CELEX: 62011CJ0072
Kopējā ārpolitika un drošības politika
Ierobežojoši pasākumi pret Irānas Islāma Republiku, lai novērstu kodolieroču izplatīšanu
Regula (EK) Nr. 423/2007
7. panta 3. un 4. punkts
Sinterkrāsns piegādāšana un uzstādīšana Irānā
Jēdziens "netieši darīt pieejamus" "saimnieciskos resursus" minētās regulas IV un V pielikumā norādītās personas, vienības vai struktūras interesēs
Aizlieguma darīt pieejamus "apiešanas" jēdziens

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes 2007. gada 19. aprīļa Regulas (EK) Nr. 423/2007 par
ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV L 103, 1. lpp.) 7. panta 3. un 4. punktu.
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar kriminālprocesu pret M. Afrasiabi, B. Sahabi un H. U. Keselu (turpmāk tekstā visi kopā
– “apsūdzētie”), kuri par līdzdalību Vācijas izcelsmes keramiskās sinterkrāsns piegādē un uzstādīšanā Irānā tiek turēti aizdomās
par Regulas Nr. 423/2007 noteikumu pārkāpumu.

Atbilstošās tiesību normas

Starptautiskās tiesības
Lai izdarītu spiedienu uz Irānas Islāma Republiku ar mērķi panākt, lai tā pārtrauktu ar kodolieroču izplatīšanu un kodolieroču
piegādes sistēmu attīstību saistītās darbības, Apvienoto Nāciju Organizācijas Drošības padome, pamatojoties uz Apvienoto Nāciju
Statūtu VII nodaļas 41. pantu, 2006. gada 23. decembrī pieņēma Rezolūciju 1737 (2006), ar kuru tiek ieviesti konkrēti ierobežojoši
pasākumi, kas vērsti pret šo valsti.
Saskaņā ar minētās rezolūcijas 2. un 12. punktu Apvienoto Nāciju Organizācijas Drošības padome:
“2.      Saistībā ar šo ir
nolēmusi
, ka Irānai nekavējoties ir jāpārtrauc savas ar kodolieroču izplatīšanu saistītās darbības [..].
[..]
12.      Ir
nolēmusi
, ka visām valstīm dienā, kad pieņemta šī rezolūcija, vai jebkurā vēlākā laikā ir jāiesaldē to teritorijā esošie līdzekļi,
citi finanšu aktīvi un saimnieciskie resursi, kuri ir pielikumā minēto personu vai vienību īpašumā vai kontrolē, kā arī kas
pieder vai ko kontrolē citas personas vai vienības, kuras Padome vai (Sankciju) komiteja ir apzinājusi par tādām, kas piedalās
Irānas ar kodolieroču izplatīšanu saistītās darbībās un piedalās kodolieroču piegādes sistēmu attīstībā, ir tieši saistītas
ar to vai sniedz tai atbalstu, vai personām vai vienībām, kas rīkojas to vārdā vai vadībā, vai kā vienības, kas tām pieder
vai ir to kontrolē, tostarp nelikumīgā veidā [..], un
turklāt ir nolēmusi
, ka visām valstīm ir jānodrošina, ka to valstspiederīgie vai ikviena tās teritorijā esoša persona vai vienība nedara pieejamus
šīm personām vai vienībām naudas līdzekļus, finanšu aktīvus un saimnieciskos resursus, vai netiek atļauta to izmantošana minēto
personu interesēs.”

Savienības tiesības
Kopējā nostāja 2007/140/KĀDP
Lai īstenotu Rezolūciju 1737 (2006), Eiropas Savienības Padome ir pieņēmusi 2007. gada 27. februāra Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP
par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu (OV L 61, 49. lpp.).
Minētās kopējās nostājas preambulas pirmā un devītā apsvēruma izpratnē:
“(1) Apvienoto Nāciju Organizācijas Drošības padome 2006. gada 23. decembrī pieņēma Rezolūciju 1737 (2006), kurā tā aicina Irānu
nekavējoties pārtraukt dažas ar kodolieroču izplatīšanu saistītas darbības un nosaka pret šo valsti konkrētus ierobežojošus
pasākumus.
[..]
(9)   Rezolūcijā 1737 (2006) turklāt ir paredzēta līdzekļu, citu finanšu aktīvu un saimniecisko resursu iesaldēšana, kas pieder
personām vai vienībām, kuras Drošības padomes (Sankciju) komiteja ir atzinusi par tādām, kas piedalās Irānas ar kodolieroču
izplatīšanu saistītās darbībās un kodolieroču piegādes sistēmu attīstībā, ir tieši saistītas ar tām vai sniedz tām atbalstu,
vai – personām vai vienībām, kas rīkojas minēto personu vārdā vai viņu vadībā, vai – vienībām, kas minētajām personām pieder
vai ko tās kontrolē, tostarp nelikumīgā veidā, kā arī ir paredzēts pienākums, ka nekādus līdzekļus, finanšu aktīvus vai saimnieciskos
resursus nedara pieejamus minētajām personām vai vienībām vai to interesēs.”
Šīs kopējās nostājas 5. panta 2. punktā ir noteikts:
“Nekādus līdzekļus vai saimnieciskos resursus nedara tieši vai netieši pieejamus 1. punktā minētajām personām un vienībām
vai to interesēs.”
Regula Nr. 423/2007
Pamatojoties uz Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP, Padome pieņēma Regulu Nr. 423/2007, kas stājās spēkā 2007. gada 20. aprīlī.
Saskaņā ar minētās regulas preambulas trešo apsvērumu:
“[Kopējā nostājā 2007/140/KĀDP paredzētie ierobežojošie] pasākumi ir Eiropas Kopienas dibināšanas līguma darbības [piemērošanas]
jomā, tādēļ it īpaši, lai nodrošinātu to, ka uzņēmēji visās dalībvalstīs tos piemēro vienādi, ir nepieciešami Kopienas tiesību
akti pasākumu īstenošanai, ciktāl tas attiecas uz Kopienu.”
