CELEX: 62010CJ0392
Регламент (ЕО) № 800/1999
Член 15, параграфи 1 и 3
Селскостопански продукти
Режим на възстановяванията при износ
Диференцирано възстановяване при износ
Условия за предоставяне
Внос на продукта в третата държава на местоназначение
Заплащане на вносни мита

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 15, параграфи 1 и 3 от Регламент (ЕО) № 800/1999 на Комисията от 15 април 1999 година за установяване на общи подробни правила за прилагане на режима на възстановяванията при износ на земеделски продукти (
ОВ L 102, стр. 11
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 27, стр. 187), изменен с Регламент (ЕО) № 444/2003 на [Комисията] от 11 март 2003 година (
ОВ L 67, стр. 3
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 46, стр. 209, наричан по-нататък „Регламент № 800/1999“).
Запитването е отправено в рамките на спор между германското дружество Suiker Unie GmbH – Zuckerfabrik Anklam (наричано по-нататък „Suiker Unie“), правоприемник на дружество Danisco Zucker GmbH (наричано по-нататък „Danisco Zucker“), и Hauptzollamt Hamburg-Jonas (Главна митническа служба — Hamburg-Jonas, наричана по-нататък „Hauptzollamt“) по повод искането за връщане на възстановяване при износ, предоставено от последната на Danisco Zucker под формата на аванс.
Правна уредба
Регламент (ЕИО) № 3665/87
Член 17, параграф 3 от Регламент (ЕИО) № 3665/87 на Комисията от 27 ноември 1987 година за установяване на общи подробни правила за прилагане на режима на възстановяванията при износ на земеделски продукти (
ОВ L 351, стр. 1
) предвижда, че земеделски продукт, за който е поискано диференцирано възстановяване при износ, „се счита за внесен, когато са изпълнени митническите формалности за освобождаване за консумация в третата страна“ [неофициален превод].
Регламент № 800/1999
Съгласно съображение 17 от приложимата към момента на настъпване на фактите по главното производство редакция на Регламент № 800/1999, който заменя Регламент № 3665/87, „трябва да бъде представено доказателство, че разглежданият продукт е внесен в трета страна; […] изпълняването на митническите формалности по вноса се състои главно в плащането на вносни мита, приложими с цел продуктът да може да бъде търгуван във въпросната трета страна“.
Член 15 от този регламент гласи следното:
„1.   Продуктите се внасят в непромененото им състояние в третата страна или в една от третите страни, за която възстановяването се прилага, в срок от дванадесет месеца от датата на приемане на декларацията за износ; въпреки това, могат да бъдат отпуснати допълнителни срокове при условията, предвидени в член 49.
2.   Продуктите, от които не е видно по никакъв начин, че са претърпели преработка, се считат за внесени в непроменено състояние.
Въпреки това:
[…]
—
продуктите се считат за внесени в непреработено състояние, когато са били преработени преди своя внос, при условие че преработката се е състояла в третата страна, където всичките продукти, произлизащи от тази преработка, са били внесени.
3.   Продукт се счита за внесен, когато са изпълнени митническите формалности по вноса, и по-точно тези, отнасящи се до събирането на вносни мита при вноса в трета страна.
[…]“.
Член 16, параграф 1 от Регламента гласи:
„1.   Доказателството за изпълняването на митническите формалности по вноса е представено, по избор на износителя, при показването на един от следните документи:
a)
митнически документ или негово копие или фотокопие; […]
б)
сертификат за разтоварване и внос, изготвен […] съобразно правилата, посочени в приложение VI, глава III, използвайки модела в приложение VII. Датата и номерът на митническия документ за внос трябва да фигурират в посочения сертификат.“
Глава III, точка 2 от приложение VI към посочения регламент предвижда по-специално че сертификатите за разтоварване и внос, посочени в член 16, параграф 1, буква б) от Регламента, включват също „потвърждение, че стоките са освободени на митницата за окончателен внос“.
