CELEX: 62010CJ0004
Regulamentul (CE) nr. 110/2008
Indicații geografice ale băuturilor spirtoase
Aplicarea în timp
Marcă ce conține o indicație geografică
Utilizare care are drept rezultat o situație de natură să aducă atingere indicației geografice
Refuzul înregistrării sau nulitatea unei asemenea mărci
Aplicabilitatea directă a unui regulament

Cererile de pronunțare a unor hotărâri preliminare privesc interpretarea articolelor 16 și 23 din Regulamentul (CE) nr. 110/2008
al Parlamentului European și al Consiliului din 15 ianuarie 2008 privind definirea, desemnarea, prezentarea, etichetarea și
protecția indicațiilor geografice ale băuturilor spirtoase și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 1576/89 al Consiliului
(JO L 39, p. 16), precum și a Primei Directive 89/104/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1988 de apropiere a legislațiilor
statelor membre cu privire la mărci (JO L 40, p. 1, Ediție specială, 17/vol. 1, p. 92).
Aceste cereri au fost formulate în cadrul unei acțiuni introduse de Bureau national interprofessionnel du Cognac (denumit
în continuare „BNIC”) privind înregistrarea în Finlanda, la Patentti- ja rekisterihallitus (Oficiul Național de Brevete și
Înregistrări), a două mărci figurative care desemnează băuturi spirtoase.

Cadrul juridic

Dreptul Uniunii
Regulamentul nr. 110/2008
Conform considerentului (14) a doua teză al Regulamentului nr. 110/2008, „[i]ndicațiile geografice ar trebui înregistrate,
identificând băuturile spirtoase ca avându‑și originea pe teritoriul unei țări sau într‑o regiune sau localitate de pe teritoriul
respectiv, în cazul în care o anumită calitate, reputație sau altă caracteristică a băuturii spirtoase poate fi atribuită
în mod esențial originii sale geografice”.
Articolul 14 din regulamentul menționat, referitor la limba utilizată în desemnarea, prezentarea și etichetarea băuturilor
spirtoase, prevede la alineatul (2):
„[…] indicațiile geografice înregistrate în anexa III nu se traduc nici pe etichetă, nici în prezentarea băuturii spirtoase.”
Articolul 15 din același regulament, intitulat „Indicații geografice”, prevede:
„(1)      În sensul prezentului regulament, o indicație geografică este o indicație care identifică o băutură spirtoasă ca avându‑și
originea pe teritoriul unei țări sau într‑o regiune sau o localitate de pe teritoriul respectiv, în cazul în care o anumită
calitate, reputație sau altă caracteristică a băuturii spirtoase poate fi atribuită, în mod esențial, originii sale geografice.
(2)      Indicațiile geografice menționate la alineatul (1) sunt înregistrate în anexa III.
(3)      Indicațiile geografice înregistrate în anexa III nu pot deveni generice.
Denumirile care au devenit generice nu pot fi înregistrate în anexa III.
[…]
(4)      Băuturile spirtoase care poartă o indicație geografică înregistrată în anexa III trebuie să respecte toate specificațiile
din dosarul tehnic prevăzut în temeiul articolului 17 alineatul (1).”
Articolul 16 din Regulamentul nr. 110/2008, referitor la protecția indicațiilor geografice, prevede:
„[…] indicațiile geografice înregistrate în anexa III sunt protejate împotriva:
(a)      oricărei utilizări comerciale directe sau indirecte pentru produse care nu intră sub incidența înregistrării, în măsura în
care produsele în cauză sunt comparabile cu băutura spirtoasă înregistrată sub indicația geografică respectivă sau în măsura
în care această utilizare exploatează reputația indicației geografice înregistrate;
(b)      oricărei uzurpări, imitații sau evocări, chiar dacă este indicată originea reală a produsului sau dacă indicația geografică
este utilizată în traducere sau însoțită de o formulă cum ar fi «gen», «tip», «fel», «stil», «fabricare», «aromă» sau alt
termen asemănător;
(c)      oricărei alte indicații false sau înșelătoare privind proveniența, originea, natura sau calitățile esențiale, prezente în
desemnarea, prezentarea sau etichetarea produsului, care este susceptibilă să dea o impresie falsă în privința originii acestuia;
(d)      oricărei alte practici care poate induce în eroare consumatorul în privința originii reale a produsului.”
Articolul 23 alineatele (1) și (2) din regulamentul menționat, intitulat „Legătura dintre mărci și indicațiile geografice”,
are următorul cuprins:
„(1)      Înregistrarea unei mărci care conține sau este constituită dintr‑o indicație geografică înregistrată în anexa III este refuzată
sau invalidată în cazul în care utilizarea acesteia ar avea drept rezultat oricare dintre situațiile menționate la articolul
16.