Šīs regulas 1. panta i) punktā it īpaši ir noteikts:
“Tikai šajā regulā izmanto šādas definīcijas:
[..]
i)      “saimnieciskie resursi” ir jebkāda veida materiāli vai nemateriāli, kustami vai nekustami aktīvi, kas nav līdzekļi, bet kurus
var izmantot, lai iegūtu līdzekļus, preces vai pakalpojumus.”
Regulas Nr. 423/2007 7. panta 3. un 4. punktā ir noteikts:
“3.   Nekādus līdzekļus vai saimnieciskos resursus nedara tieši vai netieši pieejamus IV un V pielikumā minētajām fiziskajām vai
juridiskajām personām, vienībām vai struktūrām vai to interesēs.
4.     Ir aizliegts apzināti un tīši piedalīties darbībās, kuru mērķis vai iznākums ir tieši vai netieši apiet 1., 2. un 3. punktā
minētos pasākumus.”
Saskaņā ar šīs pašas regulas 12. panta 2. punktu “aizliegumi, kas paredzēti 5. panta 1. punkta c) apakšpunktā un 7. panta
3. punktā, nerada nekādu atbildību attiecīgajām fiziskajām vai juridiskajām personām vai vienībām, ja tās nezināja un ja tām
nebija vērā ņemamu iemeslu uzskatīt, ka to rīcība būtu pretrunā šiem aizliegumiem”.
Regulas Nr. 423/2007 II pielikumā, kura nosaukums ir “Regulas 3. pantā minētās preces un tehnoloģijas”, ar Nr. II.A2.005 ir
norādītas “kontrolētas atmosfēras karstās apstrādes krāsnis[, kurām ir šāda īpašība]: Krāsnis, kas spēj funkcionēt temperatūrā
virs 400°C”.
Pie minētās regulas IV pielikuma A sadaļā norādītajām juridiskajām personām, vienībām un struktūrām pieder tās 10. punktā
minētā
Shahid Hemmat Industrial Group
(
SHIG
), par kuru ir sniegta šāda “papildinformācija: a)
AIO
(
Aerospace Industries Organisation
) [Aviācijas nozaru organizācijai] pakļauta vienība; b) iesaistīta Irānas ballistisko raķešu programmā”.
Šīs regulas 16. panta 1. punktā ir noteikts:
“Dalībvalstis paredz noteikumus par sankcijām, kas piemērojamas par šīs regulas pārkāpumiem, un veic visus nepieciešamos pasākumus,
lai nodrošinātu to izpildi. Paredzētās sankcijas ir iedarbīgas, samērīgas un preventīvas.”
Padome 2007. gada 23. aprīlī pieņēma Kopējo nostāju 2007/246/KĀDP, ar ko groza Kopējo nostāju 2007/140/KĀDP (OV L 106, 67. lpp.).
2007. gada 5. jūnijā tā pieņēma Regulu (EK) Nr. 618/2007, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 423/2007 (OV L 143, 1. lpp.). Ar Regulu
Nr. 618/2007, kas ir stājusies spēkā 2007. gada 6. jūnijā, nav tikuši grozīti pamatlietai nozīmīgie Regulas Nr. 423/2007 noteikumi.
2010. gada 26. jūlijā Padome pieņēma Lēmumu 2010/413/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Irānu un atceļ Kopējo
nostāju 2007/140/KĀDP (OV L 195, 39. lpp.). 2010. gada 25. oktobrī tā pieņēma Regulu (ES) Nr. 961/2010, ar ko paredz ierobežojošus
pasākumus pret Irānu un atceļ Regulu (EK) Nr. 423/2007 (OV L 281, 1. lpp.). Regulas Nr. 961/2010, kas ir stājusies spēkā 2010. gada
27. oktobrī, 16. panta 3. un 4. punktā ir noteikti aizliegumi, kas atbilst Regulas Nr. 423/2007 7. panta 3. un 4. punktā paredzētajiem
aizliegumiem.

Valsts tiesības
Par tādu Savienības tiesību aktu kā Regula Nr. 423/2007 pārkāpumiem saskaņā ar Vācijas Ārējās tirdzniecības likuma (
Außenwirtschaftsgesetz
, turpmāk tekstā – “
AWG
”) 34. pantu ir paredzēts kriminālsods.

Tiesvedības pamatlietā rašanās fakti un prejudiciālie jautājumi
Kriminālprocess pret apsūdzētajiem ir balstīts uz
Generalbundesanwalt beim Bundesgerichtshof
[Federālās Augstākās tiesas federālā ģenerālprokurora] (turpmāk tekstā – “
Generalbundesanwalt
”) 2010. gada 19. marta un 27. jūlija apsūdzības rakstiem, kuros ir ietverti šādi faktiskie apstākļi.
Irānas Islāma Republika kopš deviņdesmito gadu beigām cenšas izstrādāt tāla darbības rādiusa raķetes, kuras var tikt izmantotas
kā masu iznīcināšanas ieroču nesējraķetes. Šo raķešu izstrādei ir vajadzīgas vakuuma sinterkrāsnis, kas ļauj izmantot ugunsizturīgu
aizsargpārklājumu raķešu vadības sastāvdaļām un to kaujas galviņām. Par Irānas raķešu tehnoloģiju programmas izstrādi esot
atbildīga Aviācijas nozaru organizācija un tās apakšorganizācijas, tostarp
SHIG
kā centrālā iepirkumu iestāde.
