CELEX: 62010CJ0608
Žemės ūkis
Eksporto grąžinamosios išmokos
Eksporto deklaracijoje klaidingai nurodytas eksportuotojas
Nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias teisė į eksporto grąžinamąsias išmokas priklauso nuo pareiškėjo nurodymo kaip eksportuotojo eksporto deklaracijoje
Eksporto deklaracijos pataisymas po to, kai prekės buvo išleistos

Prašymai priimti prejudicinį sprendimą susiję su 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą (
OL L 302, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 4 t., p. 307; toliau – Muitinės kodeksas) ir 1999 m. balandžio 15 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 800/1999, nustatančio bendrąsias išsamias eksporto grąžinamųjų išmokų sistemos taikymo žemės ūkio produktams taisykles (
OL L 102, p. 11
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 25 t., p. 129 ), iš dalies pakeisto 2001 m. sausio 17 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 90/2001 (
OL L 14, p. 22
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 3 t., p. 205; toliau – Reglamentas Nr. 800/1999), išaiškinimu.
Šie prašymai pateikti nagrinėjant ginčus tarp
Südzucker AG
(toliau –
Südzucker
),
WEGO Landwirtschaftliche Schlachtstellen GmbH
(toliau – WEGO) ir
Fleischkontor Moksel GmbH
(toliau –
Moksel
), Vokietijoje įsteigtų bendrovių, ir
Hauptzollamt Hamburg-Jonas
(Hamburgo – Jonas centrinė muitinė) dėl prašymų grąžinti eksporto grąžinamąsias išmokas.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Reglamento Nr. 800/1999 2 straipsnio 1 dalies i punkte „eksportuotojas“, kaip tai suprantama pagal šį reglamentą, apibrėžiamas taip:
„Šiame reglamente:
<...>
i)
„eksportuotojas“ – tai fizinis ar juridinis asmuo, turintis teisę gauti grąžinamąją išmoką. Jeigu būtina arba galima taikyti eksporto licenciją su iš anksto nustatyta grąžinamąja išmoka, jos savininkas arba tam tikrais atvejais perėmėjas turi teisę gauti grąžinamąją išmoką. Atsižvelgiant į ūkio subjektų santykius pagal privatinę teisę, eksportuotojo, atliekančio muitinės formalumus, sąvoka ir šiame reglamente apibrėžta eksportuotojo sąvoka gali skirtis <...>;
<...>“
Šio reglamento 5 straipsnyje pažymima:
„Eksporto diena“ – tai diena, kai muitinės pareigūnai priima eksporto deklaraciją, kurioje nurodoma, jog bus prašoma grąžinamosios išmokos.
<...>
4.   Dokumente, kuris naudojamas eksportuojant produktus ar prekes, turi būti nurodyta visa informacija, reikalinga grąžinamajai išmokai apskaičiuoti <...>
<...>
7.   Visi asmenys, eksportuojantys produktus, už kuriuos jie prašo grąžinamosios išmokos, turi:
a)
pateikti eksporto deklaraciją kompetentingai muitinei, esančiai ten, kur produktai bus pakrauti eksportavimui;
b)
informuoti šią muitinę likus ne mažiau kaip 24 valandoms iki pakrovimo operacijų pradžios ir nurodyti numatomą pakrovimo trukmę. <...>
<...>
Kompetentingai muitinei turi būti suteikta teisė fiziškai patikrinti bei atpažinti prekes, gabenamas į išvežimo iš Bendrijos muitų teritorijos muitinę.
<...>“
1994 m. gruodžio 20 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 3122/94, nustatančio žemės ūkio produktų, už kuriuos mokamos grąžinamosios išmokos, rizikos analizės kriterijus (
OL L 330, p. 31
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 17 t., p. 33), 1 straipsnyje numatyta:
„Rizikos analizės tikslas yra užtikrinti, kad būtų atliekamas tų produktų, fizinių ir juridinių asmenų bei sektorių, kurie kelia didžiausią riziką, fizinis patikrinimas. Todėl analizė nustato keliamą riziką ir įvertina tos rizikos lygį, kad būtų galima atrinkti prekes, kurios bus tikrinamos fiziškai.
Kai <...> valstybės narės atlieka rizikos analizę, jos gali pasikliauti tam tikrais toliau pateikiamais kriterijais norėdamos atrinkti eksporto deklaracijas, susijusias su produktais, kurie turi būti fiziškai patikrinti:
<...>
4)
eksportuotojų:
—
reputacija ir patikimumu,
—
finansine būkle,
—
naujų eksportuotojų atsiradimu,
—
eksportu be jokio tiesiogiai matomo ekonominio pagrindimo,
—
ankstesniais ginčais, ypač sukčiavimo atvejais;
<...>“
2000 m. birželio 9 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1291/2000, nustatančio bendrąsias išsamias taisykles dėl importo ir eksporto licencijų bei išankstinio nustatymo sertifikatų sistemos taikymo žemės ūkio produktams (
OL L 152, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 29 t., p. 145), 24 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje numatyta:
„Nepažeidžiant Reglamento <...> Nr. 800/1999 2 straipsnio 1 dalies i punkto nuostatų, licencijos arba sertifikato savininkas ar, kai tai tikslinga, teisių perėmėjas ar jų atstovai pagal Reglamento <...> Nr. 2913/92 5 straipsnio 2 dalies nuostatas turi užpildyti muitinės deklaraciją.“
Muitinės kodekso 4 straipsnio 5 punkte sąvoka „sprendimas“ apibrėžiama taip:
„Sprendimas“ – bet kuris oficialus aktas, susijęs su muitinės veiklos taisyklėmis, kuriuo muitinė pareiškia apie minėtų taisyklių taikymą konkrečiu atveju ir kuris sukelia teisines pasekmes vienam arba keliems konkrečiai nurodytiems arba identifikuojamiems asmenims; <...>“
Pagal šio kodekso 5 straipsnį:
„1.   Kiekvienas asmuo, laikydamasis 64 straipsnio 2 dalyje nustatytų sąlygų <...>, gali paskirti savo atstovą, įgaliotą atstovauti jam muitinėje atliekant muitinės veiklos taisyklių nustatytus veiksmus ir formalumus.
2.   Toks atstovavimas gali būti:
—
tiesioginis, kai atstovas veikia kito asmens vardu ir dėl jo interesų, arba
—
netiesioginis, kai atstovas veikia savo vardu, bet dėl kito asmens interesų.
<...>
4.   Atstovas privalo pareikšti, kad jis veikia dėl atstovaujamojo asmens interesų, nurodyti, ar jis veikia kaip tiesioginis, ar kaip netiesioginis atstovas, ir turėti įgaliojimus, suteikiančius teisę veikti kaip atstovui.
Asmuo, kuris nepareiškia, kad jis veikia kito asmens vardu arba dėl jo interesų, arba kuris pareiškia, kad veikia kito asmens vardu arba dėl jo interesų, neturėdamas atitinkamų įgaliojimų, laikomas veikiančiu savo vardu ir dėl savo interesų.
