CELEX: 62012CJ0187
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Nariadenie (ES) č. 320/2006
Nariadenie (ES) č. 968/2006
Poľnohospodárstvo
Dočasný režim na reštrukturalizáciu cukrovarníckeho priemyslu
Podmienky priznania pomoci na reštrukturalizáciu
Pojmy ‚výrobné zariadenia‘ a ‚úplná demontáž‘

Návrhy na začatie prejudiciálneho konania sa týkajú výkladu a platnosti článkov 3 a 4 nariadenia Rady (ES) č. 320/2006 z 20. februára 2006, ktorým sa stanovuje dočasný režim pre reštrukturalizáciu cukrovarníckeho priemyslu v Spoločenstve a ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (ES) č. 1290/2005 o financovaní spoločnej poľnohospodárskej politiky (
Ú. v. EÚ L 58, s. 42
, ďalej len „základné nariadenie“), a článku 4 nariadenia Komisie (ES) č. 968/2006 z 27. júna 2006, ktorým sa stanovujú podrobné pravidlá implementácie nariadenia č. 320/2006 (
Ú. v. EÚ L 176, s. 32
, ďalej len „vykonávacie nariadenie“).
Tieto návrhy boli predložené v rámci sporov medzi SFIR – Società Fondiaria Industriale Romagnola (ďalej len „SFIR“), Italia Zuccheri SpA a Co.Pro.B. – Cooperativa Produttori Bieticoli Soc. coop. agricola (ďalej len „Italia Zuccheri/Co.Pro.B.“) a Eridania Sadam SpA (ďalej len „Eridania Sadam“) proti Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA) (ďalej len „AGEA“), ako aj Ministero delle Politiche agricole, alimentari e forestali (ministerstvo poľnohospodárstva, výživy a lesného hospodárstva, ďalej len „Ministero“) vo veci priznania pomoci na reštrukturalizáciu na základe článku 3 základného nariadenia.
Právny rámec
Základné nariadenie
Odôvodnenie č. 5 základného nariadenia znie:
„Cukrovarníckym podnikom s najnižšou produktivitou je potrebné dať vo forme primeranej pomoci na reštrukturalizáciu dôležitý hospodársky podnet k tomu, aby sa vzdali svojej výrobnej kvóty. Na tento účel by sa mala vytvoriť pomoc na reštrukturalizáciu, ktorá by viedla k zastaveniu výroby cukru v rámci kvóty a k vzdaniu sa príslušnej kvóty a súčasne by náležite zohľadňovala dodržiavanie sociálnych a environmentálnych záväzkov spojených so zastavením tejto výroby. Pomoc by mala byť dostupná počas štyroch hospodárskych rokov s cieľom znížiť výrobu do tej miery, ktorá je nevyhnutná na dosiahnutie vyváženej trhovej situácie v Spoločenstve.“
Článok 3 tohto nariadenia, nazvaný „Reštrukturalizačná pomoc“, stanovuje:
„1.   Každý podnik vyrábajúci cukor, izoglukózu či inulínový sirup, ktorému bola pridelená kvóta pred 1. júlom 2006, má nárok na reštrukturalizačnú pomoc na tonu kvóty, ktorej sa vzdal, za predpokladu, že sa v jednom z hospodárskych rokov 2006/2007, 2007/2008, 2008/2009 a 2009/2010:
a)
vzdá kvóty, ktorú pridelil jednému alebo viacerým svojim závodom a úplne demontuje výrobné zariadenia príslušných závodov,
[alebo]
b)
vzdá kvóty, ktorú pridelil jednému alebo viacerým svojim závodom, čiastočne demontuje výrobné zariadenia príslušných závodov a nepoužíva zostávajúce výrobné zariadenia príslušných závodov, na výrobu výrobkov, na ktoré sa vzťahuje organizácia spoločného trhu pre cukor,
…
3.   Úplná demontáž výrobných zariadení vyžaduje:
a)
konečné a úplné zastavenie výroby cukru, izoglukózy a inulínového sirupu príslušnými výrobnými zariadeniami,
b)
uzatvorenie príslušného závodu alebo závodov a demontáž ich výrobných zariadení…
…
4.   Čiastočná demontáž výrobných zariadení vyžaduje:
a)
konečné a úplné zastavenie výroby cukru, izoglukózy a inulínového sirupu príslušnými výrobnými zariadeniami,
b)
demontáž výrobných zariadení, ktoré sa nepoužijú na novú výrobu a ktoré boli určené a používané na výrobu výrobkov uvedených podľa písmena a)…
…
5.   Suma reštrukturalizačnej pomoci na tonu kvóty, ktorej sa podnik vzdal, je:
a)
v prípade uvedenom v odseku 1 písm. a):
—
730,00 EUR na hospodársky rok 2006/2007,
…
b)
v prípade uvedenom v odseku 1 písm. b):
—
547,50 EUR na hospodársky rok 2006/2007,
…“
Článok 4 uvedeného nariadenia s názvom „Žiadosť o reštrukturalizačnú pomoc“ stanovuje v odseku 2:
„Žiadosti o reštrukturalizačnú pomoc zahŕňajú:
a)
reštrukturalizačný plán;
…
c)
záväzok vzdať sa príslušnej kvóty v príslušnom hospodárskom roku;
d)