Член 20 от Регламент № 800/1999, който се съдържа в озаглавения „Специални мерки за защита на финансовите интереси на Общността“ раздел 3 от дял II, глава 1 от регламента, предвижда:
„1.   Когато:
a)
съществуват сериозни съмнения относно реалното местоназначение на продукта
или
б)
продуктът е годен да бъде отново внесен в Общността поради разлика между размера на възстановяването, приложимо за изнесения продукт[,] и размера на непреференциалното вносно мито, приложимо към сходен продукт в деня на приемане на декларацията за износ,
или
в)
съществуват конкретни подозрения, че продуктът ще бъде отново внесен в Общността в непреработено състояние или след като е бил преработен в трета страна, като се ползва от освобождаване или намаляване размера на вносното мито;
възстановяването с единен размер или частта от възстановяването, посочена в член 18, параграф 2, се изплаща[…] само ако продуктът е напуснал митническата територия на Общността съобразно член 7[…] и
i)
в случай на недиференцирано възстановяване, продуктът е бил внесен в трета страна през дванадесетте месеца, следващи датата на приемане на декларацията за износ[,] или е бил обект на съществена обработка или преработка през този срок[…] по смисъла на член 24 от Регламент (ЕИО) № 2913/92 [на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността (
ОВ L 302, стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 5, стр. 58, наричан по-нататък „Митническият кодекс“)];
ii)
случай на диференцирано според местоназначението възстановяване, продуктът е внесен в непреработено състояние в трета определена страна през дванадесетте месеца, следващи датата на приемане на декларацията за износ.
Разпоредбите на членове 15 и 16 се прилагат за вноса в трети страни.
Освен това, за всички възстановявания, компетентните органи на държавите членки могат да изискват допълнителни доказателства, които да покажат по задоволителен за тях начин, че продуктът е бил действително пуснат на пазара в третата страна вносител или е бил обект на съществена обработка или преработка по смисъла на член 24 от [Митническия кодекс].
[…]
4.   Параграф 1 се прилага преди изплащането на възстановяването.
Въпреки това[…] възстановяването се счита за недължимо и трябва да бъде върнато, ако компетентните органи констатират, дори след изплащане на възстановяването, че:
a)
продуктът е унищожен или повреден преди да е пуснат на пазара в трета страна или преди да е претърпял в трета страна съществена обработка или преработка по смисъла на член 24 от [Митническия кодекс], освен ако износителят не може да докаже по задоволителен за компетентните органи начин, че износът е осъществен при такива икономически условия, позволяващи рационалната търговия с продукта на пазара в трета страна, без да се засягат разпоредбите на член 21, параграф 2, втора алинея;
б)
продуктът е пласиран в трета страна при режим на суспендиране на мита[…] дванадесет месеца след датата на износ от Общността, без да е претърпял в трета страна съществена обработка или преработка по смисъла на член 24 от [Митническия кодекс], и че износът не е осъществен като нормална търговска сделка;
в)
изнесеният продукт е отново внесен в Общността[,] без да е бил предмет на съществена обработка или преработка по смисъла на член 24 от [Митническия кодекс], че размерът на непреференциалното вносно мито е по-нисък от отпуснатото възстановяване[…] и че износът не е осъществен като нормална търговска сделка;
г)
продуктите, изброени в приложение V, са отново внесени в Общността:
—
след като са били предмет на обработка или преработка в трета страна, без да са достигнали предвиденото ниво на преработка в член 24 от [Митническия кодекс] и
—
са подложени на вносно мито, намалено или нулево, вместо на мито с непреференциален размер.
[…]“.
Митнически кодекс
Член 24 от Митническия кодекс предвижда:
„Стоките, чието производство включва участието на повече от една страна, се счита, че произхождат от страната, в която са претърпели последната си съществена, икономически обоснована обработка или преработка в оборудвано за тази цел предприятие и довела до производството на нов продукт или която представлява важен стадий за производството“.
Спорът по главното производство и преюдициалният въпрос
С декларация за износ от 16 май 2003 г. Danisco Zucker декларира износ към Литва на 23000 килограма бяла захар и иска от Hauptzollamt да му предостави за тази цел възстановяване при износ под формата на аванс. Последната уважава искането с решение от 2 юни 2003 г.
С писмо от 29 август 2003 г. Danisco Zucker изпраща на Hauptzollamt литовските митнически документи относно спорния износ, в които в клетка 37 е отбелязан код 5100, съответстващ на „временен внос с реекспорт под формата на компенсаторен продукт“ без заплащане на вносни мита. В Литва бялата захар е преработена в разхладителни напитки и впоследствие изнесена към Латвия и Естония.
С изменително решение от 25 ноември 2003 г. Hauptzollamt иска от Danisco Zucker да върне предоставеното под формата на аванс възстановяване при износ, увеличено с 10 %, тоест сума с общ размер от 12180,18 EUR, със съображенията че бялата захар не е била освободена за консумация в Литва и че следователно не са били изпълнени условията за предоставяне на диференцирано възстановяване.
