CELEX: 62013CJ0161
Publiskie iepirkumi
Ūdens nozare
Direktīva 92/13/EEK
Efektīvas un ātras pārsūdzības procedūras
Termiņi prasību celšanai
Datums, kurā sāk skaitīt šos termiņus

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīvas 92/13/EEK, ar ko koordinē normatīvos un administratīvos aktus par to, kā piemēro Kopienas noteikumus par līgumu piešķiršanas procedūrām, ko piemēro subjekti, kuri darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarē (
OV L 76, 14. lpp.
), kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 11. decembra Direktīvu 2007/66/EK (
OV L 335, 31. lpp.
, turpmāk tekstā – “Direktīva 92/13”), 1. pantu, 2.a, 2.d un 2.f pantu.
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp
Idrodinamica Spurgo Velox srl
(turpmāk tekstā – “
Idrodinamica
”) un vēl četrām prasītājām un
Acquedotto Pugliese SpA
(turpmāk tekstā – “
Acquedotto Pugliese
”) – līgumslēdzēju, par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras likumību, ar kuru šī iestāde ir piešķīrusi līguma slēgšanas tiesības pagaidu uzņēmumu grupai, kuru vada
Giovanni XXIII Soc. coop. arl
(turpmāk tekstā – “
Cooperativa Giovanni XXIII
”).
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Attiecīgais publiskais iepirkums ir saistīts ar darbībām ūdens nozarē, tas ir regulēts ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvu 2004/17/EK, ar ko koordinē iepirkuma procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs (
OV L 134, 1. lpp.
), parasti saukta par “nozaru direktīvu”.
Direktīvas 92/13 preambulas trešajā, piektajā un sestajā apsvērumā ir noteikts:
“[..] efektīvu tiesiskās aizsardzības līdzekļu trūkums vai pašreizējo tiesiskās aizsardzības līdzekļu nepietiekamā efektivitāte var atturēt Kopienas uzņēmumus iesniegt piedāvājumus; [..] tādēļ dalībvalstīm šis stāvoklis ir jālabo;
[..]
[..] lai līgumu piešķiršanā attiecīgajās nozarēs radītu Kopienas mēroga konkurenci, ir jāpieņem noteikumi, nodrošinot to, ka piegādātājiem vai būvuzņēmējiem ir pieejamas piemērotas pārskatīšanas procedūras, ja pārkāpts attiecīgais Kopienas tiesību akts vai valstu normas, kas īsteno šo tiesību aktu;
[..] ir jānodrošina, lai būtiski palielinātos caurskatāmības un nediskriminēšanas garantijas, un [..] ir jābūt pieejamiem efektīviem un operatīviem tiesiskās aizsardzības līdzekļiem”.
Šīs direktīvas 1. panta ar nosaukumu “Darbības joma un pārskatīšanas procedūru pieejamība” 1. un 3. punktā ir noteikts:
1.   Šo direktīvu piemēro līgumiem, kas minēti [..] Direktīvā 2004/17/EK [..].
[..]
Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka attiecībā uz līgumiem, uz ko attiecas Direktīva [2004/17], līgumslēdzēju subjektu lēmumus var efektīvi un, jo īpaši, iespējami ātri pārskatīt saskaņā ar šīs direktīvas 2. līdz 2.f pantā izklāstītajiem nosacījumiem, pamatojoties uz to, ka ar šādiem lēmumiem ir pārkāpti Kopienas tiesību akti publiskā iepirkuma jomā vai attiecīgās valsts noteikumi, kas transponē minētos tiesību aktus.
[..]
3.   Dalībvalstis nodrošina to, ka saskaņā ar sīki izstrādātiem noteikumiem, ko dalībvalstis var pieņemt, pārskatīšanas procedūras ir pieejamas vismaz ikvienai personai, kura ir vai ir bijusi ieinteresēta iegūt konkrēta līguma slēgšanas tiesības un kurai ar varbūtējo pārkāpumu ir vai var tikt nodarīts kaitējums.”
Direktīvas 92/13 2. panta 1. punktā ir noteikts:
“Dalībvalstis nodrošina to, ka pasākumos attiecībā uz 1. pantā paredzētajām pārskatīšanas procedūrām ir noteikts pilnvarojums, kas ļauj:
vai nu
a)
tiklīdz rodas izdevība, panākot vienošanos, veikt pagaidu pasākumus, lai labotu varbūtējo pārkāpumu vai novērstu turpmāku kaitējumu attiecīgām interesēm, tajā skaitā pasākumus, lai pārtrauktu līguma piešķiršanas procedūru vai nodrošinātu tās pārtraukšanu, vai pārtrauktu jebkura lēmuma īstenošanu, ko pieņēmis līgumslēdzējs subjekts, un
b)
atcelt nelikumīgi pieņemtus lēmumus vai nodrošināt to atcelšanu, tostarp atcelt diskriminējošas tehniskās specifikācijas, saimnieciskus vai finanšu norādījumus paziņojumā par līgumu, periodiskā informatīvā paziņojumā, paziņojumā par vērtēšanas sistēmas esamību, uzaicinājumā uz konkursu, līguma dokumentos vai jebkurā citā dokumentā, kas attiecas uz konkrēto līguma piešķiršanas procedūru;
vai arī
c)
tiklīdz rodas izdevība, ja iespējams, panākot vienošanos, un, ja vajadzīgs, izlemjot pēc būtības, veikt pasākumus, kas nav paredzēti a) un b) apakšpunktā, lai labotu visus konstatētos pārkāpumus un novērstu kaitējumu attiecīgām interesēm; jo īpaši, izdodot rīkojumu par konkrētas summas samaksu, ja pārkāpums nav izlabots vai novērsts.