v prípade uvedenom v článku 3 ods. 1 písm. a) záväzok úplne demontovať výrobné zariadenia v rámci obdobia určeného príslušným členským štátom;
e)
v prípade uvedenom v článku 3 ods. 1 písm. b) záväzok čiastočne demontovať výrobné zariadenia v rámci obdobia, ktoré určí dotknutý členský štát, a nevyužívať výrobné miesta a zostávajúce výrobné zariadenia na výrobu výrobkov zahrnutých do organizácie spoločného trhu s cukrom;
…“
Vykonávacie nariadenie
Odôvodnenie 4 vykonávacieho nariadenia znie:
„Pokiaľ ide o vzdanie sa kvót, článok 3 [základného nariadenia] poskytuje možnosti úplnej alebo čiastočnej demontáže výrobných zariadení, z čoho vyplývajú rozdielne sumy podpory na reštrukturalizáciu. Zatiaľ čo podmienky uplatniteľné na takéto dve alternatívy musia brať do úvahy skutočnosť, že vyššia suma podpory na reštrukturalizáciu sa poskytuje na úplnú demontáž, pre vyššie vynaložené náklady je vhodné poskytnúť možnosť zachovať tie časti závodu, ktoré nie sú súčasťou výrobnej linky, ak sa dajú použiť na iné účely, ak sa s nimi počíta v pláne reštrukturalizácie, najmä ak takéto použitie vytvára pracovné miesta. Na druhej strane zariadenia, ktoré nie sú priamo spojené s výrobou cukru, by sa mali rozobrať, ak už neexistuje žiadna iná alternatíva použitia v reálnom časovom horizonte a ich zachovanie by bolo škodlivé pre životné prostredie.“
Článok 4 tohto nariadenia s názvom „Demontáž výrobných zariadení“ stanovuje:
„1.   V prípade úplnej demontáže uvedenej v článku 3 ods. 1 písm. a) [základného nariadenia] sa požiadavky na demontáž výrobných zariadení týkajú:
a)
všetkých zariadení, ktoré sú potrebné na výrobu cukru, izoglukózy alebo inulínového sirupu, ako napríklad zariadenia na uskladňovanie, analyzovanie, premývanie a rezanie cukrovej repy, cukrovej trstiny, obilnín alebo čakanky; všetky zariadenia, ktoré sú potrebné na extrakciu a spracovanie alebo koncentrovanie cukru z cukrovej repy alebo cukrovej trstiny, škrobu z obilnín, glukózy zo škrobu alebo inulínu z čakanky;
b)
časti iných zariadení, ako sú zariadenia uvedené v písmene a), ktoré priamo súvisia s výrobou cukru, izoglukózy alebo inulínového sirupu a sú potrebné na výrobu na základe zrieknutej kvóty, dokonca aj vtedy, ak by sa dali použiť na výrobu iných výrobkov, ako sú zariadenia na ohrev alebo úpravu vody, alebo na výrobu energií; zariadenia na spracovanie vylúhovaných rezkov alebo melasy; zariadenia pre vnútropodnikovú dopravu;
c)
všetkých ostatných zariadení, ako sú baliace zariadenia, ktoré sú nevyužité a ktoré sa majú demontovať a odstrániť z ekologických dôvodov.
2.   V prípade čiastočnej demontáže podľa článku 3 ods. 1 písm. b) [základného nariadenia] sa požiadavka na demontáž výrobných zariadení týka zariadení, ktoré sú uvedené v odseku 1 tohto článku a ktoré nie sú určené na použitie v inej výrobe ani na iné využitie v areáli závodu v súlade s plánom reštrukturalizácie.“
Spory vo veciach samých a prejudiciálne otázky
Vec C‑187/12
SFIR je výrobcom cukru. V roku 2006 sa zapojila do dočasného režimu na reštrukturalizáciu cukrovarníckeho priemyslu zavedeného základným nariadením (ďalej len „režim reštrukturalizácie“) podaním žiadosti o poskytnutie pomoci v plnej výške na Ministero, ku ktorej priložila reštrukturalizačný plán, ako je uvedený v článku 4 ods. 2 písm. a) tohto nariadenia (ďalej len „reštrukturalizačný plán“). Ten uvádzal demontáž výrobných zariadení a zachovanie najmä niektorých síl. Ministero najskôr vyhlásilo žiadosť o pomoc za prípustnú a nevyjadrilo pripomienky k reštrukturalizačnému plánu, ktorého kópiu zaslalo Európskej komisii.
Oznámením č. 2095 z 15. marca 2011 (ďalej len „oznámenie z roku 2011“) však Ministero informovalo SFIR, že vzhľadom na to, že po inšpekciách vykonaných v roku 2010 Komisia konštatovala existenciu síl v blízkosti niektorých závodov s ukončenou výrobou, vyjadruje pripomienky, že zachovanie týchto síl nezodpovedá podmienkam stanoveným v základnom nariadení a vo vykonávacom nariadení na priznanie pomoci na reštrukturalizáciu v plnej výške. Podľa Komisie sa totiž predmetné silá mali považovať za „priamo súvisiace s výrobou cukru“ v zmysle článku 4 ods. 1 písm. b) vykonávacieho nariadenia.