<...>“
Šio kodekso 6 straipsnyje nustatyta:
„1.   Jeigu asmuo prašo, kad muitinė priimtų sprendimą, susijusį su muitinės veiklos taisyklių taikymu, jis turi pateikti muitinei visą jos prašomą informaciją ir dokumentus, kurių reikia sprendimui priimti.
2.   Toks sprendimas turi būti priimamas ir pareiškėjui apie jį pranešama tuojau pat, kai tą įmanoma padaryti.
Jeigu prašymas priimti sprendimą pateikiamas raštu, <...> pareiškėjui apie tokį sprendimą turi būti pranešama raštu.
<...>“
Pagal to paties kodekso 10 straipsnį:
„[Muitinės kodekso nuostatos] nepažeidžia nacionalinių taisyklių, kurios nustato, kad sprendimai negalioja arba tampa niekiniais dėl priežasčių, nesusijusių su muitų teisės aktais.“
Muitinės kodekso 68 straipsnis suformuluotas taip:
„Muitinė, tikrindama jos priimtas deklaracijas, turi teisę:
a)
patikrinti deklaraciją sudarančius ir kartu su ja pateikiamus dokumentus. Muitinė turi teisę reikalauti, kad deklarantas pateiktų kitus dokumentus, reikalingus deklaracijoje pateiktų duomenų tikslumui patikrinti;
b)
patikrinti prekes ir imti jų pavyzdžių analizei arba detaliam patikrinimui.“
Šio kodekso 73 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„<...> muitinė išleidžia prekes iš karto, kai patikrinami arba be patikrinimo priimami deklaracijoje pateikti duomenys. <...>“
Muitinės kodekso 78 straipsnyje „Deklaracijų tikrinimas išleidus prekes“ nustatyta:
„1.   Muitinė turi teisę savo iniciatyva arba deklaranto prašymu padaryti pakeitimus deklaracijoje po to, kai prekės jau išleistos.
<...>
3.   Jeigu pakartotinai patikrinus deklaraciją arba atlikus tikrinimą po prekių išleidimo paaiškėja, kad atitinkamos muitinės procedūros atlikimo tvarką reglamentuojančios nuostatos buvo taikomos remiantis neteisinga arba neišsamia informacija, muitinė, remdamasi naujai surinkta informacija, laikydamasi nustatytų nuostatų, imasi priemonių, būtinų susidariusiai padėčiai sureguliuoti.“
Vokietijos teisė
1996 m. gegužės 24 d. Nutarimo dėl eksporto grąžinamųjų išmokų (
Ausfuhrerstattungsverordnung, BGBl
. 1996 , p. 766), iš dalies pakeisto 2000 m. liepos 27 d. Pirmuoju pakeitimo nutarimu (
BGBl
. 2000 I, p. 1233), 15 straipsnyje „Pareiškėjas ir paraiška“ numatyta:
„Paraišką dėl gražinamosios išmokos <...> gali pateikti tik
1)
asmuo, kuris <...> eksporto deklaracijos 2 laukelyje nurodytas dėl grąžinamosios išmokos; arba
2)
asmuo, kuris pateikė mokėjimo deklaraciją <...>.“
Pagrindinės bylos ir prejudiciniai klausimai
Byla C-608/10
2005 m. sausio 31 d. eksporto deklaracijoje
Südzucker
deklaravo cukrų eksportui į Šveicariją
Hauptzollamt Heilbronn
(Heilbrono centrinė muitinė), kuriai pateikė savo vardu išduotą eksporto licenciją. Šios deklaracijos 2 laukelyje kaip „siuntėja ir (arba) eksportuotoja“ buvo nurodyta
August Toepfer & Co. KG
(toliau –
Toepfer
). 2005 m. balandžio 26 d. paraiškoje dėl grąžinamosios išmokos
Südzucker
nurodė, kad šiame laukelyje
Toepfer
kaip eksportuotoja buvo nurodyta dėl netyčinės klaidos, iš tiesų prekių eksportuotoja buvo pati
Südzucker
, o ne
Toepfer
.
2005 m. gegužės 30 d. sprendimu
Hauptzollamt Hamburg-Jonas
atmetė
Südzucker
paraišką dėl eksporto grąžinamosios išmokos, motyvuodama tuo, kad tokią paraišką pagal šio sprendimo 14 punkte minėto iš dalies pakeisto Nutarimo dėl eksporto grąžinamųjų išmokų 15 straipsnį gali pateikti tik eksporto deklaracijos 2 laukelyje nurodytas asmuo.
Po nesėkmingos administracinės apskundimo procedūros 2007 m. rugpjūčio 28 d.
Südzucker
pateikė skundą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, siekdama, kad
Hauptzollamt Hamburg-Jonas
būtų nurodyta išmokėti jai eksporto grąžinamąją išmoką pagal jos 2005 m. balandžio 26 d. paraišką.
Hauptzollamt Hamburg-Jonas
prašo atmesti skundą.
Tokiomis aplinkybėmis
Finanzgericht Hamburg
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:
„1.
Ar eksporto licencijos savininkas turi teisę gauti eksporto grąžinamąją išmoką tik tada, jeigu jis kompetentingai muitinei (Reglamento Nr. 800/1999 5 straipsnio 7 dalis) pateiktos eksporto deklaracijos 2 laukelyje nurodytas kaip eksportuotojas?
2.
Jei atsakymas į pirmąjį klausimą būtų teigiamas: ar pagal <...> Muitinės kodekso 78 straipsnio 1 ir 3 dalis leidžiama atlikti vėlesnį eksporto deklaracijos pakartotinį patikrinimą, siekiant pakeisti eksportuotoją šios deklaracijos 2 laukelyje, ir ar tokiu atveju, kaip nagrinėjamasis pagrindinėje byloje, muitinė privalo sureguliuoti padėtį ir skirti eksportuotojui eksporto grąžinamąją išmoką?
3.
Jei atsakymas į antrąjį klausimą būtų teigiamas: ar pagal <...> Muitinės kodekso 78 straipsnio 3 dalį muitinė gali tiesiogiai sureguliuoti padėtį taip, kad eksportuotojui būtų skiriama eksporto grąžinamoji išmoka, prieš tai nepakeitus eksporto deklaracijos?“
Byla C-10/11
1993 m. vasario ir kovo mėn. WEGO 956 šaldytos jautienos dėžėms, skirtoms eksportuoti į Egiptą, pritaikė laikymo muitinės sandėliuose tvarką, siekdama gauti eksporto grąžinamąją išmoką. Pagal jos paraišką
Hauptzollamt Hamburg-Jonas
1993 m. kovo 26 d. ir balandžio 1 d. sprendimais leido avansu išmokėti 92764,85 DEM sumą, atitinkančią eksporto grąžinamąją išmoką.