(2)      Ținând cont în mod corespunzător de dispozițiile dreptului comunitar, marca a cărei utilizare corespunde uneia dintre situațiile
menționate la articolul 16 și care a fost depusă, înregistrată sau recunoscută prin utilizarea sa cu bună‑credință pe teritoriul
comunitar, în cazul în care această posibilitate este prevăzută în legislația aplicabilă, fie înainte de data protejării indicației
geografice în țara de origine, fie înainte de 1 ianuarie 1996, poate continua să fie utilizată în pofida înregistrării unei
indicații geografice […].”
Anexa III la același regulament menționează termenul „Cognac” ca reprezentând o indicație geografică ce desemnează produse
din categoria nr. 4, și anume categoria rachiurilor de vin, și care are Franța drept țară de origine.
În temeiul articolului 30 din acesta, Regulamentul nr. 110/2008 a intrat în vigoare la 20 februarie 2008.
Regulamentul (CEE) nr. 1576/89
Regulamentul nr. 110/2008 a abrogat și a înlocuit Regulamentul (CEE) nr. 1576/89 al Consiliului din 29 mai 1989 de stabilire
a normelor generale cu privire la definirea, desemnarea și prezentarea băuturilor spirtoase (JO L 160, p. 1, Ediție specială,
03/vol. 7, p. 76), care era în vigoare de la 15 iunie 1989. În anexa II, Regulamentul nr. 1576/89 viza, între denumirile geografice
protejate, denumirea „Cognac”.
Regulamentul (CEE) nr. 3378/94
Regulamentul (CEE) nr. 3378/94 al Parlamentului European și al Consiliului din 22 decembrie 1994 de modificare a Regulamentului
(CEE) nr. 1576/89 (JO L 366, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 16, p. 120) a introdus în Regulamentul nr. 1576/89, cu efect de
la 1 ianuarie 1996, articolul 11a, al cărui alineat (1) primul paragraf prevedea:
„Statele membre adoptă toate măsurile necesare pentru a permite celor interesați să împiedice, în condițiile stabilite în
articolele 23 și 24 din Acordul privind aspectele comerciale ale drepturilor de proprietate intelectuală, utilizarea în Comunitate
a unei indicații geografice de identificare a produselor care intră sub incidența prezentului regulament în cazul produselor
care nu provin din locul menționat în indicația geografică respectivă, inclusiv în cazul în care se indică originea reală
a produsului sau se utilizează indicația geografică tradusă sau însoțită de expresii ca: «gen», «tip», «stil», «imitație»
sau altele.”
Directiva 89/104
Articolul 3 din Directiva 89/104, referitor la motivele de refuz sau de nulitate care pot fi invocate în cadrul opoziției
la înregistrarea unei mărci, prevedea la alineatul (1) litera (g) și la alineatul (2) litera (a):
„(1)      Sunt refuzate înregistrării sau pot să fie declarate nule, dacă sunt înregistrate:
[…]
(g)      mărcile de natură să înșele publicul, de exemplu, cu privire la natura, calitatea sau proveniența geografică a produsului
sau serviciului;
[…]
(2)      Fiecare stat membru poate stipula ca unei mărci să îi fie refuzată înregistrarea sau, dacă este înregistrată, să poată fi
declarată nulă când și în măsura în care:
(a)      utilizarea acestei mărci poate fi interzisă în temeiul unei alte legislații decât legislația privind mărcile din statul membru
în cauză sau din Comunitate.”
Directiva 89/104 a fost abrogată și înlocuită, începând cu 28 noiembrie 2008, prin Directiva 2008/95/CE a Parlamentului European
și a Consiliului din 22 octombrie 2008 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la mărci (JO L 299, p. 25).
Dispozițiile articolului 3 alineatul (1) litera (g) și alineatul (2) litera (a) nu au fost modificate.

Acordul TRIPS
Acordul privind aspectele legate de comerț ale drepturilor de proprietate intelectuală (denumit în continuare „Acordul TRIPS”),
care constituie anexa 1 C la Acordul de instituire a Organizației Mondiale a Comerțului (OMC), semnat la Marrakech la 15 aprilie
1994 și aprobat prin Decizia 94/800/CE a Consiliului din 22 decembrie 1994 privind încheierea, în numele Comunității Europene,
referitor la domeniile de competența sa, a acordurilor obținute în cadrul negocierilor comerciale multilaterale din Runda
Uruguay (1986-1994) (JO L 336, p. 1, Ediție specială, 11/vol. 10, p. 3), cuprinde un articol 23, intitulat „Protecția suplimentară
a indicațiilor geografice pentru vinuri și produse spirtoase”, care prevede la alineatele (1) și (2):
„(1)      Fiecare membru trebuie să prevadă mijloacele juridice care să permită părților interesate să împiedice utilizarea unei indicații
geografice […] de identificare a produselor spirtoase pentru produse spirtoase care nu sunt originare din locul indicat prin
indicația geografică respectivă, chiar și în cazurile în care originea adevărată a produsului este indicată sau în cazurile
în care indicația geografică este utilizată în traducere sau este însoțită de expresii cum ar fi «de genul», «de tipul», «de
stilul», «imitație» sau altele.