Dalībvalstis var izdarīt šo izvēli vai nu attiecībā uz visiem līgumslēdzējiem subjektiem, vai uz subjektu kategorijām, kas noteiktas, pamatojoties uz objektīviem kritērijiem, un katrā ziņā uzturot spēkā tos pasākumus, kas paredzēti, lai neradītu kaitējumu attiecīgām interesēm;
d)
un abos iepriekš minētajos gadījumos atlīdzināt zaudējumus personām, kam pārkāpuma dēļ nodarīts kaitējums.
Ja zaudējumu atlīdzināšanu prasa, pamatojoties uz to, ka lēmums ir pieņemts nelikumīgi, dalībvalstis var noteikt, ka apstrīdētais lēmums vispirms ir jāatceļ vai jāpasludina par nelikumīgu, ja attiecīgās dalībvalsts tiesību sistēma to prasa un paredz struktūras, kurām ir šim mērķim vajadzīgās pilnvaras.”
Saskaņā ar šīs direktīvas 2.a panta 2. punkta pēdējo daļu:
“Katram attiecīgajam pretendentam vai attiecīgajam kandidātam paziņojot lēmumu par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu, tam pievieno:
—
kopsavilkumu par atbilstīgajiem iemesliem, kā minēts Direktīvas [2004/17] 49. panta 2. punktā; un
—
precīzu norādi par konkrētu nogaidīšanas periodu, ko piemēro saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem, ar kuriem transponē šo punktu.”
Direktīvas 2004/17 49. panta ar nosaukumu “Informācija kvalifikācijas pieprasītājiem, kandidātiem un pretendentiem” 1. un 2. punktā ir noteikts:
“1.   Līgumslēdzēji pēc iespējas drīz informē iesaistītos uzņēmējus par lēmumiem, kas pieņemti attiecībā uz pamatnolīguma noslēgšanu, līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu vai iekļaušanu dinamiskajā iepirkumu sistēmā, ieskaitot pamatojumu visiem lēmumiem par pamatnolīguma neslēgšanu, tāda līguma slēgšanas tiesību nepiešķiršanu, attiecībā uz kuru ir bijis uzaicinājums uz konkursu, vai procedūras atsākšanu, vai par dinamiskās pirkšanas sistēmas neieviešanu; līgumslēdzēji minēto informāciju sniedz rakstiski, ja viņiem to pieprasa.
2.   Pēc attiecīgās puses pieprasījuma līgumslēdzēji iespējami drīz informē:
—
visus konkursu neizturējušos kandidātus par to pieteikuma noraidījuma iemesliem,
—
visus konkursu neizturējušos pretendentus par to piedāvājuma noraidījuma iemesliem, attiecībā uz 34. panta 4. un 5. punktā minētajiem gadījumiem norādot pamatojumu lēmumam par neatbilstību vai lēmumam par to, ka būvdarbi, piegādes vai pakalpojumi neatbilst izpildes vai funkcionālajām prasībām,
—
visus pretendentus, kas ir iesnieguši pieņemamu piedāvājumu, par izraudzītā piedāvājuma raksturlielumiem un relatīvajām priekšrocībām, kā arī dara zināmu izraudzītā pretendenta nosaukumu un pamatnolīguma līgumslēdzējas puses.
Laiks minēto darbību veikšanai nekādos apstākļos nedrīkst būt ilgāks kā 15 dienas no informācijas rakstiskā pieprasījuma saņemšanas dienas.
Līgumslēdzēji tomēr var nolemt, ka konkrēta 1. punktā minētā informācija par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu, pamatnolīguma noslēgšanu vai iekļaušanu dinamiskajā iepirkumu sistēmā nav paziņojama, ja šādas informācijas izpaušana kavētu tiesību aizsardzību vai citādi būtu pretrunā sabiedrības interesēm, vai ierobežotu konkrēta publiska vai privāta uzņēmēja likumīgās komerciālās intereses, ieskaitot tā uzņēmēja intereses, kam piešķirtas līguma slēgšanas tiesības, vai varētu ierobežot uzņēmēju godīgu konkurenci.”
Itālijas tiesības
Ar 2006. gada 12. aprīļa Leģislatīvo dekrētu Nr. 163/2006 (2006. gada 2. maija
GURI
Nr. 100 kārtējais pielikums) kodificē noteikumus publiskā iepirkuma nozarē.
