CELEX: 62011CJ0623
Kmetijstvo
Pomoč v hrani
Uredba (ES) št. 111/1999
Program za dobavo kmetijskih proizvodov Ruski federaciji
Izbrani ponudnik za naročilo prevoza govejega mesa
Dodelitev pristojnosti
Arbitražna klavzula

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 16 Uredbe Komisije (ES) št. 111/1999 z dne 18. januarja 1999 o določitvi splošnih pravil za uporabo Uredbe Sveta (ES) št. 2802/98 o programu za dobavo kmetijskih proizvodov Ruski federaciji (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 24, str. 296), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 1125/1999 z dne 28. maja 1999 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 25, str. 279, v nadaljevanju: Uredba št. 111/1999).
Predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Geodis Calberson GE in Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer) glede zahtevka za povrnitev škode, ki naj bi tej družbi nastala zaradi zamude nacionalne intervencijske agencije pri izpolnjevanju zahtev za plačilo opravljenih storitev in pri sprostitvi varščin za dobavo, ki jo je v korist te družbe položil ta organ.
Pravni okvir
Člen 1(1) Uredbe Sveta (ES) št. 2802/98 z dne 17. decembra 1998 o programu za dobavo kmetijskih proizvodov Ruski federaciji (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 24, str. 235) določa:
„Po pogojih te uredbe se Rusiji brezplačno dobavijo kmetijski proizvodi iz člena 3, ki so na voljo bodisi iz intervencije bodisi, če niso tako na voljo, bodo zbrani na trgu Skupnosti.“
Člen 2(3) te uredbe določa:
„Stroški dobave, vključno s prevozom do pristanišč ali mejnih prehodov, brez razkladanja in, kadar je to primerno, s predelavo v Skupnosti, se določijo z javnim razpisom ali, zaradi nujnosti ali težav pri prevozu, z navedenim postopkom.“
Člen 4(1) navedene uredbe določa:
„Komisija je odgovorna za izvedbo akcije v skladu s pogoji te uredbe.
[…]“
Člen 2 Uredbe št. 111/1999 določa:
„1.   Odpre se razpis za določitev stroškov dobave do morskih pristanišč in mejnih prehodov prevzema s strani prejemnika, določenih v obvestilu o razpisu, za proizvode, ki se bodisi odpremijo iz intervencijskih skladišč bodisi zberejo na trgu Skupnosti.
(a)
Ti stroški se lahko nanašajo na dobavo blaga od nakladalne rampe skladišča intervencijske agencije ali naložitve na prevozno sredstvo do točke prevzema v določeni fazi dostave.
[…]“
Člen 4(1) te uredbe določa:
„Pisne ponudbe se predložijo intervencijski agenciji na naslov, naveden v obvestilu o razpisu, pred navedenim datumom in časom.
[…]“
Člen 6 navedene uredbe določa:
„1.   Zadevna intervencijska agencija ali agencije v 24 urah po koncu obdobja za predložitev ponudb pošljejo Komisiji po telefaksu ali teleprinterju, sporočilo, ki navaja uredbo, s katero je odprt razpis, in za vsako partijo vsebuje:
(a)
imena in naslove ponudnikov, ki so predložili veljavne ponudbe zlasti v skladu s členi 3, 4 in 5;
(b)
in za vsako veljavno ponudbo ponujeni znesek ali količino, kakor je primerno;
Zadevna intervencijska agencija ali agencije v roku, navedenem v prejšnjem pododstavku, za vsako partijo pošljejo Komisiji popolno kopijo dveh najugodnejših prejetih ponudb, s priloženo kopijo varščine in finančne zaveze iz člena 5(1)(h) in (i) ter vzorci podpisov oseb, pooblaščenih za izdajanje teh listin.
2.   Na podlagi predloženih ponudb se lahko za vsako partijo odloči:
—
da se ne dodeli nobeno naročilo za dobavo,
ali
—
da se dodeli naročilo za dobavo na podlagi ponujene cene ali količine.