След отхвърляне на подадената от него административна жалба, на 2 ноември 2007 г. Danisco Zucker подава жалба пред Finanzgericht Hamburg. То отбелязва, че макар съгласно член 15, параграф 1 от Регламент № 800/1999 продуктите да трябва да се внасят в непроменено състояние в третата страна, съгласно параграф 3 от същия член посочените продукти трябва да се считат за внесени, когато са изпълнени митническите формалности по вноса, и по-точно тези, които се отнасят до събирането на вносни мита в третата страна. Според жалбоподателя, при положение че член 17, параграф 3 от Регламент № 3665/87 предвиждал, че продуктите се считат за внесени едва след като са изпълнени митническите формалности по освобождаването им за консумация в съответната трета страна, следвало да се изведе заключението, че доколкото член 15 от Регламент № 800/1999 не се отнася до „освобождаването за консумация“, общностният законодател съзнателно отказал да го изисква.
Danisco Zucker поддържа, че тъй като нямало легално определение за понятието „внос“ и тъй като целта на възстановяването при износ била да облекчи пазара на Съюза на съответните продукти, от значение било само спазването на митническите формалности. За сметка на това било ирелевантно дали са платени мита или не.
На последно място Danisco Zucker възразява, че режимът на митническо оформяне на стоката в третата страна не е от значение, независимо дали става въпрос за режим на активно усъвършенстване в рамките на системата за възстановяване на мита или, какъвто е в случаят в главното производство, за режим на суспендиране на мита. Съдът вече постановил, че за да се докаже вносът, било достатъчно продуктът да е оформен под режим на активно усъвършенстване в рамките на системата за възстановяване на мита. Следователно жалбоподателят, като междувременно това е правоприемникът на Danisco Zucker, иска да бъдат отменени изменителното решение от 25 ноември 2003 г. и решението по административната жалба от 1 октомври 2007 г.
От своя страна Hauptzollamt иска жалбата да бъде отхвърлена. Тя подчертава, че в случая бялата захар, която е оформена единствено под режим на активно усъвършенстване, без да се събират вносни мита, е поставена под митнически надзор от оформянето до приключването на активното усъвършенстване при реекспорта на компенсаторните продукти. По тази причина не е било възможно бялата захар да бъде пусната свободно на пазара в третата страна.
При тези обстоятелства Finanzgericht Hamburg решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Изпълнено ли е условието за получаване на диференцирано възстановяване, предвидено в член 15, параграф 1 във връзка с член 15, параграф 3 от Регламент № 800/1999 […], а именно да са изпълнени митническите формалности по вноса, когато след като в третата страна по местоназначение е оформен под режим на активно усъвършенстване, без да се събират вносни мита, продуктът е претърпял съществена обработка или преработка по смисъла на член 24 от [Митническия кодекс] и полученият от тази обработка или преработка продукт е изнесен в трета страна?“.
По преюдициалния въпрос
С въпроса си запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали член 15, параграфи 1 и 3 от Регламент № 800/1999 трябва да се тълкува в смисъл, че предвиденото в тази разпоредба условие за получаване на диференцирано възстановяване, а именно да са изпълнени митническите формалности по вноса, е изпълнено, когато след като в третата страна по местоназначение е оформен под режим на активно усъвършенстване, без да се събират вносни мита, продуктът е претърпял „съществена обработка или преработка“ по смисъла на член 24 от Митническия кодекс и полученият от тази обработка или преработка продукт е изнесен в трета страна.
В това отношение се налага изводът, че в Регламент № 800/1999 не е дадено определение на понятието „внос“, както правилно подчертава жалбоподателят в главното производство. При това положение обхватът на това понятие следва да се определи в контекста на член 15 от този регламент, като се имат предвид, от една страна, преследваната с т.нар. „диференцирано“ възстановяване при износ цел, а от друга — текстът на разпоредбите на Регламент № 800/1999.
Що се отнася до целта на диференцираните възстановявания при износ, от постоянната съдебна практика е видно, че те имат за цел да се придобие или да се запази придобитият достъп за износа от Европейския съюз към пазари в съответните трети страни, като причината за диференцирането на възстановяванията при износ е желанието да се държи сметка за особеностите на вноса за всеки пазар, в който Съюзът желае да бъде участник (вж. Решение от 18 март 2010 г. по дело SGS Belgium и др.,
C-218/09, Сборник, стр. I-2373
, точка 38 и цитираната съдебна практика).
От тази съдебна практика следва, че ако за получаването на право на възстановяване е достатъчно изнесената в непроменено състояние стока просто да бъдат разтоварена в третата страна, то съществуването на системата за диференциране би се обезсмислило (Решение по дело SGS Belgium и др., посочено по-горе, точка 39). Обратно — както подчертава Комисията, — системата за диференциране изисква съответният продукт действително и окончателно да е стигнал до пазара на местоназначението, в смисъл да може да се търгува на него. Ето защо тази система се различава от системата на възстановяване с единен размер.