Šī leģislatīvā dekrēta 11. pantā ar nosaukumu “Iepirkuma līgumu noslēgšanas procedūras stadijas” ir noteikts:
“1.   Procedūras valsts iepirkuma līgumu noslēgšanai veic, ievērojot līgumslēdzēju iestāžu plānošanas aktus, ciktāl tie ir paredzēti šajā kodeksā vai citos spēkā esošos normatīvos aktos.
[..]
4.   Konkursa procedūrās izvēlas labāko piedāvājumu atbilstoši vienam no šajā kodeksā noteiktajiem kritērijiem. Procedūras noslēgumā tiek paziņots par pagaidu piešķiršanu vislabākā piedāvājuma iesniedzējam.
5.   Tiklīdz veikta pārbaude attiecībā uz pagaidu piešķiršanu 12. panta 1. punkta izpratnē, līgumslēdzēja iestāde veic galīgo piešķiršanu.
[..]
8.   Galīgā piešķiršana stājas spēkā tikai pēc tam, kad ir veikta pārbaude par atbilstību paredzētajiem nosacījumiem.
9.   Pēc šādas galīgās piešķiršanas spēkā stāšanās un ja nav īstenotas varbūtējās ar likumu noteiktās pašaizstāvības pilnvaras [proti, iestādes pilnvaras atsaukt, apturēt vai grozīt tās izdotus aktus], iepirkuma līgums vai koncesiju līgums tiek noslēgts 60 dienu termiņā, ja vien konkursa paziņojumā nav paredzēts citāds termiņš vai ar līgumslēdzēju nav notikusi vienošanās par citādu termiņu. [..]
10.   Līgumu tomēr nevar noslēgt ātrāk par 35 dienu termiņu, sākot no pēdējā paziņojuma par galīgās piešķiršanas lēmumu nosūtīšanas 79. panta izpratnē.
[..]”
Šī paša leģislatīvā dekrēta 79. panta attiecīgās normas iesniedzējtiesa ir rezumējusi šādi:
—
saskaņā ar 5. punktu līgumslēdzēja iestāde pēc savas ierosmes termiņā, kurš nepārsniedz piecas dienas, paziņo visiem izraudzītajiem pretendentiem par galīgo līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu un par notikušo līguma noslēgšanu ar līgumslēdzēju;
—
saskaņā ar 5.a punktu šī paziņojuma pielikumā ir jābūt pievienotam lēmumam par piešķiršanu un atbilstošajam tā pamatojumam, kurā norādīti vismaz izraudzītā piedāvājuma raksturlielumi un priekšrocības un līgumslēdzēja uzņēmuma nosaukums, un līgumslēdzēja uzņēmuma iespējas šo pienākumu izpildīt, arī nosūtot konkursa protokolus.
—
saskaņā ar 5.c punktu pretendentiem – bez rakstveida iesnieguma – ir tiesības uz tūlītēju piekļuvi konkursa dokumentiem, lai ar tiem iepazītos uz vietas vai saņemtu to kopiju desmit dienu termiņā kopš iepriekš minētā paziņojuma nosūtīšanas par konkursa iznākumu, un tas neskar līgumslēdzējas iestādes pilnvaras atteikt vai atlikt šo piekļuvi likumā noteiktajos gadījumos.
2010. gada 2. jūlija Leģislatīvā dekrēta Nr. 104/2010, ar ko stājas spēkā Administratīvā procesa kodekss (2010. gada 7. jūlija
GURI
Nr. 156 kārtējais pielikums), 120. pantā ir noteikts, ka prasības par publisko iepirkumu piešķiršanas procedūrās pieņemtajiem aktiem ir jāiesniedz trīsdesmit dienu termiņā, kuru sāk skaitīt no Leģislatīvā dekrēta Nr. 163/2006 79. pantā paredzētā paziņojuma saņemšanas.
Leģislatīvā dekrēta Nr. 104/2010 43. pantā ir noteikts, ka lēmumus, kurus līgumslēdzēja iestāde pieņem pēc tam, kad pretendents ir cēlis prasību par galīgo līguma piešķiršanu, saistībā ar šo pašu procedūru var apstrīdēt, iesniedzot pieteikumu, kuru kvalificē kā “prasību, iesniedzot jaunus prasības pamatus”, un šīs tiesības ir jāīsteno 30 dienu termiņā, kas ir paredzēts šī leģislatīvā dekrēta 120. pantā.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Itālijas administratīvās tiesas uzskata, ka paziņojums par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu, kas ir paredzēts Leģislatīvā dekrēta Nr. 163/2006 79. panta 5. punktā, ir pietiekams nosacījums, lai garantētu pilnīgu informāciju par nelabvēlīgu aktu, un tas ir piemērots, lai sāktu skaitīt termiņu prasības celšanai; nav nozīmes tam, ka attiecīgais uzņēmums pilnībā vai daļēji nav iepazinies ar līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras iekšējiem dokumentiem. Šis paziņojums attiecīgajam uzņēmumam rada pienākumu nekavējoties apstrīdēt uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu publiskā iepirkuma procedūrā iznākumu 30 dienu termiņā, neskarot šī uzņēmuma iespēju izvirzīt papildu prasības pamatus saistībā ar iespējamiem pārkāpumiem, kuri var kļūt zināmi vēlāk. Judikatūrā ir izdarīts tāds pats secinājums attiecībā uz gadījumu, kurā līgumslēdzēja iestāde pieņem galīgo piešķiršanas lēmumu, pakļaujot tā spēkā stāšanos atliekošam nosacījumam, lai pārbaudītu, vai uzņēmums, kurš ir veiksmīgais konkursa dalībnieks, atbilst vispārējām un speciālām paziņojuma par paredzamo publisko iepirkumu prasībām, ņemot vērā, ka prasības tiesā atbalstam var tikt izvirzīti papildu pamati, kas ir jāiesniedz 30 dienu termiņā.