1993 m. balandžio 7 d. bendrovė
IKS Versmold
, kurios registruota buveinė yra Versmolde (Vokietija), WEGO prašymu ir dėl pastarosios interesų
Hauptzollamt Bielefeld
(Bylefeldo centrinė muitinė) deklaravo eksportui į Iraką 833 šaldytos jautienos dėžes iš minėtų atsargų, pateikdama T 5 kontrolinį egzempliorių. Šioje formoje
Westfleisch Vieh – und Fleischzentrale Westfalen eG
, įsteigta Miunsteryje (Vokietija) (toliau –
Westfleisch
), buvo nurodyta kaip „siuntėjas ir (ar) eksportuotoja“.
Westfleisch
turėjo eksporto licenciją mėsos eksportui į Iraką.
Hauptzollamt Bielefeld
, kaip buvo prašoma, atliko muitinės formalumus dėl deklaruotų prekių. 1993 m. balandžio 8 d. prekės buvo eksportuotos.
1994 m. kovo 8 d. raštu, adresuotu
Hauptzollamt Hamburg-Jonas
per
Hauptzollamt Bielefeld
,
Westfleisch
pranešė, kad padarė klaidą pildydama šios formos 2 laukelį ir kad jame turi būti nurodyta WEGO. 1994 m. kovo 9 d.
Hauptzollamt Bielefeld
sutiko su šiuo pataisymu, tačiau apie tai iš karto nepranešė WEGO. 1994 m. kovo 17 d.
Hauptzollamt Hamburg-Jonas
panaikino WEGO pateiktas garantijas.
1997 m. gruodžio 10 d. sprendimu
Hauptzollamt Hamburg-Jonas
nurodė grąžinti aptariamą eksporto grąžinamąją išmoką, o 2008 m. rugpjūčio 27 d. sprendimu ji atmetė WEGO pateiktą skundą dėl šio nurodymo grąžinti. Ji nusprendė, kad tik asmuo, aiškiai nurodytas eksporto deklaracijos 2 laukelyje kaip eksportuotojas, gali pretenduoti į eksporto grąžinamąją išmoką.
Hauptzollamt Bielefeld
vėliau atliktas klaidos pataisymas nieko nepakeitė, nes eksporto muitinės pataisymai neįpareigoja už grąžinamosios išmokos mokėjimą atsakingos muitinės.
Dėl to sprendimo 2008 m. rugsėjo 29 d. WEGO pateikė skundą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, siekdama panaikinti nurodymą grąžinti.
Hauptzollamt Hamburg-Jonas
prašo atmesti skundą.
Šiomis aplinkybėmis
Finanzgericht Hamburg
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą:
„Ar už grąžinamosios išmokos mokėjimą atsakinga centrinė muitinė privalo atsižvelgti į eksporto muitinės atliktus vėlesnius eksporto deklaracijos 2 laukelio arba T 5 kontrolinio egzemplioriaus pataisymus?“
Byla C-23/11
2001 m. lapkričio 8 d. mokėjimo deklaracija
Moksel
, atstovaujama
Nordfrost Kühl- und Lagerhaus GmbH & Co. KG
, įsteigtos Vokietijoje (toliau –
Nordfrost
),
Hauptzollamt Itzehoe
(Icehojės centrinė muitinė) 546 šaldytos jautienos dėžėms prieš eksportuodama į Rusiją pritaikė muitinio sandėliavimo procedūrą, siekdama gauti grąžinamąją eksporto išmoką. Pagal paraišką
Hauptzollamt Hamburg-Jonas
2002 m. vasario 11 d. sprendimu skyrė ieškovei 9840,95 EUR dydžio eksporto grąžinamosios išmokos avansą.
2001 m. gruodžio 27 d.
Nordfrost
,
Fleischkontor Moksel GmbH
(toliau –
Moksel-Regensburg
), įsteigtos Regensburge (Vokietija), prašymu ir jos naudai
Hauptzollamt Itzehoe
deklaravo eksportui į Rusiją 544 dėžes šaldytos jautienos. Eksporto deklaracijos 40 laukelyje „Bendroji deklaracija / pirminis dokumentas“ yra nuoroda apie tai, kad
Moksel
pritaikė muitinio sandėliavimo procedūrą, siekdama gauti grąžinamąją eksporto išmoką, o šios deklaracijos 2 laukelyje kaip eksportuotoja nurodyta
Moksel-Regensburg
. Šios deklaracijos 44 laukelyje „Papildoma informacija / pateikiami dokumentai / licencijos ir leidimai“ nurodyta eksporto licencija, kurios savininkė yra
Moksel
.
Hauptzollamt Itzehoe
priėmė aptariamą licenciją ir 2002 m. sausio 12 d. prekės buvo eksportuotos.
2002 m. liepos 1 d. raštu
Nordfrost
kreipėsi į
Hauptzollamt Itzehoe
ir pranešė, jog eksporto deklaracijoje buvo klaidingai nurodyta, kad prekėms pritaikyta muitinio sandėliavimo procedūra, siekiant gauti grąžinamąją eksporto išmoką
Moksel
vardu. Ten buvo nurodyta, kad ši siunta buvo patalpinta į sandėlį bendrovės
Moksel
vardu ir lygiai taip pat turėjo būti iš jo paimta. 2002 m. liepos 4 d.
Hauptzollamt Itzehoe
patvirtino šį eksporto deklaracijos „pataisymą“ ir tą pačią dieną išsiuntė
Hauptzollamt Hamburg-Jonas
„raštą dėl eksporto deklaracijos klaidų ištaisymo“, būtent nurodžiusi: „Pataisymas: nuoroda į 2002 m. liepos 1 d. <...>
Nordfrost
raštą dėl pataisymo.“
2003 m. sausio 6 d. sprendimu
Hauptzollamt Hamburg-Jonas
pareikalavo grąžinti
Moksel
avansu išmokėtą eksporto grąžinamąją išmoką, padidintą 15 %, iš viso 11273,84 EUR sumą, nes
Moksel
neįrodė eksporto deklaracijos forma fakto, kad prekės, kurioms ji pritaikė muitinio sandėliavimo procedūrą buvo išgabentos iš Europos Sąjungos muitų teritorijos. Aptariama eksporto deklaracija negalėjo būti pripažinta, kaip įrodanti eksportą, nes buvo pateikta
Moksel-Regensburg
vardu.
Nepatenkinus pateikto administracinio skundo,
Moksel
pateikė skundą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.
Hauptzollamt Hamburg-Jonas
prašo atmesti skundą.
Tokiomis aplinkybėmis
Finanzgericht Hamburg
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:
„1.
Ar eksporto licencijos savininkas turi teisę gauti eksporto grąžinamąją išmoką, tik jeigu jis kompetentingai muitinei (Reglamento Nr. 800/1999 5 straipsnio 7 dalis) pateiktos eksporto deklaracijos 2 laukelyje nurodytas kaip eksportuotojas?
2.