Vēlāk, 2004. gada pavasarī, M. Afrasiabi no slepenas raķešu izstrādes pētniecības iestādes vadītāja Irānā esot saņēmis uzdevumu
iegādāties keramisko sinterkrāsni
SHIG
vajadzībām. Viņš esot rīkojies kā akciju sabiedrības
Emen Survey Engineering Co. Teheran
(turpmāk tekstā – “
Emen Survey
”) vadītājs nolūkā veikt iepirkumus šīs sabiedrības pašas vajadzībām, kā arī
SHIG
un Irānas raķešu nozares vajadzībām. Nenoskaidrotā datumā viņš Vācijā esot nodibinājis sakarus ar B. Sahabi, kuru viņš pazīst
ilgu laiku, lai iegādātos vakuuma sinterkrāsni, jo B. Sahabi kā inženierim esot vajadzīgās tehniskās zināšanas par “keramiskajiem
paņēmieniem”.
B. Sahabi, kas vairākus gadus uzturot darījumu attiecības ar H. U. Keselu, Vācijas ražošanas uzņēmuma
FCT Systeme GmbH
(turpmāk tekstā – “
FCT
”) direktoru, esot palīdzējis M. Afrasiabi nodibināt sakarus ar H. U. Keselu. Apsūdzētie vēlākais 2004. gada pavasarī esot
vienojušies, ka sabiedrība
FCT
piegādās
Emen Survey
vakuuma sinterkrāsni ar piederumiem. B. Sahabi esot bijis uzdots koordinēt projekta īstenošanu Vācijā un rīkoties kā starpniekam
starp H. U. Keselu un M. Afrasiabi. Turklāt viņš tos abus esot konsultējis par piegādes līguma projektu un samaksas kārtības
noteikumiem.
H. U. Kesels 2006. gada 20. jūlijā Federālajai ekonomikas un eksporta kontroles pārvaldei (
Bundesamt für Wirtschaft und Ausfuhrkontrolle
; turpmāk tekstā – “
BAFA
”) esot pieprasījis eksporta atļauju, lai sinterkrāsni piegādātu
Emen Survey
. Viņam vēlākais šajā datumā esot bijis zināms fakts, ka ar šo sinterkrāsni
Emen Survey
esot paredzējusi aglomerēt kodolraķešu sastāvdaļas, kuras paredzētas Irānas raķešu programmas galalietotājam. Viņš neesot
šo informāciju izpaudis
BAFA
, kura, to nezinot, 2007. gada 16. janvārī esot adresējusi
FCT
lēmumu, saskaņā ar kuru krāsns eksportam atļauja neesot vajadzīga (tā sauktais “nulles” lēmums).
Ņemot vērā Regulas Nr. 423/2007 stāšanos spēkā, it īpaši
AIO
un
SHIG
iekļaušanu minētās regulas IV un V pielikumā norādīto vienību sarakstā, kā arī to, ka sinterkrāsns ir minēta šīs regulas
II pielikumā,
BAFA
“nulles” lēmums esot zaudējis spēku, par ko H. U. Kesels esot ticis informēts. H. U. Keselam un M. Afrasiabi esot bijis zināms
fakts, ka
Emen Survey
kā izgatavojamo ražojumu galalietotāja aizsegā faktiski darbojas militārā aprīkojuma [ražošanas] uzņēmums, kura apgāde ar
atbilstošu kodolraķetēm paredzētu materiālu, ņemot vērā Regulas Nr. 423/2007 stāšanos spēkā, esot tikusi aizliegta.

FCT
2007. gada 20. jūlijā krāsni esot piegādājusi
Emen Survey
. 2008. gada martā H. U. Kesels saskaņā ar vienošanos, kas panākta ar M. Afrasiabi, uz Teherānu esot norīkojis divus tehniskos
speciālistus, kas esot uzstādījuši šo krāsni, taču neesot instalējuši programmatūru, kas vajadzīga minētās krāsns ekspluatācijai.

BAFA
2008. gada 13. martā esot informējusi
FCT
, ka
Emen Survey
tiekot turēta aizdomās par iepirkumiem Irānas raķešu programmas vajadzībām. Tādēļ H. U. Kesels esot atturējies
Emen Survey
krāsni sagatavot ekspluatācijai. Tādējādi
SHIG
paredzētā M. Afrasiabi plānotā ražošanas uzsākšana galu galā esot cietusi neveiksmi.
Iesniedzējtiesai, kurai, skatot lietu pēc būtības, ir jālemj par kriminālprocesa uzsākšanu, ir šaubas par to, kā ir interpretējami
Regulas Nr. 423/2007 7. panta 3. un 4. punkts.
Pirmkārt, tā vēlas zināt, vai saimnieciskos resursus var uzskatīt par darītiem pieejamiem Regulas Nr. 423/2007 7. panta 3. punkta
izpratnē minētajā regulā norādītajai vienībai, ja minētie resursi paliek pie trešās personas, kura ar tiem paredz izgatavot
produktus, kas tikai pēc to izgatavošanas ir nododami šai vienībai.
Otrkārt, iesniedzējtiesa vēlas zināt, vai apiešanas aizliegums Regulas Nr. 423/2007 7. panta 4. punkta izpratnē attiecas vienīgi
uz darbībām, kas ir cita veida darbības nekā aizlieguma [saimnieciskos resursus] darīt pieejamus pārkāpums [un] kuras tiek
pieskaņotas, lai šim noteikumam neatbilstoša darbība formāli izskatītos likumīga, vai arī šī norma, gluži pretēji, attiecas
uz jebkuru darbību, kuras iznākums vai mērķis ir pārkāpt aizliegumu “darīt pieejamu”.
Saskaņā ar pirmo interpretāciju Regulas Nr. 423/2007 7. panta 3. punkta pārkāpumu veidojošie elementi un minētās regulas 7. panta
4. punkta pārkāpumu veidojošie elementi viens otru savstarpēji izslēdz. Otrā interpretācija, pēc iesniedzējtiesas ieskata,
varētu, pirmkārt, radīt šaubas attiecībā uz tās saderību ar Savienības tiesībās noteiktajiem skaidrības, paredzamības un tiesiskās
drošības principiem un, otrkārt, būt pretrunā šā beidzamā noteikuma formulējumam.