(2)      […] înregistrarea unei mărci pentru produse spirtoase care conține o indicație geografică ce identifică produse spirtoase
sau care este constituită dintr‑o astfel de indicație este refuzată sau anulată fie din oficiu, dacă legislația unui membru
permite aceasta, fie la cererea unei părți interesate, în ceea ce privește […] produsele spirtoase care nu au această origine.”
Articolul 24 din acordul menționat prevede la alineatul (5):
„În cazurile în care o marcă comercială a fost depusă sau înregistrată cu bună‑credință sau în cazurile în care drepturile
cu privire la o marcă au fost dobândite prin folosința cu bună‑credință:
(a)      înainte de data aplicării prezentelor prevederi într‑o țară membră astfel cum este ea stabilită în partea VI sau
(b)      înainte ca indicația geografică să fie protejată în țara sa de origine,
măsurile adoptate pentru aplicarea prezentei secțiuni nu trebuie să prejudicieze admisibilitatea sau validitatea înregistrării
unei mărci, sau dreptul de folosință a unei mărci, pe motiv că această marcă este identică sau similară cu o indicație geografică.”

Situația de fapt din acțiunile principale și întrebările preliminare
Gust. Ranin Oy, o societate de drept finlandez, a solicitat la 19 decembrie 2001, la Patentti- ja rekisterihallitus, înregistrarea
a două mărci figurative având forma unei etichete pentru sticle. În ceea ce privește „Konjakit” din clasa 33 în sensul Aranjamentului
de la Nisa privind clasificarea internațională a produselor și serviciilor în vederea înregistrării mărcilor din 15 iunie
1957, cu revizuirile și modificările ulterioare, elementul figurativ vizat în cerere cuprinde mențiunea „COGNAC L & P HIENOA
KONJAKKIA Lignell & Piispanen Product of France 40 % Vol 500 ml”. Pentru „lichioruri care conțin «konjakki»” din clasa 33,
elementul figurativ cuprindea mențiunea „KAHVI‑KONJAKKI Cafe Cognac Likööri – Likör – Liqueur 21 % Vol Lignell & Piispanen
500 ml”.
Prin decizia din 31 ianuarie 2003, Patentti- ja rekisterihallitus a înregistrat cele două mărci, prima cu nr. 226350 (cauza
C‑4/10), iar cea de a doua cu nr. 226351 (cauza C‑27/10).
BNIC a formulat opoziție la înregistrarea mărcilor menționate.
Prin decizia din 10 septembrie 2004, Patentti- ja rekisterihallitus a respins opoziția formulată de BNIC și a confirmat validitatea
mărcii înregistrate cu nr. 226350. În schimb, prin aceeași decizie, a admis opoziția în măsura în care era îndreptată împotriva
mărcii înregistrate cu nr. 226351 și a anulat această înregistrare.
Prin decizia din 22 octombrie 2007, Pattenti- ja rekisterihallituksen valituslautakunta (comisia de recurs a Patentti- ja
rekisterihallitus) a respins calea de atac formulată de BNIC și a menținut decizia din 10 septembrie 2004 prin care s‑a confirmat
înregistrarea mărcii nr. 226350. Aceasta a admis de asemenea calea de atac formulată de Gust. Ranin Oy, infirmând decizia
de anulare a înregistrării mărcii nr. 226351.
În procedurile desfășurate la Korkein hallinto‑oikeus (Curtea Administrativă Supremă), BNIC solicită, cu titlu principal,
anularea deciziei din 22 octombrie 2007 sau, cu titlu subsidiar, trimiterea cauzei la Patentti- ja rekisterihallitus în vederea
unei noi examinări a acesteia.
În aceste condiții, Korkein hallinto‑oikeus a hotărât să suspende judecarea cauzelor și să adreseze Curții următoarele întrebări
preliminare, al căror conținut este identic în cauzele C‑4/10 și C‑27/10:
„1)      Regulamentul [nr. 110/2008] este aplicabil în ceea ce privește evaluarea condițiilor de înregistrare a unei mărci care conține
o indicație de origine geografică protejată prin regulamentul menționat, înregistrare solicitată la 19 decembrie 2001 și obținută
la 31 ianuarie 2003?
2)      În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, trebuie refuzată ca fiind contrară articolelor 16 și 23 din Regulamentul
nr. 110/2008 înregistrarea unei mărci care conține între altele o indicație de origine geografică protejată prin acest regulament
sau termenul generic pentru această indicație și traducerea sa, pentru băuturi spirtoase care nu îndeplinesc condițiile de
utilizare a indicației geografice în discuție, în special în ceea ce privește procedeul de fabricație și conținutul de alcool?