Jei atsakymas į pirmąjį klausimą būtų teigiamas:
Ar už grąžinamosios išmokos mokėjimą atsakinga centrinė muitinė privalo atsižvelgti į eksporto muitinės atliktus vėlesnius eksporto deklaracijos 2 laukelio pataisymus?
3.
Jei atsakymas į antrąjį klausimą būtų neigiamas:
Ar už grąžinamosios išmokos mokėjimą atsakinga muitinė atveju, kaip nagrinėjamasis pagrindinėje byloje, gali pažodžiui suprasti įrašą eksporto deklaracijos 2 laukelyje ir atmesti paraišką dėl eksporto grąžinamosios išmokos, motyvuodama tuo, kad paraišką dėl grąžinamosios išmokos pateikęs asmuo nėra su grąžinamąja išmoka susijusių prekių eksportuotojas, ar už grąžinamosios išmokos mokėjimą atsakinga muitinė privalo, jei nesutampa duomenys eksporto deklaracijos 2 laukelyje, kur nurodytas eksportuotojas, 40 laukelyje, kur pateiktos administracinės nuorodos, ir (arba) 44 laukelyje, kur nurodytas eksporto licencijos savininkas, suderinti su paraiška dėl grąžinamosios išmokos pateikusiu asmeniu ir prireikus savo iniciatyva pataisyti įrašą eksporto deklaracijos 2 laukelyje?“
2011 m. kovo 10 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi bylos C-608/10, C-10/11 ir C-23/11 buvo sujungtos, kad būtų bendrai vykdoma rašytinė bei žodinė proceso dalys ir priimtas sprendimas.
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmųjų klausimų bylose C-608/10 ir C-23/11
Pirmaisiais klausimais bylose C-608/10 ir C-23/11, suformuluotais vienodai, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Reglamento Nr. 800/1999 5 straipsnio 7 dalį reikia aiškinti taip, kad eksporto licencijos savininkas turi teisę į grąžinamąją eksporto išmoką, tik jeigu jis įrašytas kaip eksportuotojas kompetentingai muitinei pateiktos eksporto deklaracijos 2 laukelyje.
Siekiant naudingai atsakyti į šiuos klausimus, pirmiausia reikia paaiškinti, kuris ūkio subjektas turi būti laikomas „eksportuotoju“, kaip tai suprantama pagal Reglamentą Nr. 800/1999. Tada reikia įvertinti, ar svarbus faktas, kad taip nustatyto eksportuotojo vardas ar pavadinimas buvo ar nebuvo nurodytas kaip eksporto deklaracijoje.
Pirmiausia, kiek tai susiję su sąvoka „eksportuotojas“ pagal Reglamentą Nr. 800/1999, pastebėtina, kad ji šio reglamento 2 straipsnio 1 dalies i punkte apibrėžta taip: „fizinis ar juridinis asmuo, turintis teisę gauti grąžinamąją išmoką“. Pagal nusistovėjusią teismo praktiką ši sąvoka, kurioje nėra aiškios nuorodos į valstybių narių teisę, turi būti aiškinama savarankiškai (šiuo klausimu, be kita ko, žr. 2008 m. kovo 6 d. Sprendimo
Nordania Finans ir BG Factoring
,
C-98/07, Rink. p. I-1281
, 17 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Be to, Reglamento Nr. 800/1999 2 straipsnio 1 dalies i punkte nustatyta, kad „jeigu būtina arba galima taikyti eksporto licenciją su iš anksto nustatyta grąžinamąja išmoka, jos savininkas <...> turi teisę gauti grąžinamąją išmoką“ ir kad „eksportuotojo, atliekančio muitinės formalumus, sąvoka ir [Reglamente Nr. 800/1999] apibrėžta eksportuotojo sąvoka gali skirtis“.
Iš to matyti, kad klausimas, ar asmuo turi būti laikomas eksportuotoju, kaip tai suprantama pagal Reglamentą Nr. 800/1999, nepriklauso nuo fakto, ar jis buvo įrašytas eksporto deklaracijos laukelyje. Kitaip tariant, asmuo, turintis teisę gauti eksporto grąžinamąją išmoką, t. y., prireikus eksporto licencijos savininkas, turi būti laikomas „eksportuotoju“, kaip tai suprantama pagal šį reglamentą, net jei kito asmens vardas ar pavadinimas buvo įrašytas šiame laukelyje, kaip, atrodo, yra pagrindinių bylų atveju.
Antra, pagal Reglamento Nr. 800/1999 5 straipsnio 7 dalies a punktą eksportuotojas, norėdamas pretenduoti į grąžinamąją eksporto išmoką, taip pat turi „pateikti eksporto deklaraciją kompetentingai muitinei, esančiai ten, kur produktai bus pakrauti eksportavimui“. Be to, Reglamento Nr. 1291/2000 24 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje aiškiai numatyta, kad „nepažeidžiant Reglamento <...> Nr. 800/1999 2 straipsnio 1 dalies i punkto nuostatų, licencijos arba sertifikato savininkas ar, kai tai tikslinga, teisių perėmėjas ar jų atstovai pagal [Muitinės kodekso] 5 straipsnio 2 dalies nuostatas turi užpildyti muitinės deklaraciją“.
Eksporto deklaraciją, kurioje pagal Reglamento Nr. 800/1999 5 straipsnio 1 dalį nurodyta, kad prašoma grąžinamosios eksporto išmokos, turi pateikti pats eksportuotojas arba jo atstovas, kaip tai suprantama pagal Muitinės kodekso 5 straipsnio 2 dalį. Pastaruoju atveju pagal šio straipsnio 4 dalį atstovas privalo pareikšti, kad jis veikia dėl atstovaujamojo asmens interesų.
Be kita ko, šia pareiga siekiama užtikrinti, kad muitinė galėtų atlikti rizikos analizę, kai kiekvienu konkrečiu atveju nusprendžia, ar fiziškai patikrins eksportui deklaruotus produktus. Iš tiesų ši analizė pagal Reglamento Nr. 3122/94 1 straipsnį, susijusi būtent su eksportuotojo asmeniu. Todėl, siekiant užtikrinti aptariamo reglamento veiksmingumą ir nekenkiant tokiai rizikos analizei, būtina, kad muitinė eksporto deklaracijos gavimo momentu tiksliai žinotų, kas yra eksportuotojas.
Taigi eksportuotojas, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 800/1999 2 straipsnio 1 dalies i punktą, turi būti aiškiai identifikuojamas pagal eksporto deklaraciją, t. y. jo vardas ar pavadinimas turi būti įrašytas tam numatytame laukelyje. Jei tikrasis eksportuotojas ten nenurodytas, iš esmės jis negali pretenduoti į grąžinamąją eksporto išmoką.
Šiuo klausimu reikia pridurti, kad muitinė neprivalo nei nagrinėti, nei aiškinti eksporto deklaracijos tam, kad patikrintų, ar iš visų šioje deklaracijoje pateiktų duomenų, būtent iš eksporto licencijos savininko asmens tapatybės, matyti, kad šioje deklaracijoje kaip eksportuotojas nurodytas klaidingas asmuo.