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
Acquedotto Pugliese
ir publisks uzņēmums, ko pilnībā kontrolē
Regione Puglia
(Apūlijas reģions), kas ir tā vienīgais akcionārs. Šis uzņēmums nodrošina ūdensapgādes un notekūdeņu tīkla pārvaldību un visus ūdensapgādes pakalpojumus Apūlijas reģionā un dažās Apūlijas robežreģionu pašvaldībās. Saskaņā ar VI‑C pielikumu Leģislatīvajam dekrētam Nr. 163/2006
Acquedotto Pugliese
ir līgumslēdzēja iestāde ražošanas, transporta un dzeramā ūdens apgādes nozarē, kam ir jāievēro valsts tiesiskais regulējums, ar ko transponēta Direktīva 2004/17.
Ar konkursa paziņojumu, kas publicēts
Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī
2011. gada 15. martā,
Acquedotto Pugliese
izsludināja atklātu konkursa procedūru, lai uz četriem gadiem piešķirtu tiesības sniegt notekūdeņu tīklu attīrīšanas pakalpojumus, veikt ūdensapgādes un notekūdeņu tīklu kārtējos un ārkārtas apsaimniekošanas darbus un pieslēgt ūdensvadam un ierīkot ūdensvada caurules norādītās apdzīvotajās vietās par kopējo iepirkuma pamatsummu EUR 17 615 739,07 apmērā, un līgums bija piešķirams piedāvājumam par zemāko cenu.
Pēc 2011. gada 17. un 30. maija publiskajām sanāksmēm noskaidrojās, ka par labākā piedāvājuma iesniedzēju ir atzīta un pirmo vietu klasifikācijā ir ieņēmusi kooperatīva
Giovanni XXIII
vadītā pagaidu uzņēmumu apvienība. Otrajā vietā bija pagaidu uzņēmumu apvienība, ko vada
Tundo srl
(turpmāk tekstā – “
Tundo
”), un trešajā vietā bija pagaidu uzņēmumu apvienība, ko vada
Idrodinamica
. Tāpēc līgumslēdzēja iestāde ar 2011. gada 7. jūnija lēmumu galīgi piešķīra līguma slēgšanas tiesības pagaidu uzņēmumu apvienībai, kuru vada
Cooperativa Giovanni XXIII
. Šis lēmums tika paziņots 2011. gada 6. jūlijā.
Minētajā lēmumā turklāt bija paredzēts, ka, gaidot līguma noslēgšanu, ir atļauts priekšlaicīgi veikt būvdarbus un ka galīgā līguma slēgšanas tiesību piešķiršana stāsies spēkā tikai pēc pārbaudes par vispārēja un specifiska rakstura nosacījumiem, kuriem ir jāatbilst katram uzņēmumam, kurš ietilpst līgumslēdzējas grupas apvienībā, un katram uzņēmumam, kurš ietilpst otrajā vietā klasificētājā grupā, un ka visiem pretendentiem ir jāpaziņo par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu.
Gaidot līguma noslēgšanu, līgumslēdzēja grupa, kura pa to laiku tika izveidota ar 2011. gada 4. oktobra notariāli apstiprinātu aktu, 2012. gada 28. februāra vēstulē paziņoja līgumslēdzējai iestādei, ka viens no uzņēmumiem, kas veidoja pagaidu uzņēmumu apvienību, ir izstājies no grupas, precizējot, ka līgumslēdzēja grupa – kuru veidoja vairs tikai grupu vadošais uzņēmums un divi citi uzņēmumi – neskatoties uz to ir iecerējusi un varēs uzņemties iepirkumu un varēs izpildīt konkursa paziņojumā izvirzītās tehniskās un ekonomiskās prasības arī samazinātā sastāvā.
Ar 2012. gada 28. marta lēmumu
Acquedotto Pugliese
atļāva iepriekš minēto izstāšanos. 2012. gada 17. aprīlī tika noslēgts līgums ar
Cooperativa Giovanni XXIII
pagaidu uzņēmumu apvienību jaunajā, samazinātajā sastāvā.