AGEA preto následne vyzvala SFIR, aby do 31. marca 2012 úplne demontovala zariadenia zbúraním síl. AGEA tiež informovala SFIR o tom, že zábezpeku zloženú touto spoločnosťou na záväzky prijaté v rámci režimu reštrukturalizácie nemožno uvoľniť. SFIR napadla toto rozhodnutie a viaceré s ním súvisiace akty na Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Správny súd pre región Lazio).
Rozsudkom č. 9481 z 1. decembra 2011 sa žalobe SFIR vyhovelo len v rozsahu, v akom sa domáhala uvoľnenia zábezpeky na časť zodpovedajúcu pomoci na reštrukturalizáciu priznanej na čiastočnú demontáž. Vo zvyšnej časti bola žaloba zamietnutá. Žalobné dôvody uvádzajúce, že „úplná demontáž“ výrobných zariadení vedúca k vzniku nároku na ďalšiu pomoc, ktorá je o 25 % vyššia ako pomoc na „čiastočnú demontáž“, nezahŕňa zbúranie predmetných síl, boli zamietnuté. Tribunale amministrativo regionale per il Lazio sa domnieval, že súčasťou výrobných zariadení sú aj zariadenia využívané vo fázach skladovania a balenia bezprostredne nasledujúcich po výrobe, keďže zachovanie týchto zariadení je povolené len v prípade, ak sú určené na použitie na výrobu iných výrobkov alebo na iné použitie v priemyselnom areáli.
SFIR podala proti tomuto rozsudku odvolanie na Consiglio di Stato (Štátna rada), ktorá rozhodla prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Má sa úplná demontáž zariadení na výrobu cukru, izoglukózy alebo inulínového sirupu podľa článku 3 [základného nariadenia], ktoré sa vykonáva [vykonávacím nariadením], vykladať v tom zmysle, že demontovať sa musia len tie zariadenia, ktoré sú potrebné na výrobu, ako výslovne stanovuje článok 3 [základného nariadenia], v súlade s ktorým sa musí vykladať [vykonávacie nariadenie], ktoré je v opačnom prípade neplatné? Majú sa teda podľa článku 3 [základného nariadenia] a článku 4 [vykonávacieho nariadenia] považovať za zariadenia, ktoré majú byť demontované, iba tie zariadenia, ktoré sú určené na výrobu cukru, izoglukózy alebo inulínového sirupu, ako aj ostatné zariadenia podľa článku 4 písm. c) [vykonávacieho nariadenia], ako sú baliace zariadenia, ktoré sú nevyužité alebo sa majú demontovať alebo odstrániť z ekologických dôvodov, takže by zariadenia, ktoré nesúvisia s výrobou cukru, izoglukózy alebo inulínového sirupu a nie sú nevyužité, ale používajú sa na inú činnosť, ako napr. v prejednávanej veci na balenie, a ktoré nepodliehajú ani povinnosti ich odstránenia z ekologických dôvodov, mohli byť zachované, pretože nepodliehajú povinnosti demontáže podľa citovaných nariadení?“
Vec C‑188/12
Italia Zuccheri/Co.Pro.B. je takisto výrobcom cukru, ktorý sa v roku 2006 zapojil do režimu reštrukturalizácie podaním žiadosti o poskytnutie pomoci v plnej výške na Ministero. Reštrukturalizačný plán, ktorý Ministero vyhlásilo za prípustný, uvádzal najmä zachovanie niektorých síl určených na dlhodobé skladovanie, ako aj baliacich zariadení a zariadení na uvádzanie výrobkov na trh.
Oznámením z roku 2011 bola Italia Zuccheri/Co.Pro.B. rovnako ako SFIR informovaná o pripomienkach Komisie týkajúcich sa zachovania síl určených na skladovanie. AGEA následne vyzvala Italia Zuccheri/Co.Pro.B. na ich zbúranie do 31. marca 2012 a informovala ju, že zábezpeky, ktoré táto spoločnosť zložila, nemožno uvoľniť.
Italia Zuccheri/Co.Pro.B. podala proti tomuto rozhodnutiu a viacerým iným s ním súvisiacim aktom žalobu na Tribunale amministrativo regionale per il Lazio, ktorý rozsudkom z 1. decembra 2011 vyhovel tejto žalobe len v rozsahu, v akom sa domáhala uvoľnenia zábezpeky na časť zodpovedajúcu pomoci na reštrukturalizáciu priznanej na čiastočnú demontáž. Vo zvyšnej časti bola žaloba zamietnutá.
Italia Zuccheri/Co.Pro.B. podala proti tomuto rozsudku odvolanie na Consiglio di Stato, ktorá rozhodla prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky:
„1.
Majú sa články 3 a 4 [základného nariadenia] a článok 4 [vykonávacieho nariadenia] vykladať tak, že výraz ‚výrobné zariadenia‘ nezahŕňa zariadenia používané cukrovarníckymi podnikmi na skladovanie cukru, na jeho balenie do priameho obalu alebo do vonkajšieho obalu na účely jeho uvádzania na trh, a preto v prípade zariadení, akými sú silá, je potrebné v každom konkrétnom prípade preskúmať, či sú tieto zariadenia súčasťou ‚výrobnej linky‘ alebo či súvisia s inými činnosťami odlišnými od výroby?