Iš tiesų iš Muitinės kodekso 68 straipsnio kartu su šio kodekso 73 straipsnio 1 dalimi, matyti, kad muitinė neprivalo tikrinti deklaracijos turinio. Be to, kaip teisingai pažymėjo
Hauptzollamt Hamburg-Jonas
, prekių eksportas, kurio atveju suteikiamos grąžinamosios eksporto išmokos, yra masiškas. Todėl tuo atveju, kai muitinė iš tiesų analizuoja riziką, susijusią su konkrečiu eksporto atveju, t. y. kai ji nuo pradžių yra informuota apie pakrovimo operacijas pagal Reglamento Nr. 800/1999 5 straipsnio 7 dalies b punktą, paprastai ji dar neturi visų bylos dokumentų ir privalo atlikti rizikos analizę per labai trumpą laiką. Šiomis aplinkybėmis nereikėtų laikyti, kad muitinė privalo išsamiai išnagrinėti eksporto deklaracijos įrašus, kad prireikus nustatytų galimus prieštaravimus tarp jų.
Be to, ir priešingai nei per posėdį teigė
Südzucker
ir WEGO, Reglamento Nr. 800/1999 5 straipsnio 7 dalies a punktu ir Reglamento Nr. 1291/2000 24 straipsnio 1 dalies antra pastraipa, kuriais siekiama užtikrinti muitinės atlikto fizinio patikrinimo veiksmingumą, sukuriamos tik „papildomos“ pareigos, už kurių pažeidimą taikomos ne tokios griežtos sankcijos kaip už pagrindinės pareigos nesilaikymą. Kita vertus, pagal nusistovėjusią teismo praktiką šie patikrinimai būtini, kad būtų pasiekti Sąjungos teisės aktų eksporto grąžinamosios išmokos srityje tikslai (šiuo klausimu žr. 2009 m. kovo 19 d. Sprendimo
Dachsberger & Söhne
,
C-77/08, Rink. p. I-2097
, 41 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Atsižvelgiant į tai, kas minėta, į pirmuosius klausimus bylose C-608/10 ir C-23/11 reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 800/1999 5 straipsnio 7 dalis aiškintina taip, jog iš esmės eksporto licencijos savininkas turi teisę gauti eksporto grąžinamąją išmoką, tik jeigu jis nurodytas kaip eksportuotojas kompetentingai muitinei pateiktos eksporto deklaracijos 2 laukelyje.
Dėl antrojo klausimo byloje C-608/10
Pateikdamas antrąjį klausimu byloje C-608/10 prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Muitinės kodekso 78 straipsnio 1 ir 3 dalis reikia aiškinti taip, kad pagal jas leidžiama atlikti vėlesnį eksporto deklaracijos patikrinimą dėl eksporto grąžinamosios išmokos, siekiant pakeisti eksportuotojo vardą ar pavadinimą, nurodytą tam skirtame deklaracijos laukelyje, ir ar tokiu atveju, kaip nagrinėjamasis pagrindinėje byloje, muitinė privalo sureguliuoti padėtį ir skirti eksportuotojui eksporto grąžinamąją išmoką.
Šiuo klausimu pirmiausia pastebėtina, kad Reglamente Nr. 800/1999 nėra jokios nuostatos, susijusios su galimybe atlikti vėlesnį, t. y. išleidus prekes, eksporto deklaracijos patikrinimą. Tačiau Teisingumo Teismas jau nusprendė, kad eksportas, kaip suprantama pagal šį reglamentą, yra muitinės procedūra ir kad iš esmės bendrosios Muitinės kodekso nuostatos, nepažeidžiant specialiųjų nuostatų, taikomos visoms prekių, už kurias prašoma grąžinamųjų eksporto išmokų, eksporto deklaracijoms (žr. 2006 m. rugsėjo 7 d. Sprendimo
Nowaco Germany
,
C-353/04, Rink. p. I-7357
, 45–47 punktus). Taigi pagrindinės bylos aplinkybėms taikoma nuostata yra Muitinės kodekso 78 straipsnis, susijęs su vėlesniu deklaracijų patikrinimu.
Antra, kalbant apie pastarosios nuostatos taikymo sritį, Teisingumo Teismas jau pažymėjo, kad juo siekiama muitinės procedūrą suderinti su realia padėtimi (2010 m. sausio 14 d. Sprendimo
Terex Equipment ir kt.
,
C-430/08 ir C-431/08, Rink. p. I-321
, 56 punktas). Be to, šioje nuostatoje nedaromas skirtumas tarp tų klaidų ar nenurodytų duomenų, kuriuos galima ištaisyti, ir tų, kurių negalima ištaisyti (žr. 2005 m. spalio 20 d. Sprendimo
Overland Footwear
,
C-468/03, Rink. p. I-8937
, 63 punktą). Iš to matyti, kad iš esmės pagal Muitinės kodekso 78 straipsnio 3 dalį galima patikrinti eksporto deklaraciją tam, kad būtų pakeistas eksportuotojo vardas ar pavadinimas jos 2 laukelyje.
Svarstant, ar muitinė yra ne tik įgaliota sureguliuoti padėtį ir skirti eksportuotojui prašomą eksporto grąžinamąją išmoką, bet ir privalo tai padaryti, reikia pažymėti, kad Teisingumo Teismas jau priminė, kad jei deklarantas kreipiasi dėl savo deklaracijos pakartotinio patikrinimo, muitinė turi išnagrinėti jo prašymą bent dėl būtinybės šį pakartotinį patikrinimą atlikti, ir deklaranto prašomas patikrinimas pavedamas muitinei, suteikiant jai teisę įvertinti ir jo principą, ir rezultatą (žr. minėto Sprendimo
Terex Equipment ir kt.
58 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Taigi ši instituciją turi didelę diskreciją.
Teisingumo Teismas taip pat pažymėjo, kad muitinė, atlikdama šį pirminį įvertinimą, atsižvelgia į galimybę peržiūrėti duomenis tikrintinoje deklaracijoje ir prašyme dėl pakartotinio patikrinimo. Jei pakartotinis patikrinimas iš esmės yra įmanomas, muitinė, remdamasi savo įvertinimu, turi motyvuotu sprendimu, kurį galima apskųsti teismui, atmesti deklaranto prašymą arba atlikti prašomą patikrinimą (žr. minėto Sprendimo
Terex Equipment ir kt.
59 ir 60 punktus ir nurodytą teismo praktiką).