Несъмнено в член 17, параграф 3 от Регламент № 3665/87, който не е приложим в случая, в това отношение изрично се посочва, за разлика от член 15, параграфи 1 и 3 от Регламент № 800/1999, че трябва да са изпълнени „митническите формалности за освобождаване за консумация в третата страна“. При все това, от една страна, съображение 17 от Регламент № 800/1999 гласи, че изпълнението на митническите формалности по вноса в третата страна се състои по-конкретно в плащането на вносни мита, приложими с цел продуктът да може да бъде пуснат на пазара във въпросната трета страна.
От друга страна, член 15, параграф 3 от Регламент № 800/1999 предвижда, че съответният продукт се счита за внесен в трета страна само ако са изпълнени митническите формалности по вноса, „и по-точно тези, отнасящи се до събирането на вносни мита при вноса в трета страна“. На последно място, глава III, точка 2 от приложение VI към този регламент гласи, че сертификатите за разтоварване и внос, предвидени в член 16, параграф 1, буква б), включват също потвърждение, че стоките са освободени на митницата „за окончателен внос“.
Следователно предвид всичко изложено по-горе не изглежда, че като е приел член 15 от Регламент № 800/1999, общностният законодател се е отказал от изискването внесеният продукт да е стигнал окончателно до пазара на съответната трета страна, за да може да се търгува на него.
Следва обаче да се констатира, че с оформянето на продукта под митнически режим на „активно усъвършенстване“ не се цели пускането му на пазара на съответната трета страна. Напротив, целта на подобен митнически режим е да се освободят от мита единствено стоките, които са внесени на територията на страната само временно, за да бъдат обработени, поправени или преработени, а след това реекспортирани (вж. Решение от 4 юни 2009 г. по дело Pometon,
C-158/08, Сборник, стр. I-4695
, точка 24).
Следователно единствено оформянето на продукта, за който е поискано диференцирано възстановяване при износ, в съответната трета страна и под митнически режим на „активно усъвършенстване“ не може да се счита за „внос“ в тази трета страна по смисъла на член 15, параграф 3 от Регламент № 800/1999.
Този извод не може да се обори с обстоятелството, че съответният продукт е бил съществено преработен в третата страна по смисъла на член 24 от Митническия кодекс. В това отношение е достатъчно да се констатира, че изборът на митнически режим на „активно усъвършенстване“ предполага, че нито самият продукт, нито съдържащият го компенсаторен продукт ще бъдат пуснати на пазара в съответната трета страна.
Той не се поставя под въпрос и от довода, че това тълкуване на член 15 от Регламент № 800/1999 е в противоречие с член 20 от този регламент, тъй като последната разпоредба предвижда, че в някои случаи доказването на съществената преработка на даден продукт по смисъла на член 24 от Митническия кодекс може да разсее съмнения по отношение на спазването на условията за предоставянето на възстановяването при износ.
Всъщност, както подчертава Комисията, в качеството си на разпоредба за предотвратяване на злоупотребите член 20 от Регламент № 800/1999 преследва цел, различна от тази на член 15 от същия регламент. Посоченият член 20 позволява да се предотврати необосновано искане за връщане на правилно предоставено възстановяване, но не създава нови или различни условия за получаване на възстановяване при износ. Следователно той не намира приложение в случай, в който, както в главното производство, в самото начало става ясно, че условията за предоставяне на възстановяване при износ не са изпълнени.
С оглед на изложените по-горе съображения на поставения въпрос следва да се отговори, че член 15, параграфи 1 и 3 от Регламент № 800/1999 трябва да се тълкува в смисъл, че предвиденото в тази разпоредба условие за получаване на диференцирано възстановяване, а именно да са изпълнени митническите формалности по вноса, не е изпълнено, когато след като в третата страна по местоназначение е оформен под режим на активно усъвършенстване, без да се събират вносни мита, продуктът е претърпял „съществена обработка или преработка“ по смисъла на член 24 от Митническия кодекс и полученият от тази обработка или преработка продукт е изнесен в трета страна.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (пети състав) реши:

Член 15, параграфи 1 и 3 от Регламент (ЕО) № 800/1999 на Комисията от 15 април 1999 година за установяване на общи подробни правила за прилагане на режима на възстановяванията при износ на земеделски продукти, изменен с Регламент (ЕО) № 444/2003 на Комисията от 11 март 2003 г., трябва да се тълкува в смисъл, че предвиденото в тази разпоредба условие за получаване на диференцирано възстановяване, а именно да са изпълнени митническите формалности по вноса, не е изпълнено, когато след като в третата страна по местоназначение е оформен под режим на активно усъвършенстване, без да се събират вносни мита, продуктът е претърпял „съществена обработка или преработка“ по смисъла на член 24 от Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността и полученият от тази обработка или преработка продукт е изнесен в трета страна.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: немски.