2.
Má sa najmä článok 4 [vykonávacieho nariadenia] vykladať v tom zmysle, že v súlade so znením a s cieľmi [základného nariadenia] a [vykonávacieho nariadenia] a najmä jeho odôvodnenia 4 zariadenia ako silá, ktoré cukrovarnícke podniky používajú na skladovanie cukru, na jeho balenie do priameho obalu alebo do vonkajšieho obalu výlučne na účely jeho uvádzania na trh, ktoré nesúvisí s výrobným procesom, patria k zariadeniam, ktoré sú uvedené v písmene c) tohto článku, a nie k zariadeniam uvedeným v písmenách a) a b) tohto článku?
3.
Subsidiárne, je článok 4 [vykonávacieho nariadenia] s ohľadom na články 3 a 4 [základného nariadenia] a na normy vyššej právnej sily a zásady primárneho práva Európskej únie neplatný, ak sa vykladá v tom zmysle, že medzi zariadenia uvedené v odseku 1 písm. a) a b) sú zahrnuté aj zariadenia, ktoré používajú cukrovarnícke podniky na skladovanie cukru, na jeho balenie do priameho obalu alebo do vonkajšieho obalu na účely jeho uvádzania na trh, keďže je zrejmé, že cieľom sledovaným [základným nariadením] je zrušiť výrobu cukrovarníckeho podniku, a nie ohroziť jeho možnosť podnikať výlučne v oblasti uvádzania cukru, ktorý bol vyrobený v rámci príslušných výrobných kvót v iných zariadeniach alebo podnikoch, na trh?
4.
Ďalej subsidiárne, sú články 3 a 4 [základného nariadenia] a článok 4 [vykonávacieho nariadenia] vzhľadom na normy vyššej právnej sily a na zásady primárneho práva Európskej únie v každom prípade platné, keď sa vykladajú tak, že pojem ‚výrobné zariadenia‘ alebo zariadenia, ktoré ‚priamo súvisia s výrobou‘, zahŕňa zariadenia používané cukrovarníckymi podnikmi na skladovanie cukru, jeho balenie do priameho obalu alebo do vonkajšieho obalu na účely jeho uvádzania na trh?“
Vec C‑189/12
Eridania Sadam je takisto výrobcom cukru, ktorý sa v roku 2006 zapojil do režimu reštrukturalizácie podaním žiadosti o poskytnutie pomoci v plnej výške na Ministero. Reštrukturalizačný plán, ktorý Ministero vyhlásilo za prípustný, uvádzal najmä zachovanie niektorých síl určených na dlhodobé skladovanie, ako aj baliacich zariadení.
Oznámením z roku 2011 bola Eridania Sadam, rovnako ako SFIR a Italia Zuccheri/Co.Pro.B., informovaná o pripomienkach Komisie týkajúcich sa zachovania síl určených na skladovanie. AGEA následne vyzvala Eridania Sadam na ich zbúranie do 31. marca 2012 a informovala ju, že zábezpeky, ktoré táto spoločnosť zložila, nemožno uvoľniť.
Eridania Sadam podala proti tomuto rozhodnutiu a viacerým iným s ním súvisiacim aktom žalobu na Tribunale amministrativo regionale per il Lazio, ktorý rozsudkom z 1. decembra 2011 vyhovel tejto žalobe len v rozsahu, v akom sa domáhala uvoľnenia zábezpeky na časť zodpovedajúcu pomoci na reštrukturalizáciu priznanej na čiastočnú demontáž. Vo zvyšnej časti bola žaloba zamietnutá.
Eridania Sadam podala proti tomuto rozsudku odvolanie na Consiglio di Stato, ktorá rozhodla prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky:
„1.
Majú sa články 3 a 4 [základného nariadenia] a článok 4 [vykonávacieho nariadenia] vykladať tak, že výraz ‚výrobné zariadenia‘ nezahŕňa zariadenia používané cukrovarníckymi podnikmi na balenie cukru na účely jeho uvádzania na trh, a preto v prípade zariadení, akými sú silá, je potrebné v každom konkrétnom prípade preskúmať, či sú tieto zariadenia súčasťou ‚výrobnej linky‘ alebo či súvisia s inými činnosťami odlišnými od výroby, akou je balenie?
2.
Subsidiárne, je článok 4 [základného nariadenia] s ohľadom na články 3 a 4 [vykonávacieho nariadenia] a na normy vyššej právnej sily a zásady primárneho práva Európskej únie neplatný, ak sa vykladá v tom zmysle, že medzi zariadenia uvedené v odseku 1 písm. a) a b) sú zahrnuté aj zariadenia, ktoré používajú cukrovarnícke podniky na balenie cukru na účely jeho uvádzania na trh, keďže je zrejmé, že cieľom sledovaným [základným nariadením] je zrušiť výrobu cukrovarníckeho podniku, a nie ohroziť jeho možnosť podnikať výlučne v oblasti uvádzania cukru, ktorý bol vyrobený v rámci príslušných výrobných kvót v iných zariadeniach alebo podnikoch, na trh?
3.