Tačiau šiuo klausimu reikia pridurti, jog vien faktas, kad tuo momentu, kai pateikiamas prašymas pakartotinai patikrinti eksporto deklaraciją, prekės jau yra išgabentos iš Sąjungos teritorijos ir fiziškai patikrinti prekių iki jų eksporto jau nebeįmanoma, neleidžia daryti išvados, kad aptariamos deklaracijos negalima patikrinti pakartotinai. Nors iš esmės būtina, kaip buvo nurodyta šio sprendimo 43 punkte, kad iš Europos Sąjungos teritorijos eksportuojama prekių dalis būtų fiziškai patikrinta tam, kad būtų pasiekti Sąjungos teisės nuostatų eksporto grąžinamosios išmokos srityje tikslai, tokio patikrinimo nebuvimas konkrečiu atveju nebūtinai kliudo šiuos tikslus pasiekti.
Teisingumo Teismas taip pat nusprendė, kad jei per pakartotinį eksporto deklaracijos patikrinimą paaiškėja, kad atitinkama muitinės procedūra nebuvo pažeista, būtent prekės, kurioms buvo taikoma ši procedūra, iš tiesų buvo eksportuotos, o tai turi įrodyti pareiškėjas, pagal Muitinės kodekso 78 straipsnio 3 dalį muitinė, atsižvelgdama į naują informaciją, turi imtis būtinų priemonių padėčiai sureguliuoti, net jei deklarantas savo elgesiu tiesiogiai darė įtaką muitinės teisei atlikti patikrinimą (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
Terex Equipment ir kt.
46 ir 62 punktus).
Todėl į antrąjį klausimą byloje C-608/10 reikia atsakyti, kad Muitinės kodekso 78 straipsnio 1 ir 3 dalys aiškintinos taip, kad pagal šias nuostatas galima vėliau atlikti pakartotinį eksporto deklaracijos patikrinimą dėl grąžinamosios išmokos tam, kad būtų pakeistas eksportuotojo vardas ar pavadinimas, nurodytas tam skirtame laukelyje, ir kad muitinė turi:
—
pirmiausia išnagrinėti, ar įmanoma pakartotinai patikrinti šią deklaraciją, būtent, ar nebuvo pažeisti Sąjungos teisės nuostatų eksporto grąžinamosios išmokos srityje tikslai ir aptariamos prekės iš tikrųjų buvo eksportuotos, o tai turi įrodyti pareiškėjas, ir
—
antra, prireikus, atsižvelgiant į naują informaciją, imtis būtinų priemonių padėčiai sureguliuoti.
Dėl trečiojo klausimo byloje C-608/10
Trečiuoju klausimu byloje C-608/10 prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nori žinoti, ar Reglamento Nr. 800/1999 5 straipsnio 7 dalį ir Sąjungos muitinės veiklos taisykles reikia aiškinti taip, kad muitinė tokiu atveju, kaip antai nagrinėjamas pagrindinėje byloje, kai eksporto licencijos savininkas neįrašytas kaip eksportuotojas eksporto deklaracijos 2 laukelyje, gali suteikti šiam savininkui eksporto grąžinamąją išmoką, prieš tai nepataisiusi eksporto deklaracijos.
Šiuo klausimu primintina, kad eksportuotojas, kaip matyti iš šio sprendimo 40 punkto, iš esmės negali pretenduoti į eksporto grąžinamosios išmokos mokėjimą, jeigu jis nenurodytas atitinkamame eksporto deklaracijos laukelyje. Tačiau, kaip konstatuota šio sprendimo 52 punkte, kompetentingos institucijos turi teisę pataisyti, net po prekių išleidimo, eksporto deklaraciją, kiek tai susiję su eksportuotojo asmeniu, tuo atveju, kai paaiškėja, be kita ko, kad nebuvo pažeisti Sąjungos teisės nuostatų eksporto grąžinamosios išmokos srityje tikslai.
Tačiau, kaip teisingai pažymėjo Europos Komisija, būtina, kad muitinės diskrecija realiai atsispindėtų pataisytoje eksporto deklaracijoje. Tokio aiškaus pataisymo reikalaujama siekiant užtikrinti skaidrų, gerą ir tinkamą muitinės formalumų atlikimą. Be to, ši išvada išplaukia, bent jau netiesiogiai, iš Teisingumo Teismo praktikos (šiuo klausimu žr. 1999 m. sausio 21 d. Sprendimo
Vokietija prieš Komisiją
,
C-54/95, Rink. p. I-35
, 77 punktą ir 2004 m. balandžio 30 d. Sprendimo
Gouralnik
,
C-446/02, Rink. p. I-5841
, 36 punktą).
Todėl į trečiąjį klausimą byloje C-608/10 reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 800/1999 5 straipsnio 7 dalis bei Sąjungos muitinės veiklos taisyklės aiškintinos taip, kad muitinė tokiu atveju, kaip antai nagrinėjamas šioje byloje, kai eksporto licencijos savininkas neįrašytas kaip eksportuotojas eksporto deklaracijos 2 laukelyje, negali suteikti šiam savininkui eksporto grąžinamosios išmokos, prieš tai nepataisiusi eksporto deklaracijos.
Dėl vienintelio klausimo byloje C-10/11 ir antrojo klausimo byloje C-23/11
Vieninteliu klausimu byloje C-10/11 ir antruoju klausimu byloje C-23/11 prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Sąjungos teisės muitinės veiklos taisyklės turi būti aiškinamos taip, kad už eksporto grąžinamosios išmokos mokėjimą atsakinga muitinė privalo atsižvelgti į eksporto muitinės atliktus vėlesnius eksporto deklaracijos 2 laukelio ar T 5 kontrolės egzemplioriaus pataisymus.
Kaip matyti iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo sprendimo, būtent kyla klausimas, ar aptariami sprendimai dėl pataisymų buvo teisėtai perduoti pagrindinės bylos šalims. Taip pat prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas kelia klausimą, ar šie pataisymai yra „sprendimai“, kaip tai suprantama pagal Muitinės kodekso 4 straipsnio 5 punktą, kurie turi būti privalomi už grąžinamosios išmokos mokėjimą atsakingai muitinei.
Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad nei Reglamente Nr. 800/1999 ar, kiek tai susiję su byla C-10/11, prieš jį galiojusiame 1987 m. lapkričio 27 d. Komisijos reglamente (EEB) Nr. 3665/87, nustatančiame bendrąsias išsamias eksporto grąžinamųjų išmokų sistemos taikymo žemės ūkio produktams taisykles (
OL L 351, p. 1
), nei Muitinės kodekse nėra išsamiai reglamentuotos išsamios ir formalios sąlygos, kurias turi atitikti teisines pasekmes sukeliantis sprendimas.
Kalbant apie Muitinės kodeksą, jo 4 straipsnio 5 punkte sąvoka „sprendimas“ apibrėžta kaip „bet kuris oficialus aktas, susijęs su muitinės veiklos taisyklėmis, kuriuo muitinė pareiškia apie minėtų taisyklių taikymą konkrečiu atveju ir kuris sukelia teisines pasekmes vienam arba keliems konkrečiai nurodytiems arba identifikuojamiems asmenims“. Formaliu požiūriu šio kodekso 6 straipsnio 2 dalies antroje pastraipoje būtent numatyta, kad jeigu prašymas priimti sprendimą pateikiamas raštu, pareiškėjui apie tokį sprendimą turi būti pranešama raštu.