3)      Indiferent de răspunsul la prima întrebare, o marcă precum cea descrisă la a doua întrebare trebuie considerată ca fiind de
natură să înșele publicul, de exemplu, cu privire la natura, la calitatea sau la proveniența geografică a produselor sau a
serviciilor în sensul articolului 3 alineatul (1) litera (g) din [Directiva 89/104], în prezent înlocuită prin [Directiva
2008/95]?
4)      Indiferent de răspunsul la prima întrebare, în cazul în care un stat membru a prevăzut, în temeiul articolului 3 alineatul
(2) litera (a) din Directiva 89/104, că înregistrarea unei mărci trebuie refuzată sau, dacă a fost efectuată, trebuie declarată
nulă atunci când și în măsura în care utilizarea acestei mărci poate fi interzisă în temeiul unei alte legislații decât legislația
privind mărcile din statul membru în cauză sau din Comunitate, trebuie să se considere că înregistrarea unei mărci trebuie
refuzată în măsura în care aceasta conține elemente care contravin Regulamentului nr. 110/2008 și în temeiul cărora utilizarea
acesteia poate fi interzisă?”
Prin Ordonanța președintelui Curții din 9 martie 2010, cauzele C‑4/10 și C‑27/10 au fost conexate pentru buna desfășurare
a procedurii scrise și orale, precum și în vederea pronunțării hotărârii.

Cu privire la întrebările preliminare

Cu privire la prima întrebare
Prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă Regulamentul nr. 110/2008
este aplicabil în ceea ce privește aprecierea validității înregistrării unei mărci care conține o indicație geografică protejată
prin acest regulament, în cazul în care înregistrarea a fost efectuată înainte de intrarea în vigoare a regulamentului menționat.
Potrivit unei jurisprudențe constante, ca regulă generală, principiul securității juridice se opune posibilității ca punctul
de pornire al aplicării în timp a unui act al Uniunii să fie stabilit la o dată anterioară publicării acestuia, mai puțin
în cazul în care, cu titlu excepțional, obiectivul care trebuie atins impune acest lucru, iar încrederea legitimă a persoanelor
interesate este respectată în mod corespunzător (a se vedea în special Hotărârea din 24 septembrie 2002, Falck și Acciaierie
di Bolzano/Comisia, C‑74/00 P și C‑75/00 P, Rec., p. I‑7869, punctul 119, precum și Hotărârea din 22 decembrie 2010, Bavaria,
C‑120/08, nepublicată încă în Repertoriu, punctul 40).
În această privință, în vederea garantării respectării principiului securității juridice și al protecției încrederii legitime,
normele de drept substanțial al Uniunii trebuie interpretate, în principiu, în sensul că nu au în vedere situații existente
anterior intrării lor în vigoare decât în măsura în care rezultă în mod clar din formularea, finalitatea sau economia acestora
că trebuie să le fie atribuit un asemenea efect (a se vedea în special Hotărârea Falck și Acciaierie di Bolzano/Comisia, citată
anterior, punctul 119, Hotărârea Bavaria, citată anterior, punctul 40, precum și Hotărârea din 24 martie 2011, ISD Polska
și alții/Comisia, C‑369/09 P, nepublicată încă în Repertoriu, punctul 98).
Conform articolului 23 alineatul (1) din Regulamentul nr. 110/2008, înregistrarea unei mărci care conține o indicație geografică
înregistrată în anexa III este refuzată sau invalidată în cazul în care utilizarea acesteia ar avea drept rezultat oricare
dintre situațiile menționate la articolul 16 din acest regulament.
Această dispoziție prevede astfel în mod clar, pe lângă posibilitatea de a refuza înregistrarea unei asemenea mărci, posibilitatea
de a declara, pentru aceleași motive, nulitatea unei mărci deja înregistrate, fără ca o referință temporală să aducă vreo
limitare cu privire la data la care înregistrarea acestei mărci a avut loc. După cum subliniază guvernele francez și portughez,
precum și Comisia Europeană, reiese din acest mod de redactare că articolul 23 alineatul (1) din Regulamentul nr. 110/2008
are vocație să se aplice mărcilor înregistrate înainte de intrarea sa în vigoare.
Această interpretare este confirmată de norma prevăzută la articolul 23 alineatul (2) din același regulament.
Această din urmă dispoziție autorizează astfel, cu titlu de derogare, continuarea utilizării unei mărci în cazul în care aceasta
intră sub incidența unei situații prevăzute la articolul 16 din Regulamentul nr. 110/2008, în măsura în care această marcă
a fost înregistrată sau dobândită la o dată anterioară datei de intrare în vigoare a protecției indicației geografice în cauză
în țara de origine sau datei de 1 ianuarie 1996. Astfel cum arată guvernul italian și guvernul Regatului Unit, precum și Comisia,
trebuie să se deducă din această normă că mărcile înregistrate înainte de intrarea în vigoare a acestui regulament, cu excepția
mărcilor care se încadrează în limitele temporale ale derogării prevăzute expres la articolul 23 alineatul (2) din Regulamentul
nr. 110/2008, pot fi anulate în temeiul alineatului (1) al aceluiași articol 23.