Idrodinamica
2012. gada 17. maijā apstrīdēja attiecīgā līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā pieņemtos aktus, konkrēti prasot atcelt 2012. gada 28. marta lēmumu, ar kuru tika atļauta grupas – veiksmīgās konkursa dalībnieces – sastāva grozīšana, atcelt 2012. gada 17. aprīlī noslēgto līgumu un atcelt 2011. gada 7. jūnija lēmumu, ar kuru galīgi piešķīra līguma slēgšanas tiesības. Tā apgalvo, ka šī procedūra ir pretlikumīga, jo, pirmkārt, līgumslēdzēja iestāde ir atļāvusi grozīt pagaidu uzņēmumu grupas – veiksmīgās konkursa dalībnieces – sastāvu un, otrkārt, šī iestāde nav izslēgusi no procedūras pagaidu uzņēmumu grupu
Tundo
, kura ieņēma otro vietu, jo viena uzņēmuma, kas ietilpa šajā grupā, juridiskais pārstāvis ir iesniedzis viltus deklarāciju, kurā ir norādīts, ka viņš nekad nav ticis krimināli sodīts.
Iesniedzējtiesa norāda, ka saskaņā ar valsts tiesisko regulējumu un judikatūru
Idrodinamica
prasība ir jāatzīst par nepieņemamu, jo tā ir iesniegta ievērojamu laiku pēc trīsdesmit dienu termiņa prasības celšanai, ko sāk skaitīt no paziņojuma par līguma slēgšanas tiesību galīgo piešķiršanu šajā lietā. Tomēr Tiesa sprieduma
Uniplex

(UK)
(C‑406/08,
EU:C:2010:45
) 40. punktā esot uzskatījusi, ka ar ātrumu saistītais mērķis, kas ir nosprausts tiesību normās par publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, neļauj dalībvalstīm neievērot tiesību aizsardzības tiesā efektivitātes principu, saskaņā ar kuru valstī noteikto noilguma termiņu prasības celšanai piemērošanas noteikumi nedrīkst padarīt neiespējamas vai pārmērīgi apgrūtināt tiesības, kuras attiecīgajām personām ir piešķirtas ar Savienības tiesībām.
Iesniedzējtiesai ir radies jautājums, vai pamatlietā piemērojamās tiesību normas ir saderīgas ar efektivitātes principu, ciktāl paziņojumā par lēmumu par līguma slēgšanas tiesību galīgo piešķiršanu ietvertā informācija ne vienmēr ir pietiekama, lai noraidītie kandidāti un pretendenti varētu iepazīties ar atbilstošajiem dokumentiem un apstākļiem, lai izlemtu to, vai celt prasību tostarp tad, ja iespējams procesuāls pārkāpums tiktu pieļauts pēc formālā lēmuma par līguma galīgo piešķiršanu pieņemšanas.
Turklāt tiesību aizsardzības tiesā efektivitātes principam, šķiet, ir pretrunā procesuālais noteikums, ar kuru ieinteresētajām personām ir noteikts pienākums celt prasību 30 dienu termiņā par lēmumu, ar kuru piešķirtas līguma slēgšanas tiesības, saglabājot iespēju izvirzīt papildu pamatus, pamatojoties uz tādiem aktiem un faktiem, kas radušies vēlāk, jo prasītājam ir jāmaksā honorāri aizstāvim un lietas dalībnieku ieceltajiem ekspertiem, kā arī jāmaksā iemaksa tiesas izmaksu segšanai, gan iesniedzot prasības pieteikumu par lietas ierosināšanu, gan izvirzot jaunus papildu prasības pamatus.
Iesniedzējtiesai līdz ar to ir radies jautājums, vai atbilstošās Savienības tiesību normas var interpretēt tādējādi, ka valsts tiesībās paredzēto termiņu prasības celšanai sāk skaitīt no brīža, kad ieinteresētajai personai faktiski ir kļuvis zināms vai kad tai, ievērojot parasto rūpību, bija iespēja zināt par pārkāpuma esamību, nevis sākot no dienas, kurā paziņots lēmums par līguma slēgšanas tiesību galīgo piešķiršanu.
Ņemot vērā šos apsvērumus,
Tribunale amministrativo regionale per la Puglia
[Apūlijas Reģionālā administratīvā tiesa] nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai [Direktīvas 92/13] 1., 2.a, 2.c un 2.f pants ir interpretējami tādējādi, ka termiņš prasības celšanai, lai panāktu, ka tiek atzīts, ka ir pārkāpts tiesiskais regulējums publisko iepirkumu piešķiršanas jomā, sākas dienā, kurā prasītājs ir uzzinājis vai kurā tam, ievērojot parasto rūpību, vajadzēja uzzināt par šāda pārkāpuma esamību?