Ďalej subsidiárne, sú články 3 a 4 [základného nariadenia] a článok 4 [vykonávacieho nariadenia] vzhľadom na normy vyššej právnej sily a na zásady primárneho práva Európskej únie v každom prípade platné, keď sa vykladajú tak, že pojem ‚výrobné zariadenia‘ alebo zariadenia, ktoré ‚priamo súvisia s výrobou‘, zahŕňa zariadenia používané cukrovarníckymi podnikmi na balenie cukru na účely jeho uvádzania na trh?“
Uznesením predsedu Súdneho dvora z 11. mája 2012 boli veci C‑187/12 až C‑189/12 spojené na účely písomnej a ústnej časti konania, ako aj na účely vyhlásenia rozsudku.
O prejudiciálnych otázkach
O jedinej otázke vo veci C‑187/12, prvej a druhej otázke vo veci C‑188/12 a prvej otázke vo veci C‑189/12
Týmito otázkami, ktoré treba preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa majú články 3 a 4 základného nariadenia a článok 4 vykonávacieho nariadenia vykladať v tom zmysle, že pojem „výrobné zariadenia“ zahŕňa zariadenia, ako sú silá, ktoré sú používané na skladovanie cukru a jeho balenie do priameho obalu alebo do vonkajšieho obalu na účely jeho uvádzania na trh, a či treba analyzovať prípady jednotlivo, aby sa preverilo, či dotknuté zariadenia skutočne súvisia s výrobnou linkou, alebo súvisia s inými činnosťami než s výrobou.
V tejto súvislosti treba najskôr konštatovať, že ani základné nariadenie, ani vykonávacie nariadenie neobsahujú definíciu tohto pojmu.
Následne treba pripomenúť, že v prípade, ak takáto definícia neexistuje, rozsah pojmov uvedených v článku 3 základného nariadenia, ktoré v zmysle článku 4 ods. 1 písm. a) a b) vykonávacieho nariadenia zahŕňajú tak „zariadenia, ktoré sú potrebné na výrobu cukru“, ako aj „zariadenia…, ktoré priamo súvisia s výrobou cukru“, sa podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora musí určiť vzhľadom na všeobecné súvislosti, v ktorých sa používa, a v súlade s jeho obvyklým významom v bežnom jazyku (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 4. mája 2006, Massachusetts Institute of Technology,
C-431/04, Zb. s. I-4089
, bod 17 a citovanú judikatúru, ako aj z 13. decembra 2012, BLV Wohn- und Gewerbebau, C‑395/11, bod 25). Napokon pri výklade ustanovenia práva Únie treba zohľadniť ciele sledované predmetnou právnou úpravou, ktorej je súčasťou (pozri v tomto zmysle rozsudok z 29. januára 2009, Petrosian,
C-19/08, Zb. s. I-495
, bod 34 a citovanú judikatúru).
Vo veciach samých treba po prvé uviesť, že viaceré dotknuté osoby predložili pripomienky, v ktorých sa prikláňajú k výkladu, že silá vo všeobecnosti nepatria medzi výrobné zariadenia, keďže sú podľa nich určené na skladovanie hotového výrobku, nie na výrobu v prísnom zmysle slova, čím presadzujú veľmi úzku definíciu pojmu „výroba“ ako označujúceho chemický alebo fyzický proces zodpovedajúci vo veciach samých extrakcii cukru z prvotnej suroviny.
Pojem „výroba“ však môže zahŕňať aj iné etapy vyrábania výrobku na vstupe alebo výstupe chemického alebo fyzického procesu transformácie. Skladovanie cukru, ktorý nie je zabalený ihneď po extrakcii z prvotnej suroviny, sa môže považovať za podieľajúce sa na výrobnom procese, rovnako ako napríklad skladovanie cukrovej repy pred jej spracovaním na extrakciu obsahu cukru, ktoré sa v článku 4 ods. 1 písm. a) vykonávacieho nariadenia výslovne považuje za nevyhnutné na výrobu. Z tohto pohľadu sa skladovanie môže považovať za „priamo súvisiace s výrobou cukru“ v zmysle článku 4 ods. 1 písm. b) tohto nariadenia.
Po druhé, pokiaľ ide o všeobecné súvislosti a ciele právnej úpravy, o ktorú ide vo veciach samých, treba pripomenúť, že podľa odôvodnenia 5 základného nariadenia je cieľom režimu reštrukturalizácie „znížiť výrobu do tej miery, ktorá je nevyhnutná na dosiahnutie vyváženej trhovej situácie v Spoločenstve“. Z tohto pohľadu by sa každé zariadenie, ktorého využitie môže mať vplyv na množstvo cukru, ktoré môže byť vyrobené, malo vo všeobecnosti považovať za výrobné zariadenie, na ktoré sa vzťahuje povinnosť demontáže.
V tejto súvislosti treba na jednej strane konštatovať, že zriadenie sila na pozemku cukrovaru determinuje výrobný proces, keďže cukrovar sa buduje v závislosti od dostupnosti a blízkosti skladovacích kapacít. Na druhej strane silo, prinajmenšom ak má samo osebe alebo spoločne s inými silami výrobcu nadbytočnú skladovaciu kapacitu vzhľadom na množstvo cukru vyrobeného týmto výrobcom počas priemernej cukrovarníckej sezóny, umožňuje tomuto výrobcovi spracovať celú úrodu aj v prípade, ak výťažok tejto úrody prekračuje predpokladaný predaj daného hospodárskeho roka. Navyše vďaka takto získaným zásobám tento výrobca môže uviesť na vnútorný trh počas budúcich hospodárskych rokov dodatočné množstvo cukru pochádzajúceho z vlastnej výroby.