În consecință, articolul 23 alineatul (1) din Regulamentul nr. 110/2008 trebuie interpretat în sensul că este aplicabil mărcilor
înregistrate înainte de intrarea în vigoare a acestui regulament.
În ceea ce privește aprecierea compatibilității unei asemenea aplicări în timp cu respectarea principiilor securității juridice
și protecției încrederii legitime a persoanelor interesate, trebuie arătat că protecția conferită de Regulamentul nr. 110/2008
indicațiilor geografice se înscrie în continuarea celei deja garantate de Regulamentul nr. 3378/94, care introdusese în Regulamentul
nr. 1576/89 un articol 11a, aplicabil de la 1 ianuarie 1996.
În temeiul alineatului (1) al articolului 11a menționat, statele membre erau obligate să ia toate măsurile necesare pentru
a permite celor interesați să împiedice, în condițiile stabilite la articolele 23 și 24 din Acordul TRIPS, utilizarea în Comunitate
a unei indicații geografice pentru produse care nu provin din locul menționat în indicația respectivă. Or, articolul 23 alineatul
(2) din acest acord prevede că înregistrarea unei mărci care conține ori care este constituită dintr‑o indicație geografică
ce identifică băuturi spirtoase trebuie să fie refuzată sau anulată, în ceea ce privește băuturile spirtoase care nu au această
origine, în timp ce articolul 24 alineatul (5) din acordul menționat prevede o derogare în favoarea mărcilor înregistrate
sau dobândite cu bună‑credință înainte de intrarea în vigoare a acordului însuși sau înainte ca indicația geografică să fie
protejată.
Prin urmare, trebuie să se constate că, începând de la 1 ianuarie 1996, data intrării în vigoare a Regulamentului nr. 3378/94,
normele de protecție a indicațiilor geografice prevăzute de Acordul TRIPS au fost încorporate în dreptul Uniunii, deși competența
de a stabili măsurile de punere în aplicare a fost atribuită statelor membre.
În aceste condiții, articolul 23 alineatul (1) din Regulamentul nr. 110/2008, potrivit căruia înregistrarea unei mărci care
conține o indicație geografică protejată este refuzată sau invalidată în cazul în care utilizarea acesteia ar avea drept rezultat
oricare dintre situațiile de utilizare abuzivă menționate la articolul 16 din acest regulament, nu face decât să stabilească
condiții uniforme de aplicare a unei reguli deja în vigoare în dreptul Uniunii, în timp ce alineatul (2) al aceluiași articol
menține derogările temporale deja recunoscute de dreptul Uniunii.
În consecință, aplicarea acestor dispoziții nu aduce atingere principiului securității juridice și nici principiului protecției
încrederii legitime a persoanelor interesate.
Prin urmare, trebuie să se răspundă la prima întrebare că Regulamentul nr. 110/2008 este aplicabil în ceea ce privește aprecierea
validității înregistrării unei mărci care conține o indicație geografică protejată de acest regulament, în cazul în care înregistrarea
a fost efectuată înainte de intrarea în vigoare a regulamentului menționat.

Cu privire la a doua întrebare
Prin intermediul celei de a doua întrebări, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă articolul 16
și articolul 23 din Regulamentul nr. 110/2008 se opun înregistrării unei mărci care conține o indicație geografică protejată
sau un termen generic care corespunde acestei indicații și traducerea acesteia din urmă, pentru băuturi spirtoase care nu
îndeplinesc condițiile de utilizare a indicației menționate.
Pentru a răspunde la această întrebare, trebuie analizate succesiv condițiile de aplicare a articolului 23 și a articolului
16 din acest regulament.
Cu privire la condițiile de aplicare a articolului 23 din Regulamentul nr. 110/2008
Cu titlu introductiv, trebuie amintit că, potrivit articolului 288 al doilea paragraf TFUE, regulamentul are aplicabilitate
generală și este direct aplicabil în toate statele membre. În consecință, în virtutea înseși a naturii sale și a funcției
sale în sistemul surselor de drept al Uniunii, acesta produce efecte imediate și este susceptibil să confere particularilor
drepturi pe care instanțele naționale au obligația să le protejeze (a se vedea în special Hotărârea din 10 octombrie 1973,
Variola, 34/73, Rec., p. 981, punctul 8, precum și Hotărârea din 17 septembrie 2002, Muñoz și Superior Fruiticola, C‑253/00,
Rec., p. I‑7289, punctul 27).