2)
Vai [Direktīvas 92/13] 1., 2.a, 2.c un 2.f pants nepieļauj valsts procesuālās normas vai interpretācijas praksi, kādas minētas pamatlietā, ar ko tiesai ir atļauts atzīt par nepieņemamu prasību, kura celta, lai panāktu, ka tiek atzīts, ka ir pārkāpts tiesiskais regulējums publisko iepirkumu piešķiršanas jomā, kad prasītājs pēc formālā paziņojuma, kurā minētas lēmuma par galīgo piešķiršanu būtiskās sastāvdaļas, ir uzzinājis par pārkāpumu līgumslēdzējas iestādes rīcības dēļ?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pieņemamību
Cooperativa Giovanni XXIII
un Itālijas valdība izsaka šaubas par jautājumu pieņemamību, tostarp pamatojoties uz to, ka
Idrodinamica
izteiktie iebildumi ir par līgumslēdzējas iestādes izdotu aktu par atļauju veikt grozījumus grupas, kas ir veiksmīgā konkursa dalībniece, sastāvā, ja nav izteikts neviens pārmetums par lēmumu par līguma slēgšanas tiesību galīgo piešķiršanu.
Līdz ar to šī akta iespējamas atcelšanas gadījumā sekas būtu vienīgi tādas, ka vairs nebūtu spēkā līgums, kas noslēgts ar grupu, kas ir veiksmīgā konkursa dalībniece, tās samazinātajā sastāvā, taču tā nezaudētu veiksmīgās konkursa dalībnieces statusu. Līdz ar to iesniedzējtiesas uzdotajiem jautājumiem neesot konkrētas saistības ar strīdu pamatlietā.
Ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru uz jautājumiem par Savienības tiesību interpretāciju, kurus valsts tiesa uzdevusi pašas noteiktajos tiesiskā regulējuma un faktisko apstākļu ietvaros, kuru precizitāte Tiesai nav jāpārbauda, attiecas atbilstības pieņēmums. Valsts tiesas iesniegto lūgumu Tiesa var noraidīt tikai tad, ja ir acīmredzams, ka lūgtajai Savienības tiesību interpretācijai nav nekādas saistības ar pamatlietas faktisko situāciju vai tās priekšmetu, vai arī gadījumos, kad izvirzītā problēma ir hipotētiska vai kad Tiesai nav zināmi faktiskie vai juridiskie apstākļi, kas nepieciešami, lai sniegtu noderīgu atbildi uz tai uzdotajiem jautājumiem (spriedums
Fish Legal
un
Shirley
, C‑279/12,
EU:C:2013:853
, 30. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
Tas tā nav šajā lietā, un
Cooperativa Giovanni XXIII
un Itālijas valdības izteiktās šaubas par jautājumu pieņemamību nav pamatotas. Iesniedzējtiesa lūdz interpretēt Direktīvas 92/13 atbilstošās normas, lai novērtētu
Idrodinamica
celtās prasības pieņemamību. Kā izriet no Tiesas rīcībā nodotajiem lietas materiāliem, šī prasība būtībā ir celta, pirmkārt, lai atceltu līgumslēdzējas iestādes lēmumu, ar kuru ir ļauts grozīt grupas, kas ir veiksmīgā konkursa dalībniece, sastāvu, un otrkārt, tā ir celta par faktu, ka šī iestāde nav izslēgusi no konkursa procedūras par
Idrodinamica
augstāk novērtētu konkurentu.
Ir jākonstatē, ka, ja apmierinātu pirmo
Idrodinamica
izvirzīto iebildumu saistībā ar strīdu pamatlietā, kas būtībā ir par faktu, ka līgumslēdzēja iestāde esot pretlikumīgi atļāvusi samazināt to uzņēmumu skaitu, kuri veido pagaidu uzņēmumu grupu, kas ir veiksmīgā konkursa dalībniece, tad līgums ar grupu – veiksmīgo konkursa dalībnieci – varētu tikt atcelts. Ja tiktu apmierināts arī otrais iebildums, saskaņā ar kuru līgumslēdzējai iestādei esot bijis jāizslēdz pagaidu uzņēmumu grupa
Tundo
, kura ieguva otro vietu, tādēļ, ka viens no tās dalībniekiem esot iesniedzis viltotu deklarāciju, tad būtiski pieaugtu izredzes, ka pamatlietā apspriestā līguma slēgšanas tiesības tiktu piešķirtas
Idrodinamica
. Tādējādi
Idrodinamica
var pamatoti tikt uzskatīta par personu, “kura ir vai ir bijusi ieinteresēta iegūt konkrēta līguma slēgšanas tiesības un kurai ar varbūtējo pārkāpumu ir vai var tikt nodarīts kaitējums”, Direktīvas 92/13 1. panta 3. punkta izpratnē.
Tādējādi uzdotie jautājumi ir pieņemami.
Par lietas būtību
Ar šiem jautājumiem, kurus ir jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai termiņš prasības atcelt lēmumu, ar kuru piešķir līguma slēgšanas tiesības, celšanai ir jāsāk skaitīt no jauna tādā gadījumā, ja līgumslēdzēja iestāde pēc termiņa prasības celšanai beigām ir pieņēmusi lēmumu, kas var ietekmēt šī lēmuma par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu tiesiskumu. Tā turklāt jautā, vai šādā pašā situācijā pretendents var celt prasību atcelt lēmumu par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu, ja tas ir uzzinājis par tādiem apstākļiem, kas radušies pirms šī paša lēmuma par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu, kuri var ietekmēt attiecīgās līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras likumību.