Treškārt, iesniedzējtiesai ir šaubas attiecībā uz Regulas Nr. 423/2007 7. panta 4. punktā izmantotajos terminos “apzināti”
un “tīši” ietverto subjektīvo elementu. Tā uzsver, ka, pirmkārt, Vācijas krimināltiesībās “tīšas” rīcības elements noteikti
nozīmē rīcību ar nodomu, tādējādi nosacījumam par “tīšu” rīcību vairs nevar piešķirt patstāvīgu nozīmi, kā rezultātā terminam
“apzināti” nevarētu būt patstāvīgas nozīmes salīdzinājumā ar terminu “tīši”. Tādējādi apiešanai ir jābūt sodāmai, ja tā ir
izdarīta apzināti vai tīši.
Otrkārt, iesniedzējtiesa vēlas zināt, vai termins “tīši” nozīmē “apzināti”, kā rezultātā apiešanas aizliegums attiecas tikai
uz darbībām, kuras pārkāpējs veic ar pārliecību, ka to mērķis vai iznākums ir Regulas Nr. 423/2007 7. panta 3. punktā izklāstīto
aizliegumu apiešana, vai arī šis termins ietver, plašākā nozīmē, jebkuru darbību, attiecībā uz kuru pārkāpējs apzinās un uzskata
par iespējamu, ka tā ir vērsta uz aizlieguma darīt pieejamu apiešanu vai noved pie aizlieguma darīt pieejamu apiešanas. Šajā
ziņā gan Regulas Nr. 423/2007 7. panta 4. punkta redakcija angļu valodā, gan Regulas Nr. 961/2010 16. panta 4. punkta redakcija
vācu valodā varētu norādīt par labu minētā termina pirmajai interpretācijai tiktāl, ciktāl tajos tiek izmantoti attiecīgi
termini “intentionally” un “absichtlich”, kuru nozīme var tikt saprasta kā “ar nodomu”.
Šādos apstākļos
Oberlandesgericht Düsseldorf
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)   Vai, lai saimnieciskos resursus darītu pieejamus Regulas [..] Nr. 423/2007 7. panta 3. punkta izpratnē, ir nepieciešams, lai
sarakstā minētā persona/vienība tos varētu tūlīt izmantot naudas līdzekļu vai pakalpojumu iegūšanai, vai arī Regulas [..]
Nr. 423/2007 7. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka aizliegums darīt pieejamus saimnieciskos resursus attiecas uz
funkcionētspējīgu, bet vēl neizmantojamu saimniecisko resursu (šajā gadījumā – vakuumkrāsns) piegādi un uzstādīšanu trešajai
personai Irānā, kura plāno vēlāk ar to izgatavot produktus kādai no regulas IV un V pielikumā minētajām personām, vienībām
vai struktūrām?
2)     Vai Regulas [..] Nr. 423/2007 7. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka apiešana var notikt tikai tad, ja pārkāpējs
savu rīcību formāli – gan tikai šķietami – pielāgo Regulas [..] Nr. 423/2007 7. panta 1.–3. punktā noteiktajiem aizliegumiem,
lai pat visplašākās interpretācijas gadījumā aizliegums uz to vairs neattiektos? Vai apiešanas aizliegumu un aizliegumu darīt
pieejamus saimnieciskos resursus veidojošie elementi ir savstarpēji viens otru izslēdzoši? Vai apstiprinošas atbildes gadījumā
rīcība, uz kuru (vēl) neattiecas aizliegums (netieši) darīt pieejamus saimnieciskos resursus, tomēr var radīt apiešanu Regulas
[..] Nr. 423/2007 7. panta 4. punkta izpratnē?
Ja tā nav, vai Regulas [..] Nr. 423/2007 7. panta 4. punkts ir visaptveroša klauzula, kuru var attiecināt uz jebkādu rīcību,
kuras rezultātā saimnieciskie resursi tiek darīti pieejami sarakstā minētai personai vai vienībai?
3)     Vai Regulas [..] Nr. 423/2007 7. panta 4. punktā minētais subjektīvais elements “apzināti un tīši” prasa, lai vispirms būtu
pozitīvas zināšanas par to, ka darbības mērķis vai iznākums ir aizlieguma darīt pieejamus saimnieciskos resursus apiešana,
un turklāt vēl būtu plašāks gribas izpausmes elements – vismaz tādā nozīmē, ka pārkāpējs katrā ziņā ir apstiprinoši ņēmis
vērā aizlieguma apiešanu –, vai arī pārkāpējam ir svarīgi apiet aizliegumu un tādējādi jārīkojas tīši?
Ja tā nav, vai, ja apzināta apiešana nav vajadzīga, pietiek ar to, ka pārkāpējs aizlieguma apiešanu uzskata par iespējamu
un apstiprinoši ņem to vērā?”

Par prejudiciālajiem jautājumiem

Ievada apsvērumi
Vispirms ir jāprecizē, ka Regulas Nr. 423/2007 7. panta 3. un 4. punktā, kas minēti šajā lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu,
ir ietverti divi atšķirīgi aizliegumi. Ar 3. punktu ir aizliegts jebkādus līdzekļus vai saimnieciskos resursus darīt tieši
vai netieši pieejamus minētās regulas IV un V pielikumā norādītajām personām, vienībām vai struktūrām, kā arī piešķirt šādus
līdzekļus vai resursus to interesēs. Ar 4. punktu ir aizliegts apzināti un tīši piedalīties darbībās, kuru mērķis vai iznākums
ir tieši vai netieši apiet it īpaši 3. punktā minēto aizlieguma pasākumu.