Takéto silá preto môžu mať priamy vplyv na množstvo cukru, ktoré môže byť vyrobené, a na výrobné procesy, ktoré závisia od blízkosti skladovacieho zariadenia. Umožňujú najmä úplne alebo čiastočne oddialiť predaj výťažku danej cukrovarníckej sezóny a tým ovplyvniť „trhovú situáciu v Spoločenstve“ v zmysle odôvodnenia 5 základného nariadenia.
Po tretie podľa článku 3 ods. 3 písm. a) a b) základného nariadenia predpokladom na priznanie pomoci v plnej výške je okrem konečného a úplného zastavenia výroby cukru príslušnými výrobnými zariadeniami a ich úplnej demontáže aj „uzatvorenie závodu“. Právna úprava, o ktorú ide vo veciach samých, teda zjavne vychádza z predpokladu, že na účely priznania pomoci na reštrukturalizáciu v plnej výške sa spravidla musí uzavrieť dotknutý priemyselný komplex ako celok. Možnosť nedemontovať iné než výrobné zariadenia či dokonca pokračovať v ich budúcom používaní a pritom si zachovať nárok na pomoc v plnej výške teda predstavuje výnimku z tohto pravidla a musí sa vykladať reštriktívne.
Vzhľadom na tieto okolnosti je zrejmé, že silo určené na skladovanie cukru príjemcu pomoci sa musí vymedziť ako výrobné zariadenie, a to bez ohľadu na skutočnosť, že sa využíva aj iným spôsobom, ako to zrejme čiastočne je v sporoch vo veciach samých.
Naproti tomu na silo, pri ktorom sa preukázalo, že najmä technické alebo obchodné dôvody bránia jeho určeniu na skladovanie výroby cukru príjemcu pomoci, a ktoré sa využíva výlučne na skladovanie cukru vyrobeného v rámci kvóty a uloženého inými výrobcami alebo kúpeného od nich, sa nemusí vzťahovať povinnosť demontáže.
Keďže činnosť balenia, vrátane balenia do vonkajšieho obalu, v zmysle článku 4 ods. 1 písm. c) vykonávacieho nariadenia nesúvisí s výrobou cukru v prísnom zmysle slova, to isté môže platiť v prípade, ak výrobca preukáže, že jeho silo slúži výlučne na balenie cukru vyrobeného inde v rámci kvóty do priameho alebo vonkajšieho obalu.
Vnútroštátnemu súdu teda prislúcha posúdiť podľa okolností konkrétneho prípadu, či silo predstavuje výrobné zariadenie vzhľadom na svoje technické vlastnosti alebo skutočné využitie.
Vzhľadom na všetko, čo bolo uvedené, treba na jedinú otázku vo veci C‑187/12, prvú a druhú otázku vo veci C‑188/12 a prvú otázku vo veci C‑189/12 odpovedať tak, že články 3 a 4 základného nariadenia a článok 4 vykonávacieho nariadenia sa majú vykladať v tom zmysle, že na účely týchto článkov pojem „výrobné zariadenia“ zahŕňa silá určené na skladovanie cukru príjemcu pomoci, a to bez ohľadu na skutočnosť, že sú využívané aj iným spôsobom. Takýto pojem nezahŕňa silá využívané výlučne na skladovanie cukru vyrobeného v rámci kvóty, ktorý v nich uložili iní výrobcovia alebo ktorý bol od nich kúpený, ani silá využívané iba na balenie cukru do priameho alebo vonkajšieho obalu na účely jeho uvádzania na trh. Vnútroštátnemu súdu prislúcha, aby to posúdil podľa okolností konkrétneho prípadu vzhľadom na technické vlastnosti dotknutých síl alebo ich skutočné využitie.
O tretej a štvrtej otázke vo veci C‑188/12, ako aj o druhej a tretej otázke vo veci C‑189/12
Týmito otázkami, ktoré treba preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sú články 3 a 4 základného nariadenia a článok 4 vykonávacieho nariadenia, vykladané v tom zmysle, že pojem „výrobné zariadenia“ zahŕňa zariadenia využívané cukrovarníckymi podnikmi na skladovanie cukru, jeho balenie do priameho obalu alebo do vonkajšieho obalu na účely jeho uvádzania na trh, platné vzhľadom na normy vyššej právnej sily a zásady primárneho práva Únie.
V tejto súvislosti treba najskôr pripomenúť, že baliace zariadenia samy osebe nepredstavujú výrobné zariadenia v zmysle právnej úpravy, o ktorú ide vo veciach samých, ako jasne vyplýva z článku 4 ods. 1 písm. c) vykonávacieho nariadenia. V dôsledku toho, pokiaľ ide o tieto zariadenia – ktoré zahŕňajú najmä zariadenia na „balenie“ uvedené vnútroštátnym súdom –, otázka platnosti článkov 3 a 4 základného nariadenia a článku 4 vykonávacieho nariadenia nie je nastolená.