Grozījums, kas Direktīvā 92/13 tika izdarīts ar Direktīvu 2007/66, un Direktīvas 2004/17 49. pants ir lielā mērā veicinājis to, ka pretendentam, kuram nav piešķirtas līguma slēgšanas tiesības, tiek sniegta informācija par šīs līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras iznākumu un tā pamatojumu. Saskaņā ar Direktīvas 2004/17 49. panta 2. punktu pretendents var lūgt tam sniegt detalizētu informāciju.
Tiesiskās noteiktības princips prasa, lai šādi iegūta informācija un informācija, kura varētu tikt iegūta, vairs nevar tikt izmantota par pamatojumu pretendenta celtai prasībai pēc valsts tiesiskajā regulējumā noteiktā termiņa prasības celšanai beigām.
Turpretī pamatlietas strīdā lēmums, ar kuru tika atļauts veikt izmaiņas grupas, kas ir veiksmīgā konkursa dalībniece, sastāvā, attiecas uz faktiem, kuri ir radušies pēc līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas un pēc 30 dienu termiņa prasības celšanai, kāds ir paredzēts valsts tiesiskajā regulējumā, beigām. Tātad šos faktus nevar uzzināt ne no paziņojuma par lēmumu par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu un šī lēmuma pamatojuma, ne arī no atbildes, kas tiktu sniegta uz iespējamu pretendenta lūgumu līgumslēdzējai iestādei sniegt papildu informāciju.
Saskaņā ar Tiesas judikatūru efektīvas pārsūdzības iespējas attiecībā uz tādu noteikumu pārkāpumiem, kas piemērojami publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas jomā, var sasniegt tikai tad, ja šo prasību celšanai noteiktie termiņi sākas tikai datumā, kad prasītājs ir uzzinājis vai tam bija jāuzzina par iespējamo minēto noteikumu pārkāpumu (šajā ziņā skat. spriedumu
Uniplex

(UK)
,
EU:C:2010:45
, 32. punkts un tajā minētā judikatūra).
Turklāt no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka lēmums, ar kuru tika atļauts veikt izmaiņas grupas, kas ir veiksmīgā konkursa dalībniece, sastāvā, kas var ietekmēt lēmuma par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu likumību, tika pieņemts, pirms tika noslēgts līgums starp līgumslēdzēju iestādi un šo grupu. Šādos apstākļos nevar uzskatīt, ka tiesiskās noteiktības princips ir pretrunā tam, ka tiek sākts skaitīt no jauna 30 dienu termiņš prasības celšanai saistībā ar prasību atcelt lēmumu par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu.
Šajā ziņā ir jāuzskata, ka lēmums, ar kuru tika atļauts veikt izmaiņas grupas, kas ir veiksmīgā konkursa dalībniece, sastāvā, nozīmē, ka grozījumu saistībā ar lēmumu par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu var uzskatīt par būtisku, ja, ņemot vērā attiecīgā publiskā iepirkuma procedūras īpatnības, tas skar vienu no būtiskajiem apstākļiem, kuri noteica lēmuma par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu pieņemšanu. Šādā gadījumā, lai novērstu šo pretlikumīgo situāciju, būtu jāpiemēro atbilstošie valsts tiesiskajā regulējumā paredzētie pasākumi, kas vajadzības gadījumā var būt jaunas piešķiršanas procedūras rīkošana (pēc analoģijas skat. spriedumu
Wall
, C‑91/08,
EU:C:2010:182
, 38., 39., 42. un 43. punkts).
Turklāt ir jānorāda, ka Leģislatīvā dekrēta Nr. 104/2010 43. pantā paredzētā iespēja izvirzīt “jaunus pamatus” saistībā ar sākotnējo prasību, kas ir celta termiņā, par lēmumu piešķirt līguma slēgšanas tiesības ne vienmēr ir piemērota alternatīva efektīvai tiesību aizsardzībai tiesā. Tādā situācijā kā pamatlietā pretendenti būtu spiesti apstrīdēt lēmumu par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu
in abstracto
, šajā stadijā nezinot pamatus šīs prasības pamatošanai.
Līdz ar to valsts tiesiskajā regulējumā paredzētais 30 dienu termiņš, lai apstrīdētu lēmumu par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu, ir jāsāk skaitīt no jauna, lai ļautu pārbaudīt līgumslēdzējas iestādes lēmuma, ar kuru tika atļauts veikt izmaiņas grupas, kas ir veiksmīgā konkursa dalībniece, sastāvā, likumību, jo tas var ietekmēt lēmuma par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu likumību. Šis termiņš ir jāsāk skaitīt no datuma, kurā pretendents ir saņēmis paziņojumu par lēmumu, ar kuru tika atļauts veikt izmaiņas grupas, kas ir veiksmīgā konkursa dalībniece, sastāvā, vai uzzinājis par to.