Ikvienam no šiem pasākumiem ir sava darbības joma tādējādi, ka atbilstoši Regulas Nr. 423/2007 16. panta 1. punktam par pārkāpumu
attiecībā uz kādu no tiem būtībā neatkarīgi no pamata ir paredzētas sankcijas, tostarp kriminālsods, saskaņā ar piemērojamajiem
valsts tiesību aktiem.
Regulas Nr. 423/2007 12. panta 2. punkts, no kura izriet subjektīvais elements saukšanai pie atbildības, iespējams, kriminālatbildības,
minētās regulas 7. panta 3. punktā ietvertā aizlieguma pasākuma pārkāpuma gadījumā, apstiprina, ka Savienības likumdevējs
šā pasākuma pārkāpšanu uzskata par autonomu pārkāpumu salīdzinājumā ar šīs regulas 7. panta 4. punktā noteiktā aizlieguma
pasākuma pārkāpumu.

Par pirmo jautājumu
Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai ar jēdzienu “darīt pieejamus” Regulas Nr. 423/2007 7. panta 3. punkta
izpratnē ir prasīts, lai attiecīgos saimnieciskos resursus, respektīvi, pamatlietā – vakuuma sinterkrāsni, minētās regulas
IV un V pielikumā minētā persona, vienība vai struktūra varētu nekavējoties izmantot, lai iegūtu naudas līdzekļus vai pakalpojumus,
vai, gluži pretēji, šis jēdziens ietver šādu, funkcionētspējīgu, bet vēl neizmantojamu resursu piegādi un uzstādīšanu Irānā
trešajai personai, kura plāno vēlāk ar to izgatavot produktus šādai personai, vienībai vai struktūrai.
Vispirms ir jānorāda, ka tāda sinterkrāsns, kāda tiek aplūkota pamatlietā, ir “aktīvi” Regulas Nr. 423/2007 1. panta i) punktā
ļoti plaši formulētā jēdziena “saimnieciskie resursi” definīcijas izpratnē.
Kad ir ticis sniegts šis ievada precizējums, ir jāuzsver, ka Regulas Nr. 423/2007 7. panta 3. punktā noteiktais aizliegums
ir formulēts īpaši plaši, par ko liecina tādu terminu izmantošana kā “tieši vai netieši” (skat. pēc analoģijas 2007. gada
11. oktobra spriedumu lietā C‑117/06
Möllendorf
un
Möllendorf‑Niehuus
, Krājums, I‑8361. lpp., 50. punkts, kā arī 2010. gada 29. jūnija spriedumu lietā C‑550/09
E
un
F
, Krājums, I‑6213. lpp., 66. punkts).
Turklāt šajā noteikumā ietvertajam vārdu savienojumam “darīt [..] pieejamus” ir plaša nozīme, jo tas neattiecas uz konkrētu
juridisku kvalifikāciju, bet ietver jebkuru darbību, kura ir jāveic, lai personai ļautu gūt iespēju pilnībā lietot attiecīgo
mantu (skat. iepriekš minētos spriedumus lietā
Möllendorf
un
Möllendorf-Niehuus
, 51. punkts, un lietā
E
un
F
, 67. punkts).
Kā apgalvo
Generalbundesanwalt
, Francijas un Itālijas valdības, tāpat arī Eiropas Komisija, šajos apstākļos ir jāuzskata, ka uz darbībām, kurās tiek izmantoti
tādi aktīvi, kādi tiek aplūkoti pamatlietā, piegādi no kādas dalībvalsts un uzstādīšanu Irānā kādas personas labā, tāpat kā
uz darbībām saistībā ar, it īpaši, šo aktīvu sagatavošanu un to piegādes uzraudzību vai uzstādīšanu vai arī kontaktu organizēšanu
starp ieinteresētajām personām var attiekties jēdziens “darīt pieejamus” Regulas Nr. 423/2007 7. panta 3. punkta izpratnē.
Iesniedzējtiesa savā jautājumā atsaucas uz situāciju, kurā tāds saimnieciskais resurss, kāds ir sinterkrāsns, esot ticis piegādāts
un uzstādīts Irānā funkcionētspējīgā, bet vēl neizmantojamā stadijā.
Šajā ziņā ir jāuzsver, ka ar Regulu Nr. 423/2007 saskaņā ar tās preambulas trešo apsvērumu tiek nodrošināta Kopējās nostājas 2007/140/KĀDP
īstenošana, kura ir pieņemta, lai Savienībā tiktu sasniegti Rezolūcijas 1737 (2006) mērķi un lai tādējādi tiktu īstenota šī
rezolūcija (skat. pēc analoģijas iepriekš minētos spriedumus lietā
Möllendorf
un
Möllendorf‑Niehuus
, 54. punkts, un lietā
E
un
F
, 72. punkts). Tātad minētās regulas interpretācijas nolūkos ir jāņem vērā iepriekš norādītās rezolūcijas teksts un mērķis.
Taču gan no Rezolūcijas 1737 (2006), it īpaši tās 2. un 12. punkta, gan no Kopējās nostājas 2007/140/KĀDP, it īpaši tās preambulas
pirmā un devītā apsvēruma noteikumiem, nepārprotami izriet, ka pret Irānas Islāma Republiku noteikto ierobežojošo pasākumu
mērķis ir preventīvs tādā izpratnē, ka ar tiem ir paredzēts novērst “kodolieroču izplatīšanas risku” šajā valstī. Saskaņā
gan ar starptautiskā, gan ar Savienības tiesiskā regulējuma vispārējo sistēmu un galvenajiem mērķiem, kura sastāvdaļa ir arī
Regulas Nr. 423/2007 7. panta 3. punkts, tāda riska esamība ir jānovērtē attiecīgo darbību veikšanas dienā.