Tačiau Muitinės kodekso 6 straipsnio 2 dalyje nenumatyta taisyklė dėl pranešimo tvarkos ar, konkrečiau kalbant, dėl sprendimo raštu pateikimo pareiškėjui, nei taisyklė, būtent susijusi su klausimu, ar gera ir tinkama forma pareiškėjui neperduotas sprendimas dėl to praranda galią sukelti teisines pasekmes.
Be to Muitinės kodekso 10 straipsnyje aiškiai numatyta, kad šio kodekso nuostatos, susijusios susprendimų panaikinimu, paskelbimu negaliojančiais ar pakeitimu, „nepažeidžia nacionalinių taisyklių, kurios nustato, kad sprendimai negalioja arba tampa niekiniai dėl priežasčių, nesusijusių su muitų teisės aktais“. Todėl pagal valstybių narių proceso autonomijos principą jos turi sureguliuoti procesinius aspektus. Vis dėlto turi būti užtikrinta, kad šios taisyklės nebūtų mažiau palankios negu tos, kuriomis reglamentuojamos panašios situacijos valstybės viduje (lygiavertiškumo principas), ir dėl jų neturi būti neįmanoma ar nepagrįstai sunku naudotis Sąjungos teisėje įtvirtintomis teisėmis (veiksmingumo principas) (šiuo klausimu, be kita ko, žr. 2007 m. birželio 28 d. Sprendimo
Bonn Fleisch
,
C-1/06, Rink. p. I-5609
, 41 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Tokiu atveju, kaip antai nagrinėjamas pagrindinėje byloje, kai sprendimai dėl pataisymų nebuvo, bent jau tiesiogiai, perduoti pareiškėjams, klausimas, ar šie sprendimai yra „sprendimai“, kaip tai suprantama pagal Muitinės kodekso 4 straipsnio 5 punktą, sukeliantys teisines pasekmes, priklauso nacionalinei teisei. Todėl tai įvertinti turi nacionalinis teismas.
Tik tuo atveju, kai nustatyta, kad sprendimas dėl pataisymo buvo priimtas teisėtai ir sukelia teisines pasekmes, be galimybės suinteresuotajam asmeniui pateikti skundą dėl tokių sprendimų, kyla klausimas, ar jis įpareigoja už grąžinamosios išmokos mokėjimą atsakingą muitinę.
Tačiau iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo sprendimo bylose C-10/11 ir C-23/11 matyti, kad nacionalinio teismo abejonės šiuo klausimu susijusios tik su atveju, kai eksporto muitinės priimti sprendimai dėl pataisymų turi didelį ir akivaizdų trūkumą; jeigu jo nebūtų, už grąžinamosios išmokos mokėjimą atsakingai muitinei šie sprendimai būtų privalomi.
Kaip matyti iš atsakymo į antrąjį klausimą byloje C-608/10, tokiu atveju, kaip antai pagrindinėje byloje, eksporto muitinė iš esmės įgaliota taikyti Muitinės kodekso 78 straipsnio 1 ir 3 dalis ir patikrinti eksporto deklaraciją tam, kad pataisytų joje nurodyto eksportuotojo vardą ar pavadinimą. Svarstymai, leidę pateikti tokį atsakymą, gali būti visiškai taikomi kontrolės egzemplioriui T 5, kuris, kaip antai byloje C-10/11, naudojamas eksporto grąžinamosios išmokos gavimo tikslais, tikrinti ir pataisyti. Neatrodo, kad pataisantieji sprendimai tuo požiūriu būtų su klaidomis, gal būt net didelėmis ir akivaizdžiomis.
Atsižvelgiant į tai, kas minėta, į vienintelį klausimą byloje C-10/11 ir į antrąjį klausimą byloje C-23/11 reikia atsakyti, jog tokiu atveju, kaip antai šiose bylose, Sąjungos muitinės veiklos taisykles reikia aiškinti taip, kad už eksporto grąžinamosios išmokos mokėjimą atsakinga muitinė privalo atsižvelgti į eksporto muitinės atliktus vėlesnius eksporto deklaracijos 2 laukelio ar prireikus T 5 kontrolės egzemplioriaus pataisymus, jei sprendimas dėl pataisymo atitinka visas formalias ir materialias „sprendimo“ sąlygas, numatytas Muitinės kodekso 4 straipsnio 5 punkte ir taikytinose nacionalinės teisės nuostatose. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar šios sąlygos įvykdytos pagrindinėse bylose.
Dėl trečiojo klausimo byloje C-23/11
Trečiuoju klausimu byloje C-23/11 prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nori iš esmės sužinoti, ar Reglamento Nr. 800/1999 5 straipsnio 7 dalį ir Sąjungos muitinės veiklos taisykles reikia aiškinti taip, kad už grąžinamosios išmokos mokėjimą atsakinga muitinė tokiu atveju, kaip nagrinėjamasis pagrindinėje byloje, ir teigiant, kad pagal nacionalinę teisę ji neprivalo atsižvelgti į eksporto muitinės pataisymus, turi teisę pažodžiui suprasti įrašą eksporto deklaracijos 2 laukelyje ir atmesti paraišką dėl eksporto grąžinamosios išmokos, motyvuodama tuo, kad paraišką dėl grąžinamosios išmokos pateikęs asmuo nėra su grąžinamąja išmoka susijusių prekių eksportuotojas. Be to, šis teismas svarsto, ar, jei nesutampa duomenys apie eksportuotoją eksporto deklaracijos 2 laukelyje ir ankstesniame dokumente, į kurį daroma nuoroda šios deklaracijos 40 laukelyje, ir (arba) eksporto licencijos savininką, nurodytą šios deklaracijos 44 laukelyje, ta pati muitinė privalo šiuo klausimu apklausti paraišką dėl eksporto grąžinamosios išmokos pateikusį asmenį. Galiausiai šis teismas svarsto, ar prireikus ši muitinė turi savo iniciatyva pataisyti įrašą eksporto deklaracijos 2 laukelyje.
Šiuo klausimu primintina, kaip jau minėta šio sprendimo 64 punkte, kad pagrindinėse bylose tik tuo atveju, kai eksporto muitinės atlikti pataisymai nėra galiojantys sprendimai, o tai turi nustatyti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, jie nėra privalomi už grąžinamosios išmokos mokėjimą atsakingai muitinei.
Tačiau pastaruoju atveju reikia nuspręsti, kad muitinė neatsakė į
Moksel
pateiktą prašymą pataisyti. Todėl iš Muitinės kodekso 6 straipsnio 2 dalies ir minėto Sprendimo
Overland Footwear
50 punkto matyti, kad muitinė turi arba atmesti tokį prašymą motyvuotu sprendimu, arba atlikti prašomą pataisymą „tuojau pat, kai tai įmanoma padaryti“.