Modul de redactare clar și necondiționat al articolului 23 alineatul (1) din Regulamentul nr. 110/2008, potrivit căruia înregistrarea
unei mărci care conține o indicație geografică înregistrată în anexa III este refuzată sau invalidată în cazul în care utilizarea
acesteia este efectuată în condiții care corespund uneia dintre situațiile prevăzute la articolul 16 din acest regulament,
impune autorităților naționale competente obligația de a refuza sau de anula înregistrarea unei mărci atunci când aceasta
este utilizată în asemenea condiții.
Desigur, articolul 23 alineatul (2) din Regulamentul nr. 110/2008 prevede o derogare limitată în ceea ce privește mărcile
înregistrate sau dobândite cu bună‑credință înainte de intrarea în vigoare a protecției indicației geografice în cauză în
țara de origine sau anterior datei de 1 ianuarie 1996.
În această privință, trebuie arătat că termenul „Cognac”, inclus în mărcile a căror înregistrare se află la originea acțiunilor
principale, figurează atât în anexa III la Regulamentul nr. 110/2008, cât și în anexa II la Regulamentul nr. 1576/89 ca indicație
geografică ce identifică o băutură spirtoasă originară din Franța. Prin urmare, independent de protecția de care beneficiază
în dreptul francez, termenul „Cognac” este protejat în dreptul Uniunii, ca indicație geografică, de la 15 iunie 1989, dată
la care Regulamentul nr. 1576/89 a intrat în vigoare.
Această constatare este suficientă pentru a stabili că mărcile în cauză în acțiunile principale, care, potrivit deciziilor
de trimitere, au fost înregistrate la 31 ianuarie 2003, nu pot beneficia de derogarea prevăzută la articolul 23 alineatul
(2) din Regulamentul nr. 110/2008.
În aceste condiții, trebuie să se răspundă la prima parte a celei de a doua întrebări că, în temeiul articolului 23 alineatul
(1) din Regulamentul nr. 110/2008, autoritățile naționale competente trebuie să refuze sau să anuleze înregistrarea unei mărci
care conține o indicație geografică protejată și care nu beneficiază de derogarea temporală prevăzută la alineatul (2) al
aceluiași articol în cazul în care utilizarea acestei mărci ar avea drept rezultat oricare dintre situațiile prevăzute la
articolul 16 din regulamentul menționat.
Cu privire la condițiile de aplicare a articolului 16 din Regulamentul nr. 110/2008
Articolul 16 literele (a)-(d) din Regulamentul nr. 110/2008 are în vedere diverse ipoteze în care comercializarea unui produs
este însoțită de o referire explicită sau implicită la o indicație geografică în condiții susceptibile fie să inducă publicul
în eroare sau, cel puțin, să creeze în percepția acestuia o asociere de idei cu privire la originea produsului, fie să permită
operatorului să obțină foloase necuvenite din reputația indicației geografice în cauză.
Protecția astfel conferită de articolul 16 din Regulamentul nr. 110/2008 indicațiilor geografice trebuie interpretată în raport
cu obiectivul urmărit prin înregistrarea acestora din urmă, și anume, astfel cum reiese din considerentul (14) al acestui
regulament, acela de a permite identificarea băuturilor spirtoase ca avându‑și originea pe un anumit teritoriu în cazul în
care o anumită calitate, reputație sau altă caracteristică a respectivelor băuturi poate fi atribuită în mod esențial originii
lor geografice.
În mod concret, întinderea acestei protecții trebuie apreciată în raport cu principiul prevăzut la articolul 15 alineatul
(4) din Regulamentul nr. 110/2008, potrivit căruia pot purta o indicație geografică înregistrată în anexa III numai băuturile
spirtoase care respectă toate specificațiile din dosarul tehnic depus la Comisie, conform articolului 17 din regulamentul
menționat, de statul membru de origine la depunerea cererii de înregistrare a indicației în cauză.
Problema dacă o anumită băutură spirtoasă respectă specificațiile aplicabile unei indicații geografice protejate este o chestiune
de fapt care ține de aprecierea autorităților naționale competente și care trebuie să fie soluționată înaintea examinării
unei eventuale aplicări a dispozițiilor articolului 16 din Regulamentul nr. 110/2008.
Cea de a doua întrebare adresată de instanța de trimitere se referă în mod specific la ipoteza în care s‑a procedat la înregistrarea
unei mărci care conține o indicație geografică sau termenul generic care corespunde indicației respective și traducerea sa,
pentru băuturi spirtoase care nu respectă specificațiile impuse de această indicație. În consecință, pornind de la această
premisă, este necesar să se indice instanței de trimitere dacă o asemenea situație se poate încadra între cele prevăzute la
articolul 16 din Regulamentul nr. 110/2008.