Konkrēti ņemot vērā pret Irānas Islāma Republiku noteikto ierobežojošo pasākumu preventīvo raksturu, jēdziens “saimnieciskie
resursi” Regulas Nr. 423/2007 mērķiem minētās regulas 1. panta i) punktā ir definēts kā tāds, kas attiecas uz jebkāda veida
aktīviem, izņemot naudas līdzekļus, kurus “var izmantot”, lai iegūtu īpaši tāda veida preces, ar kurām Irānā var tikt veicināta
kodolieroču izplatīšana.
Līdz ar to ir skaidrs, ka šā jēdziena piemērošanas mērķiem atbilstīgais kritērijs, it īpaši saistībā ar Regulas Nr. 423/2007
7. panta 3. punktā noteikto aizliegumu, ir iespējamība, ka attiecīgie aktīvi tiks izmantoti, lai iegādātos līdzekļus, preces
vai pakalpojumus, ar kuriem Irānā var tikt veicināta kodolieroču izplatīšana, pret kuru ir vērstas Rezolūcija 1737 (2006),
Kopējā nostāja 2007/140/KĀDP un Regula Nr. 423/2007.
Ņemot vērā, ka Regulas Nr. 423/2007 1. panta i) punkta izpratnē aktīvi tādā situācijā, kāda tiek aplūkota pamatlietā, paši
par sevi rada risku, ka tie varētu tikt izmantoti kodolieroču izplatīšanas atbalstam Irānā (skat. pēc analoģijas 2010. gada
29. aprīļa spriedumu lietā C‑340/08
M
u.c., Krājums, I‑3913. lpp., 57. punkts, kā arī iepriekš minēto spriedumu lietā
E
un
F
, 77. punkts), minētā 7. panta 3. punkta piemērošanas mērķiem netiek prasīts, lai šādi aktīvi būtu nekavējoties izmantojami
attiecīgās darbības izpildei.
Tādai sinterkrāsnij, kāda tiek aplūkota pamatlietā, raksturīgais saimnieciskais resurss, īpaši Regulas Nr. 423/2007 7. panta
3. punkta piemērošanas mērķiem, atbilst tās izmantošanas potenciālam, lai izgatavotu kodolraķešu sastāvdaļas un tātad – lai
tiktu veicināta kodolieroču izplatīšana Irānā, un tas tā ir neatkarīgi no fakta, ka pēc piegādes un uzstādīšanas darbībām,
kuru priekšmets ir sinterkrāsns, tā nekavējoties nav funkcionētspējīga.
Sekojoši apstāklis, ka šāda krāsns uzreiz pēc uzstādīšanas Irānā vēl nebija izmantojama, kā tāds nevar izslēgt, ka saimnieciskais
resurss ir ticis darīts pieejams saistīto Regulas Nr. 423/2007 1. panta i) punkta un 7. panta 3. punkta noteikumu izpratnē.
Kā skaidri izriet no pirmā jautājuma otrās daļas, iesniedzējtiesa specifiskāk atsaucas uz jēdzienu saimnieciskos resursus
“netieši darīt pieejamus” Regulas Nr. 423/2007 7. panta 3. punkta izpratnē. Saskaņā ar iesniedzējtiesas nolēmumā ietverto
informāciju šāda precizēšana ir izskaidrojama ar faktu, ka pamatlietā aplūkojamā sinterkrāsns esot piegādāta un uzstādīta
sabiedrībā
Emen Survey
, kuru lietas apstākļu rašanās laikā vadīja M. Afrasiabi. Lai arī šīs personas vārds nav ietverts minētās regulas IV un V pielikumā,
no
Generalbundesanwalt
apsūdzības raksta tomēr izriet, ka M. Afrasiabi ir darbojies
SHIG
labā, kas ir šīs regulas IV pielikuma A sadaļas 10. punktā minēta vienība, un ir plānojis, izmantojot šo krāsni, vēlāk izgatavot
šai vienībai paredzētas kodolraķešu sastāvdaļas.
Šajā ziņā ir jānorāda, ka Kopējās nostājas 2007/140/KĀDP, kuru paredzēts īstenot ar Regulu Nr. 423/2007, preambulas devītajā
apsvērumā, tāpat kā Rezolūcijas 1737 (2006) 12. punktā, ir noteikta virkne elementu, kas pamato citu personu vai vienību ietveršanu
to personu sarakstā, kuras Apvienoto Nāciju Organizācijas Drošības padome vai Sankciju komiteja ir atzinusi par tādām, kas
piedalās Irānas ar kodolieroču izplatīšanu saistītās darbībās ir tieši saistītas ar tām vai sniedz tām atbalstu. Pie šiem
elementiem pieder fakts, ka attiecīgā persona vai vienība ir rīkojusies tādas personas vai vienības vārdā vai tās kontrolē
vai vadībā, kuru par tādu [attiecīgi] ir atzinusi Apvienoto Nāciju Organizācijas Drošības padome vai Sankciju komiteja.
Izrādās, ka šie paši elementi ir atbilstoši arī, lai novērtētu, vai saimniecisko resursu piegāde, kas veikta Regulas Nr. 423/2007
IV un V pielikumā neminētas personas vai vienības labā, minētās regulas 7. panta 3. punkta izpratnē atbilst jēdzienam “netieši
darīt pieejamus” saimnieciskos resursus šajos pielikumos minētai personai vai vienībai, lai tiktu piemērots šajā noteikumā
paredzētais aizliegums un sankcijas, kuras ar piemērojamajām valsts tiesībām ir noteiktas par šā aizlieguma pārkāpumu.
Līdz ar to, ja – kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai – M. Afrasiabi pamatlietā ir rīkojies
SHIG
vārdā, tās kontrolē vai vadībā un ja viņam ir bijis nodoms izmantot attiecīgos aktīvus
SHIG
labā, minētās tiesas kompetencē būtu pieņemt nolēmumu, ka saimnieciskie resursi ir netieši darīti pieejami Regulas Nr. 423/2007
7. panta 3. punkta izpratnē.