Pokiaľ ide následne o zariadenia na skladovanie, ktoré môžu zahŕňať zariadenia využívané aj na činnosti balenia, z odpovede poskytnutej na jedinú otázku vo veci C‑187/12 v bode 35 tohto rozsudku vyplýva, že tieto zariadenia patria medzi výrobné zariadenia v zmysle článku 3 ods. 1 písm. a) základného nariadenia v rozsahu, v akom sú určené najmä na skladovanie cukru príjemcu pomoci.
Pokiaľ ide o tieto posledné zariadenia, treba konštatovať, že vnútroštátny súd nespresňuje normy vyššej právnej sily a zásady primárneho práva Únie, ktoré by mohli brániť povinnosti ich demontáže stanovenej v článkoch 3 a 4 základného nariadenia a článku 4 vykonávacieho nariadenia. Ako však vyplýva najmä z písomných a ústnych pripomienok dotknutých osôb, platnosť týchto ustanovení treba posúdiť s ohľadom na zásady proporcionality a rovnosti zaobchádzania.
Pokiaľ ide po prvé o zásadu proporcionality, treba na jednej strane konštatovať, že výrobca, ktorý sa vzdá výrobnej kvóty pridelenej jednému zo svojich závodov, demontuje väčšinu výrobných zariadení s výnimkou sila, ktoré treba považovať za výrobné zariadenie, a naďalej používa toto silo na skladovanie cukru vyrobeného vo svojich ostatných výrobných závodoch, zvyčajne nemá nárok na pomoc na reštrukturalizáciu z dôvodu zákazu stanoveného v článku 3 ods. 1 písm. b) základného nariadenia využívať výrobné zariadenia, ktoré neboli demontované, na výrobu výrobkov zahrnutých do organizácie spoločného trhu s cukrom.
Na druhej strane v prípade úplnej demontáže by mal ten istý výrobca nárok na pomoc na reštrukturalizáciu v plnej výške, hoci dodatočná finančná záťaž spojená s demontážou sila by predstavovala, ako vyplýva z odpovedí na otázky položené Súdnym dvorom poskytnutých dotknutými osobami, iba malú časť celkových nákladov na demontáž.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že zásada proporcionality, ktorá je súčasťou všeobecných zásad práva Únie, vyžaduje, aby akty inštitúcií Únie neprekračovali hranice toho, čo je primerané a potrebné na uskutočnenie legitímnych cieľov sledovaných predmetnou právnou úpravou, pričom v situácii, keď existuje výber medzi viacerými primeranými opatreniami, treba zvoliť také opatrenie, ktoré je najmenej obmedzujúce, a spôsobené nevýhody nesmú byť neprimerané vo vzťahu k sledovaným cieľom (pozri najmä rozsudok z 21. júla 2011, Beneo‑Orafti,
C-150/10, Zb. s. I-6843
, bod 75 a citovanú judikatúru).
Okrem toho z ustálenej judikatúry vyplýva, že pokiaľ ide o súdne preskúmanie podmienok uplatňovania tejto zásady, vzhľadom na širokú mieru voľnej úvahy, ktorú má normotvorca Európskej únie v oblasti spoločnej poľnohospodárskej politiky, zákonnosť takéhoto opatrenia môže ovplyvniť len zjavná neprimeranosť opatrenia prijatého v tejto oblasti vo vzťahu k cieľu, ktorý príslušná inštitúcia sleduje. Preto nie je podstatné, či opatrenie prijaté normotvorcom bolo jediné alebo najlepšie možné, ale či bolo zjavne neprimerané (rozsudok Beneo‑Orafti, už citovaný, body 76 a 77 a citovaná judikatúra).
Čo sa týka za týchto okolností proporcionality právnej úpravy, o ktorú ide v konaniach vo veciach samých, treba konštatovať, že režim reštrukturalizácie vychádza z dobrovoľnej účasti výrobcov, pričom podľa odôvodnenia 5 základného nariadenia je jeho cieľom „cukrovarníckym podnikom s najnižšou produktivitou… dať vo forme primeranej pomoci na reštrukturalizáciu dôležitý hospodársky podnet k tomu, aby sa vzdali svojej výrobnej kvóty“.
Uvedená právna úprava umožňuje výrobcovi slobodne sa rozhodnúť, či chce získať pomoc, zvoliť si závod, pri ktorom sa vzdá príslušnej kvóty, a prípadne si zvoliť úplnú alebo iba čiastočnú demontáž výrobných zariadení. Výhoda, ktorú môže výrobca získať z pomoci na reštrukturalizáciu, tak vo veľkej miere závisí od rozhodnutí, ktoré urobí on sám.
Z tohto pohľadu právna úprava, o ktorú ide v konaniach vo veciach samých, nie je neproporcionálna.