Cu titlu introductiv, în măsura în care întrebarea menționată se referă la o marcă ce conține termenul generic care corespunde
unei indicații geografice protejate și traducerea sa, trebuie arătat că, în temeiul articolului 15 alineatul (3) primul paragraf
din Regulamentul nr. 110/2008, indicațiile geografice înregistrate în anexa III la acesta nu pot deveni generice. Invers,
al doilea paragraf al respectivului alineat precizează că denumirile devenite generice nu pot fi înregistrate în anexa III.
În consecință, în vederea aprecierii validității înregistrării mărcilor în discuție în acțiunile principale, nu se poate susține
că indicația „Cognac”, înregistrată în aceeași anexă III, a devenit generică.
Trebuie adăugat că, în temeiul articolului 14 alineatul (2) din Regulamentul nr. 110/2008, indicațiile geografice înregistrate
în anexa III, precum indicația „Cognac”, nu pot fi traduse nici pe etichetă și nici în prezentarea unei băuturi spirtoase.
În ceea ce privește situațiile prevăzute la articolul 16 din Regulamentul nr. 110/2008, trebuie arătat că litera (a) a acestui
articol se referă în special la utilizarea comercială directă sau indirectă a unei indicații geografice pentru produse care
nu intră sub incidența înregistrării, în măsura în care aceste produse sunt comparabile cu băutura spirtoasă înregistrată.
În ipoteza avută în vedere în cea de a doua întrebare preliminară, potrivit căreia produsele care nu intră sub incidența unei
indicații geografice sunt băuturi spirtoase, pare legitim să se considere că poate fi vorba despre produse comparabile cu
băutura spirtoasă înregistrată sub această indicație geografică. Astfel, băuturile spirtoase, indiferent de diversele categorii
pe care le cuprind, includ băuturi care prezintă caracteristici obiective comune și corespund, din punctul de vedere al publicului
relevant, unor ocazii de consum în general identice. În plus, acestea sunt frecvent distribuite de aceleași rețele și sunt
supuse unor norme de comercializare similare.
În consecință, într­-o asemenea ipoteză, ar trebui să se considere că utilizarea unei mărci care conține o indicație geografică
sau un termen care corespunde acestei indicații și traducerea sa, pentru băuturi spirtoase care nu respectă specificațiile
corespunzătoare, constituie o utilizare comercială directă a unei indicații geografice pentru produse comparabile cu băutura
înregistrată sub această indicație, dar care nu intră sub incidența înregistrării acesteia din urmă în sensul articolului
16 litera (a) din Regulamentul nr. 110/2008.
Este util să se amintească, în ceea ce privește noțiunea „evocare”, care figurează la articolul 16 litera (b) din Regulamentul
nr. 110/2008 și la care se referă decizia de trimitere în cauza C‑4/10, că această noțiune acoperă ipoteza în care termenul
utilizat pentru a desemna un produs încorporează o parte a unei denumiri protejate, astfel încât consumatorului, în prezența
denumirii produsului, îi este indusă ca imagine de referință marfa care beneficiază de respectiva denumire (a se vedea Hotărârea
din 4 martie 1999, Consorzio per la tutela del formaggio Gorgonzola, C‑87/97, Rec., p. I‑1301, punctul 25, și Hotărârea din
26 februarie 2008, Comisia/Germania, C‑132/05, Rep., p. I‑957, punctul 44).
Mai precis, Curtea a hotărât că aceasta putea fi situația în cazul unor produse care prezintă analogii vizuale și al unor
denumiri de vânzare care prezintă o asemănare fonetică și vizuală (Hotărârile Consorzio per la tutela del formaggio Gorgonzola,
punctul 27, și Comisia/Germania, punctul 46, citate anterior).
Pare legitim să se transpună aceste aprecieri în ipoteza, avută în vedere în cea de a doua întrebare preliminară, a înregistrării
unei mărci care conține o indicație geografică sau un termen care corespunde acestei indicații și traducerea sa, pentru băuturi
spirtoase care nu respectă specificațiile impuse de această indicație. Prin urmare, utilizarea unei mărci care conține elementul
„Cognac” pentru băuturi spirtoase care nu respectă specificațiile corespunzătoare poate fi calificată drept „evocare” în sensul
articolului 16 litera (b) din Regulamentul nr. 110/2008.
Trebuie adăugat că, potrivit acestei dispoziții, menționarea originii reale a produsului sau utilizarea indicației geografice
în traducere sau însoțită de o formulă cum ar fi „gen”, „tip”, „fel”, „stil”, „fabricare”, „aromă”, sau alt termen asemănător,
nu ar fi de natură să schimbe această calificare.
În măsura în care instanța națională consideră util, ar reveni acesteia sarcina de a aprecia, în vederea stabilirii existenței
unor situații prevăzute la articolul 16 literele (c) și (d) din Regulamentul nr. 110/2008, ținând seama de elementele de interpretare
deja furnizate de Curte, dacă utilizarea unei mărci care conține o indicație geografică sau un termen care corespunde acestei
indicații și traducerea sa, pentru băuturi spirtoase care nu respectă specificațiile impuse de această indicație, este susceptibilă
să dea o impresie falsă în privința originii acestor băuturi sau să inducă în eroare consumatorul în privința originii lor
reale.