Vēl ir jāprecizē, ka, pirmkārt, gan Regulas Nr. 423/2007 mērķa sasniegšanai, gan nepieciešamībai nodrošināt lietderīgu minētās
regulas iedarbību cīņā pret kodolieroču izplatīšanu Irānā, ir vajadzīgs, lai šīs regulas 7. panta 3. punktā noteiktā aizlieguma
darbības jomā tiktu ietvertas visas personas, kuras ir iesaistītas ar šo noteikumu aizliegtajās darbībās.
Otrkārt, ir jāuzsver, ka saskaņā ar Regulas Nr. 423/2007 12. panta 2. punktu aizliegumi nerada “nekādu” atbildību, tātad ieskaitot
kriminālatbildību, attiecīgajām personām, kuras nav zinājušas un kurām nav bijuši vērā ņemami iemesli uzskatīt, ka ar savu
rīcību tās varētu pārkāpt minētās regulas 7. panta 3. punktā noteikto aizliegumu darīt pieejamus [saimnieciskos resursus].
Tātad šajā gadījumā iesniedzējtiesas pienākums būtu attiecībā uz katru apsūdzēto novērtēt, vai pamatlietā aplūkoto nodarījumu
izdarīšanas laikā viņš ir zinājis vai viņam vismaz būtu bijuši vērā ņemami iemesli uzskatīt, ka šīs darbības ir pretrunā tādam
aizliegumam.
Ņemot vērā iepriekš minēto, uz pirmo uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 423/2007 7. panta 3. punkts ir jāinterpretē
tādējādi, ka aizliegums darīt pieejamus saimnieciskos resursus šīs regulas 1. panta i) punkta izpratnē ietver darbības saistībā
ar funkcionētspējīgas, bet vēl neizmantojamas sinterkrāsns piegādi un uzstādīšanu Irānā trešajai personai, kura, rīkojoties
minētās regulas IV un V pielikumā minētas personas, vienības vai struktūras vārdā, kontrolē vai vadībā, plāno, izmantojot
šo krāsni, šādai personai, vienībai vai struktūrai izgatavot preces, ar kurām var tikt veicināta kodolieroču izplatīšana šajā
valstī.

Par otro un trešo jautājumu
Ar savu otro un trešo jautājumu, kuri ir jāpārbauda kopā, iesniedzējtiesa lūdz Regulas Nr. 423/2007 7. panta 4. punkta interpretāciju.
It īpaši tā vēlas zināt, pirmkārt, vai šīs regulas 7. panta 3. punkta pārkāpumu veidojošie elementi un minētās regulas 7. panta
4. punkta pārkāpumu veidojošie elementi viens otru savstarpēji izslēdz – tādā ziņā, ka šajā pēdējā no minētajiem noteikumiem
ietvertais apiešanas aizliegums uz darbību var neattiekties tikai tiktāl, ciktāl tā formāli – lai gan tikai šķietami – neietilpst
iepriekš minētā 7. panta 3. punktā formulētā aizlieguma darbības jomā, vai arī, gluži pretēji, minētais apiešanas aizliegums
ietver visas darbības, kas galu galā noved pie tā, ka saimnieciskie resursi tiek darīti pieejami šajā regulā minētajai personai,
vienībai vai struktūrai.
Otrkārt, iesniedzējtiesa vēlas saņemt skaidrojumu par Regulas Nr. 423/2007 7. panta 4. punktā lietotajiem terminiem “apzināti”
un “tīši”.
Šajā ziņā ir jāievēro, pirmkārt, ka, Regulas Nr. 423/2007 7. panta 4. punktā atsaucoties uz darbībām, kuru mērķis vai iznākums
ir tieši vai netieši “apiet” it īpaši minētā 7. panta 3. punktā noteikto aizliegumu, Savienības likumdevējs ir norādījis uz
darbībām, kuru mērķis vai iznākums ir to veicējam dot iespēju izvairīties no minētā aizlieguma piemērošanas (skat. pēc analoģijas
1974. gada 3. decembra spriedumu lietā 33/74
van Binsbergen
,
Recueil
, 1299. lpp. 13. punkts; 1985. gada 10. janvāra spriedumu lietā 229/83
Association des Centres distributeurs Leclerc et Thouars Distribution
,
Recueil
, 1. lpp., 27. punkts, kā arī 1994. gada 5. oktobra spriedumu lietā C‑23/93
TV10
,
Recueil
, I‑4795. lpp., 21. punkts). Tādas darbības atšķiras no rīcības, ar kuru formāli tiek pārkāpts šajā 3. punktā noteiktais aizliegums
darīt pieejamus [saimnieciskos resursus].
Vienīgi ar šādu interpretāciju, saskaņā ar kuru Regulas Nr. 423/2007 7. panta 4. punktā ir norādīts uz darbībām, kuras nevarētu
tikt uzskatītas par šīs regulas 7. panta 3. punktā aizliegtu rīcību, ar kuru tiek darīti pieejami [saimnieciskie resursi],
būtībā ir iespējams nodrošināt pirmā noteikuma efektīvu piemērošanu un autonomu darbības jomu salīdzinājumā ar otro noteikumu
saistībā ar cīņu pret kodolieroču izplatīšanu Irānā.