Pokiaľ ide po druhé o dodržanie zásady rovnosti zaobchádzania, prípadné pochybnosti by mohli vzniknúť v súvislosti s priznaním rovnakej sumy pomoci na reštrukturalizáciu na tonu uvoľnenej kvóty bez rozdielu tak v prípade, keď má dotknutý výrobca silo, ktoré musí demontovať, ako aj v prípade, keď takéto silo nemá a nemusí znášať náklady spojené s jeho demontážou.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry článok 40 ods. 2 druhý pododsek ZFEÚ, ktorý stanovuje zákaz akejkoľvek diskriminácie v rámci spoločnej poľnohospodárskej politiky, je len osobitným výrazom všeobecnej zásady rovnosti, ktorá vyžaduje, aby sa s porovnateľnými situáciami nezaobchádzalo rozdielne a s rozdielnymi situáciami rovnako, okrem prípadu, ak je rozlišovanie objektívne odôvodnené (rozsudok z 11. júna 2009, Agrana Zucker,
C-33/08, Zb. s. I-5035
, bod 46 a citovaná judikatúra).
Úvahy uvedené v bodoch 40 až 46 tohto rozsudku, ktoré viedli k záveru, že právna úprava, o ktorú ide v konaniach vo veciach samých, nie je neproporcionálna, pritom možno preniesť aj na preskúmanie dodržania zásady rovnosti zaobchádzania.
Na jednej strane totiž treba pripomenúť, že cieľom dotknutej pomoci je podnietiť výrobcu, aby sa dobrovoľne vzdal výrobnej kvóty pridelenej cukrovaru. Vzhľadom na tento cieľ sú situácia výrobcu cukru, ktorý sa rozhodol vzdať sa kvóty pridelenej závodu vybaveného silom, a situácia výrobcu, ktorý musí demontovať závod, ktorý ním nie je vybavený, úplne porovnateľné, pokiaľ sa títo výrobcovia vzdávajú rovnakého množstva ton z kvóty.
Na druhej strane, ako je uvedené v bode 41 tohto rozsudku, priame náklady spojené so zbúraním sila predstavujú len veľmi malú časť celkových nákladov na demontáž výrobných zariadení. Za týchto okolností sa nezdá, že by normotvorca Únie, ktorý má, ako vyplýva z judikatúry uvedenej v bode 43 tohto rozsudku, širokú mieru voľnej úvahy v oblasti spoločnej poľnohospodárskej politiky, nestanovením, že paušálna suma pomoci za uvoľnenú tonu z kvóty sa mení v závislosti od skutočnosti, či závod určený výrobcom na demontáž má alebo nemá silo, prijal zjavne neproporcionálne opatrenie vo vzťahu k sledovanému cieľu, t. j. zníženiu výroby cukru, aby sa obnovila rovnováha na vnútornom trhu.
Tento záver nie je spochybnený skutočnosťou, ako to viaceré dotknuté osoby poznamenali na pojednávaní, že skutočné náklady demontáže môžu byť v súvislosti so silami, o ktoré ide v konaniach vo veciach samých, v skutočnosti veľmi vysoké, pretože v prípade, ak by sa tieto silá museli demontovať, náklady na ich opätovné postavenie by boli pre výrobcov jednoznačne vyššie ako náklady spojené s ich demontážou. Takéto opätovné postavenie a využívanie síl na výrobu cukru by totiž nebolo zlučiteľné s povinnosťou konečného a úplného zastavenia výroby cukru príslušnými výrobnými zariadeniami v zmysle článku 3 ods. 3 písm. a) a článku 3 ods. 4 písm. a) základného nariadenia.
Vzhľadom na všetko, čo bolo uvedené, treba na tretiu a štvrtú otázku vo veci C‑188/12, ako aj na druhú a tretiu otázku vo veci C‑189/12 odpovedať tak, že preskúmanie týchto otázok neodhalilo nič, čo by mohlo ovplyvniť platnosť článkov 3 a 4 základného nariadenia a článku 4 vykonávacieho nariadenia.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:

1.
Články 3 a 4 nariadenia Rady (ES) č. 320/2006 z 20. februára 2006, ktorým sa stanovuje dočasný režim pre reštrukturalizáciu cukrovarníckeho priemyslu v Spoločenstve a ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (ES) č. 1290/2005 o financovaní spoločnej poľnohospodárskej politiky, a článok 4 nariadenia Komisie (ES) č. 968/2006 z 27. júna 2006, ktorým sa stanovujú podrobné pravidlá implementácie nariadenia č. 320/2006, sa majú vykladať v tom zmysle, že na účely týchto článkov pojem „výrobné zariadenia“ zahŕňa silá určené na skladovanie cukru príjemcu pomoci, a to bez ohľadu na skutočnosť, že sú využívané aj iným spôsobom. Takýto pojem nezahŕňa silá využívané výlučne na skladovanie cukru vyrobeného v rámci kvóty, ktorý v nich uložili iní výrobcovia alebo ktorý bol od nich kúpený, ani silá využívané iba na balenie cukru do priameho alebo vonkajšieho obalu na účely jeho uvádzania na trh. Vnútroštátnemu súdu prislúcha, aby to posúdil podľa okolností konkrétneho prípadu vzhľadom na technické vlastnosti dotknutých síl alebo ich skutočné využitie.

2.
Preskúmanie tretej a štvrtej otázky vo veci C‑188/12, ako aj druhej a tretej otázky vo veci C‑189/12 neodhalilo nič, čo by mohlo ovplyvniť platnosť článkov 3 a 4 nariadenia č. 320/2006 a článku 4 nariadenia č. 968/2006.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: taliančina.