Se impune să se răspundă la a doua parte a celei de a doua întrebări în sensul că o situație precum cea vizată în această
întrebare, și anume situația înregistrării unei mărci care conține o indicație geografică sau un termen care corespunde acestei
indicații și traducerea sa, pentru băuturi spirtoase care nu respectă specificațiile impuse de această indicație, intră sub
incidența situațiilor prevăzute la articolul 16 literele (a) și (b) din Regulamentul nr. 110/2008, fără a aduce atingere eventualei
aplicări a celorlalte norme prevăzute la articolul 16.

Cu privire la a treia și la a patra întrebare
Prin intermediul celei de a treia întrebări, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă articolul 3
alineatul (1) litera (g) din Directiva 89/104 trebuie interpretat în sensul că o marcă ce conține o indicație geografică sau
termenul generic care corespunde acestei indicații și traducerea sa, pentru băuturi spirtoase care nu respectă specificațiile
impuse de această indicație, trebuie considerată ca fiind de natură să înșele publicul.
Prin intermediul celei de a patra întrebări, instanța menționată urmărește să afle, în esență, dacă articolul 3 alineatul
(2) litera (a) din Directiva 89/104 trebuie interpretat în sensul că se impune refuzarea înregistrării unei mărci contrare
dispozițiilor Regulamentului nr. 110/2008 în cazul în care un stat membru a prevăzut, în temeiul acestei dispoziții, că trebuie
să se declare nulitatea unei mărci dacă și în măsura în care aceasta este contrară unei alte legislații decât dreptul mărcilor.
Având în vedere răspunsul oferit la cea de a doua întrebare, nu este necesar să se răspundă la aceste două întrebări.
Reiese astfel din răspunsul menționat că, pe de o parte, înregistrarea unei mărci care conține o indicație geografică sau
termenul generic care corespunde acestei indicații și traducerea sa, pentru băuturi spirtoase care nu respectă specificațiile
impuse de această indicație, intră cel puțin sub incidența situațiilor prevăzute la articolul 16 literele (a) și (b) din Regulamentul
nr. 110/2008 și că, pe de altă parte, autoritățile naționale competente trebuie, în temeiul articolului 23 alineatul (1) din
Regulamentul nr. 110/2008, să refuze sau să anuleze înregistrarea unei asemenea mărci.
În această privință, trebuie amintit că aplicabilitatea directă a unui regulament impune ca intrarea sa în vigoare și aplicarea
sa în favoarea sau în sarcina subiecților de drept să se realizeze fără nicio măsură de încorporare în dreptul național, respectarea
scrupuloasă a acestei obligații fiind o condiție indispensabilă a aplicării simultane și uniforme a regulamentelor în întreaga
Uniune Europeană (Hotărârea Variola, citată anterior, punctul 10). Prin urmare, Regulamentul nr. 110/2008 trebuie să fie aplicabil
independent de normele care asigură transpunerea Directivei 89/104 în ordinea juridică internă.

Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere,
este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta
observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera întâi) declară:
1)
Regulamentul (CE) nr. 110/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 ianuarie 2008 privind definirea, desemnarea,
prezentarea, etichetarea și protecția indicațiilor geografice ale băuturilor spirtoase și de abrogare a Regulamentului (CEE)
nr. 1576/89 al Consiliului este aplicabil în ceea ce privește aprecierea validității înregistrării unei mărci care conține
o indicație geografică protejată de acest regulament, în cazul în care înregistrarea a fost efectuată înainte de intrarea
în vigoare a regulamentului menționat.
2)
Articolele 23 și 16 din Regulamentul nr. 110/2008 trebuie interpretate în sensul că:
–
în temeiul articolului 23 alineatul (1) din acest regulament, autoritățile naționale competente trebuie să refuze sau să anuleze
înregistrarea unei mărci care conține o indicație geografică protejată și care nu beneficiază de derogarea temporală prevăzută
la alineatul (2) al aceluiași articol în cazul în care utilizarea acestei mărci ar avea drept rezultat oricare dintre situațiile
menționate la articolul 16 din regulamentul menționat;
–
o situație precum cea avută în vedere în cea de a doua întrebare preliminară, și anume situația înregistrării unei mărci care
conține o indicație geografică sau un termen care corespunde acestei indicații și traducerea sa, pentru băuturi spirtoase
care nu respectă specificațiile impuse de această indicație, intră sub incidența situațiilor prevăzute la articolul 16 literele
(a) și (b) din Regulamentul nr. 110/2008, fără a aduce atingere eventualei aplicări a celorlalte norme prevăzute la articolul
16.
Semnături
*
Limba de procedură: finlandeza.