Šiomis aplinkybėmis, kaip matyti iš šio sprendimo 52 punkto, muitinė turi, pirma, išnagrinėti, ar nepažeistos Sąjungos taisyklės eksporto grąžinamosios išmokos srityje ir aptariamos prekės buvo iš tiesų eksportuotos, ir, antra, prireikus imtis būtinų priemonių situacijai sureguliuoti, atsižvelgiant į naują informaciją.
Todėl už grąžinamosios išmokos mokėjimą atsakinga muitinė tokiu atveju, kaip nagrinėjamasis pagrindinėje byloje ir darant prielaidą, kad pagal nacionalinę teisę ji neprivalo atsižvelgti į eksporto muitinės pataisymus, turi teisę pažodžiui suprasti įrašą, prireikus pataisytą, eksporto deklaracijos 2 laukelyje tik po to, kai gera ir tinkama forma priėmė sprendimą dėl
Moksel
pateikto prašymo pataisyti.
Galiausiai svarstant, kuri konkrečiai muitinė kompetentinga priimti sprendimą dėl
Moksel
pateikto prašymo pataisyti, reikia konstatuoti, kad šis klausimas priklauso tik nacionalinei teisei.
Taigi šiuo atveju, jei
Hauptzollamt Hamburg-Jonas
pagal Vokietijos teisę įgaliota patikrinti eksporto deklaraciją ir prireikus ją pataisyti, ji iš tiesų turi priimti sprendimą šiuo klausimu, atsižvelgdama į šio sprendimo 45–52 punktuose pateiktus svarstymus, ir nedelsdama raštu apie savo sprendimą pranešti deklarantui.
Tačiau jei
Hauptzollamt Hamburg-Jonas
nėra kompetentinga atlikti šį patikrinimą, jį turi atlikti eksporto muitinė. Klausimas, ar ši muitinė privalo atsižvelgti į savo ankstesnius veiksmus, t. y. į eksportuotojo vardo ar pavadinimo pataisymą, apie tokį sprendimą raštu nepranešus, priklauso Vokietijos vidaus teisei.
Atsižvelgiant į visą tai, kas išdėstyta, į trečiąjį klausimą byloje C-23/11 reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 800/1999 5 straipsnio 7 dalį bei Sąjungos muitinės veikos taisyklės aiškintinos taip, kad už grąžinamosios išmokos mokėjimą atsakinga muitinė tokiu atveju, kaip nagrinėjamasis šioje byloje, ir darant prielaidą, kad pagal nacionalinę teisę ji neprivalo atsižvelgti į eksporto muitinės pataisymus, neturi teisės pažodžiui suprasti įrašo eksporto deklaracijos 2 laukelyje ir atmesti paraiškos dėl eksporto grąžinamosios išmokos, motyvuodama tuo, kad paraišką dėl grąžinamosios išmokos pateikęs asmuo nėra su grąžinamąja išmoka susijusių prekių eksportuotojas. Tačiau tuo atveju, kai kompetentinga muitinė patenkino prašymą pataisyti ir teisėtai pataisė eksportuotojo vardą ar pavadinimą, už grąžinamosios išmokos mokėjimą atsakinga muitinė privalo laikytis šio sprendimo.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:

1.
1999 m. balandžio 15 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 800/1999, nustatančio bendrąsias išsamias eksporto grąžinamųjų išmokų sistemos taikymo žemės ūkio produktams taisykles, iš dalies pakeisto 2001 m. sausio 17 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 90/2001, 5 straipsnio 7 dalį reikia aiškinti taip, kad iš esmės eksporto licencijos savininkas turi teisę gauti eksporto grąžinamąją išmoką, tik jeigu jis nurodytas kaip eksportuotojas kompetentingai muitinei pateiktos eksporto deklaracijos 2 laukelyje.

2.
1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, 78 straipsnio 1 ir 3 dalis reikia aiškinti taip, kad pagal šias nuostatas galima vėliau atlikti pakartotinį eksporto deklaracijos patikrinimą dėl grąžinamosios išmokos tam, kad būtų pakeistas eksportuotojo vardas ar pavadinimas, nurodytas tam skirtame laukelyje, ir kad muitinė turi:
—
pirmiausia išnagrinėti, ar įmanoma pakartotinai patikrinti šią deklaraciją, būtent, ar nebuvo pažeisti Sąjungos teisės nuostatų eksporto grąžinamosios išmokos srityje tikslai ir aptariamos prekės iš tikrųjų buvo eksportuotos, o tai turi įrodyti pareiškėjas, ir
—
antra, prireikus, atsižvelgiant į naują informaciją, imtis būtinų priemonių padėčiai sureguliuoti.

3.
Reglamento Nr. 800/1999, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 90/2001, 5 straipsnio 7 dalį ir Sąjungos muitinės veiklos taisykles reikia aiškinti taip, kad muitinė tokiu atveju, kaip antai nagrinėjamas byloje C-608/10, kai eksporto licencijos savininkas neįrašytas kaip eksportuotojas eksporto deklaracijos 2 laukelyje, negali suteikti šiam savininkui eksporto grąžinamosios išmokos, prieš tai nepataisiusi eksporto deklaracijos.

4.
Tokiu atveju, kaip antai bylose C-10/11 ir C-23/11, Sąjungos muitinės veiklos taisykles reikia aiškinti taip, kad už eksporto grąžinamosios išmokos mokėjimą atsakinga muitinė privalo atsižvelgti į eksporto muitinės atliktus vėlesnius eksporto deklaracijos 2 laukelio ar prireikus T 5 kontrolės egzemplioriaus pataisymus, jei sprendimas dėl pataisymo atitinka visas formalias ir materialias „sprendimo“ sąlygas, numatytas Reglamento Nr. 2913/92 4 straipsnio 5 punkte ir taikytinose nacionalinės teisės nuostatose. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar šios sąlygos įvykdytos pagrindinėse bylose.

5.
Reglamento Nr. 800/1999, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 90/2001, 5 straipsnio 7 dalį ir Sąjungos muitinės veikos taisykles reikia aiškinti taip, kad už grąžinamosios išmokos mokėjimą atsakinga muitinė tokiu atveju, kaip nagrinėjamasis byloje C-23/11, ir darant prielaidą, kad pagal nacionalinę teisę ji neprivalo atsižvelgti į eksporto muitinės pataisymus, neturi teisės pažodžiui suprasti įrašo eksporto deklaracijos 2 laukelyje ir atmesti paraiškos dėl eksporto grąžinamosios išmokos, motyvuodama tuo, kad paraišką dėl grąžinamosios išmokos pateikęs asmuo nėra su grąžinamąja išmoka susijusių prekių eksportuotojas. Tačiau tuo atveju, kai kompetentinga muitinė patenkino prašymą pataisyti ir teisėtai pataisė eksportuotojo vardą ar pavadinimą, už grąžinamosios išmokos mokėjimą atsakinga muitinė privalo laikytis šio sprendimo.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: vokiečių.