Attiecībā uz
Idrodinamica
iebildumu par to, ka no konkursa procedūras nav izslēgta grupa, kura ieņēma otro vietu, lai gan viena uzņēmuma, kas ietilpa šajā grupā, juridiskais pārstāvis ir iesniedzis viltotu deklarāciju, ir jākonstatē, ka šī apgalvotā pretlikumība katrā ziņā ir notikusi, pirms tika pieņemts lēmums par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu.
Šādos apstākļos ir jākonstatē, ka pretendents, pamatojoties uz informāciju, kas tam tika sniegta saskaņā ar Direktīvas 92/13 2.a pantu un Direktīvas 2004/17 49. pantu, un pamatojoties uz informāciju, kuru viņš varēja saņemt, ievērojot parastu rūpību, varēja celt prasību par iespējamiem Savienības tiesību pārkāpumiem publisko iepirkumu nozarē, un ir jākonstatē, ka līdz ar to nav jāatjauno valsts tiesiskajā regulējumā noteiktais termiņš prasības celšanai.
Ir jānorāda, ka tādā situācijā kā pamatlietā, gadījumā, ja tiek atcelts lēmums par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu grupai, kas ieņem pirmo vietu konkursa procedūrā, var celt jaunu prasību atcelt jaunu lēmumu par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu citam pretendentam termiņā, kas ir paredzēts valsts tiesiskajā regulējumā.
Līdz ar to ir jāuzskata, ka, piemērojot tiesiskās noteiktības principu, apgalvotu pretlikumību gadījumā, kuras esot pieļautas pirms lēmuma par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu pieņemšanas, pretendenta celta prasība atcelt lēmumu par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu ir pieņemama tikai īpašajā termiņā, kas valsts tiesiskajā regulējumā ir noteikts šādam nolūkam, izņemot, ja valsts tiesiskajā regulējumā ir tieši paredzēta norma, ar kuru garantē šādas tiesības celt prasību atbilstoši Savienības tiesībām.
Turpretī pretendenta prasība par zaudējumu atlīdzību ir pieņemama vispārējā termiņā prasības celšanai, kas šajā nolūkā paredzēts valsts tiesiskajā regulējumā.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdotajiem jautājumiem ir jāatbild, ka Direktīvas 92/13 1. panta 1. un 3. punkts, kā arī 2.a panta 2. punkta pēdējā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka termiņš prasības celšanai atcelt lēmumu par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu ir jāsāk skaitīt no jauna, ja ir jauns līgumslēdzējas iestādes lēmums, kas ir pieņemts pēc šī lēmuma par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu, taču pirms līguma parakstīšanas, un kas var ietekmēt minētā piešķiršanas lēmuma likumību. Šo termiņu sāk skaitīt no vēlākā lēmuma paziņošanas pretendentiem vai – nepaziņošanas gadījumā – no brīža, kad tas tiem ir kļuvis zināms.
Gadījumā, ja pretendents pēc valsts tiesiskajā regulējumā paredzētā termiņa prasības celšanai beigām uzzina par apgalvotu pretlikumību, kura ir pieļauta, pirms ir pieņemts lēmums par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu, tad tiesības celt prasību par šo lēmumu tam ir garantētas vienīgi šajā termiņā, izņemot, ja valsts tiesiskajā regulējumā ir tieši paredzēta norma, ar kuru garantē šādas tiesības atbilstoši Savienības tiesībām.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (piektā palāta) nospriež:

Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīvas 92/13/EEK, ar ko koordinē normatīvos un administratīvos aktus par to, kā piemēro Kopienas noteikumus par līgumu piešķiršanas procedūrām, ko piemēro subjekti, kuri darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarē, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 11. decembra Direktīvu 2007/66/EK, 1. panta 1. un 3. punkts, kā arī 2.a panta 2. punkta pēdējā daļa ir jāinterpretē tādējādi, ka termiņš prasības celšanai atcelt lēmumu par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu ir jāsāk skaitīt no jauna, ja ir jauns līgumslēdzējas iestādes lēmums, kas ir pieņemts pēc šī lēmuma par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu, taču pirms līguma parakstīšanas, un kas var ietekmēt minētā piešķiršanas lēmuma likumību. Šo termiņu sāk skaitīt no vēlākā lēmuma paziņošanas pretendentiem vai – nepaziņošanas gadījumā – no brīža, kad tas tiem ir kļuvis zināms.

Gadījumā, ja pretendents pēc valsts tiesiskajā regulējumā paredzētā termiņa prasības celšanai beigām uzzina par apgalvotu pretlikumību, kura ir pieļauta, pirms ir pieņemts lēmums par iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu, tad tiesības celt prasību par šo lēmumu tam ir garantētas vienīgi šajā termiņā, izņemot, ja valsts tiesiskajā regulējumā ir tieši paredzēta norma, ar kuru garantē šādas tiesības atbilstoši Savienības tiesībām.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – itāļu.