Kā to būtībā apgalvo
Generalbundesanwalt
, Francijas un Itālijas valdības, tāpat arī Eiropas Komisija, Regulas Nr. 423/2007 7. panta 4. punktā noteiktais aizliegums
līdz ar to ir jāsaprot kā tāds, kas attiecas uz tādām darbībām, kurām, pamatojoties uz objektīviem elementiem, šķiet, ir formāls
raksturs, kas tādējādi dod iespēju neievērot minētās regulas 7. panta 3. punkta pārkāpumu veidojošos elementus (skat. pēc
analoģijas 2000. gada 14. decembra spriedumu lietā C‑110/99
Emsland-Stärke
,
Recueil
, I‑11569. lpp., 52. punkts, kā arī 2006. gada 21. februāra spriedumu lietā C‑255/02
Halifax
u.c., Krājums, I‑1609. lpp., 74. un 75. punkts), bet kuru mērķis vai iznākums tomēr būtībā vai tāpēc, ka tām ir iespējama
saikne ar citām darbībām, ir tieši vai netieši neievērot minētā 7. panta 3. punktā noteikto aizliegumu.
Otrkārt, attiecībā uz Regulas Nr. 423/2007 7. panta 4. punktā noteiktās līdzdalības subjektīvo elementu vispirms ir jāuzsver,
kā to apgalvo Itālijas valdība un Komisija, ka, ņemot vērā pastāvīgo judikatūru, īpaši no Savienības tiesību vienveidīgas
piemērošanas prasības izriet, ka Savienības tiesību norma, kurā tās satura un piemērošanas jomas noskaidrošanai nav nevienas
tiešas norādes uz dalībvalstu tiesībām, parasti visā Savienībā ir interpretējama autonomi un vienveidīgi (skat. 2011. gada
18. oktobra spriedumu lietā C‑34/10
Brüstle
, Krājums, I‑0000. lpp., 25. punkts un tajā minētā judikatūra).
Otrkārt, kā apgalvo Itālijas valdība un Komisija, sakārtojuma saikļa “un” lietošana minētā noteikuma izpratnē nepārprotami
liecina par attiecīgo elementu kumulatīvo raksturu, respektīvi, “apzināti” un “tīši”.
Treškārt, ņemot vērā atšķirības, uz kurām norāda iesniedzējtiesa, Regulas Nr. 423/2007 7. panta 4. punkta valodu redakcijās,
dažās no kurām, kā savu secinājumu 80. punktā apgalvo ģenerāladvokāts, ir ietverts termins “ar nodomu” vai “apzināti”, nevis
termins “tīši”, lai nodrošinātu šā noteikuma vienveidīgu interpretāciju, tas ir interpretējams atkarībā no tā tiesiskā regulējuma
vispārējās sistēmas un mērķa, kurā šī norma ietilpst (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
M
u.c., 44. un 49. punkts).
Termini “apzināti” un “tīši” Regulas Nr. 423/2007 7. panta 4. punkta izpratnē nozīmē, pirmkārt, apziņas elementu, un, otrkārt,
gribas elementu.
Šie divi kumulatīvie apziņas un gribas elementi ir izpildīti, ja persona, kas piedalās Regulas Nr. 423/2007 7. panta 4. punktā
paredzētajā darbībā, apzināti – tieši vai netieši – cenšas apiet tajā noteikto mērķi vai iznākumu. Tie ir izpildīti arī tad,
ja attiecīgā persona uzskata, ka tās līdzdalībai šādā darbībā apiešana var būt mērķis vai iznākums, un ja tā apzinās šādu
iespējamību.
Ņemot vērā iepriekš minēto, uz otro un trešo uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 423/2007 7. panta 4. punkts ir jāinterpretē
tādējādi, ka:
–        tas attiecas uz tādām darbībām, kurām, šķiet, ir formāls raksturs, kas dod iespēju neievērot minētās regulas 7. panta 3. punkta
pārkāpumu veidojošos elementus, bet kuru mērķis vai iznākums tomēr ir tieši vai netieši neņemt vērā šajā noteikumā minēto
aizliegumu;
–        termini “apzināti” un “tīši” nozīmē kumulatīvus apziņas un gribas elementus, kuri ir izpildīti, ja persona, kura piedalās
darbībā, kurai ir tāds mērķis vai tāds iznākums, apzināti cenšas vai vismaz uzskata, ka tās līdzdalībai šādā darbībā var būt
šis [apiešanas] mērķis vai iznākums, un apzinās šādu iespējamību.

Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās
izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:
1)
Padomes 2007. gada 19. aprīļa Regulas (EK) Nr. 423/2007 par ierobežojošiem pasākumiem pret Irānu 7. panta 3. punkts ir jāinterpretē
tādējādi, ka aizliegums netieši darīt pieejamus saimnieciskos resursus šīs regulas 1. panta i) punkta izpratnē ietver darbības
saistībā ar funkcionētspējīgas, bet vēl neizmantojamas sinterkrāsns piegādi un uzstādīšanu Irānā trešajai personai, kura,
rīkojoties minētās regulas IV un V pielikumā minētas personas, vienības vai struktūras vārdā, kontrolē vai vadībā, plāno,
izmantojot šo krāsni, šādai personai, vienībai vai struktūrai izgatavot preces, ar kurām var tikt veicināta kodolieroču izplatīšana
šajā valstī;
2)
Regulas Nr. 423/2007 7. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka:
–
tas attiecas uz tādām darbībām, kurām, šķiet, ir formāls raksturs, kas dod iespēju neievērot minētās regulas 7. panta 3. punkta
pārkāpumu veidojošos elementus, bet kuru mērķis vai iznākums tomēr ir tieši vai netieši neņemt vērā šajā noteikumā minēto
aizliegumu;
–
termini “apzināti” un “tīši” nozīmē kumulatīvus apziņas un gribas elementus, kuri ir izpildīti, ja persona, kura piedalās
darbībā, kurai ir tāds mērķis vai tāds iznākums, apzināti cenšas vai vismaz uzskata, ka tās līdzdalībai šādā darbībā var būt
šis [apiešanas] mērķis vai iznākums, un apzinās šādu iespējamību.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – vācu.