3.   Komisija čim prej obvesti izbranega ponudnika o dodelitvi naročila in pošlje kopijo tega sklepa intervencijski agenciji ali agencijam, ki so prejele ponudbe.
4.   Intervencijske agencije, ki so prejele ponudbe, čim prej obvestijo ponudnike, če je potrebno po telefaksu ali elektronski pošti, o izidu njihovega sodelovanja na razpisu.“
Člen 7(4) Uredbe št. 111/1999 določa:
„Varščina za dobavo se položi v skladu s členom 8(1) iz naslova III Uredbe (EGS) št. 2220/85 v dobro intervencijske agencije[ iz člena 4], odgovorne za plačilo.
Dokazilo o pologu varščine za dobavo se predloži v obliki izvirnika listine, izdane v finančni instituciji, ki zagotovi varščino, in sestavljene v skladu s Prilogo III.“
Člen 8(3) Uredbe št. 111/1999 določa:
„Pri težavah med izvajanjem dobave, potem ko proizvode prevzamejo izbrani ponudniki, je, razen v nujnih primerih, le Komisija pristojna za dajanje navodil za dokončanje dobave.“
Člen 10(1) te uredbe določa:
„Zahtevki za plačilo dobave se predložijo intervencijski agenciji iz člena 4 v dveh mesecih od konca obdobja, določenega za dobavo v obvestilu o razpisu. […]“
Člen 12(2) naveden uredbe določa:
„Varščina za dobavo se sprosti, ko izbrani ponudnik predloži dokazilo o izvedeni dobavi v skladu z zahtevami te uredbe in uredbe, ki odpira posamezni razpis.
[…]“
Člen 16 te uredbe določa:
„Sodišče Evropskih skupnosti je pristojno za reševanje vseh sporov, nastalih zaradi izvajanja ali neizvajanja ali zaradi tolmačenja pravil, ki urejajo dobavo, izvedeno v skladu s to uredbo.“
Člen 1 Uredbe Komisije (ES) št. 1799/1999 z dne 16. avgusta 1999 o dobavi govejega mesa v Rusijo (
UL L 217, str. 20
) določa:
„Začne se razpisni postopek za določitev stroškov za zagotavljanje prevoza iz intervencijskih zalog […] govejega mesa […] [v Rusijo] na podlagi dobave iz člena 2(1)(a) Uredbe (ES) št. 111/1999.
Dobava se izvede na podlagi pravil iz zgoraj navedene uredbe in določb te uredbe.
[…]“
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
Družbi Geodis Calberson GE je bilo na podlagi razpisnega postopka, začetega z Uredbo št. 1799/1999, oddano naročilo za prevoz govejega mesa iz Francije v Rusijo.
Ko je bil prevoz opravljen, je navedena družba od nacionalnega intervencijskega urada Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer) zahtevala plačilo opravljenih storitev v skladu s členom 10 Uredbe št. 111/1999 in sprostitev varščine za dobavo, ki jo je morala položiti v korist nacionalne intervencijske agencije, pod pogoji iz člena 12 navedene uredbe.
Ker zahtevkom družbe Geodis Calberson GE ni bilo ugodeno v celoti, je pri tribunal de grande instance de Paris (okrožno sodišče v Parizu) vložila zahtevek za povrnitev škode, ki naj bi ji nastala zaradi zamude nacionalne intervencijske agencije pri izpolnjevanju zahtev. Ker se je tribunal de grande instance de Paris razglasilo za nepristojno, je družba Geodis Calberson GE vložila pritožbo pri tribunal administratif de Paris (upravno sodišče v Parizu).
Potem ko je bila s sodbo z dne 30. julija 2007 zadeva zavržena, ker rok iz Uredbe št. 111/1999 za plačilo opravljenega prevoza in sprostitev varščine ni bil določen, zaradi česar nacionalni intervencijski agenciji ni bilo mogoče očitati nobene napake zaradi zamude pri izvajanju teh postopkov, je navedena družba vložila pritožbo pri cour administratif d’appel de Paris (višje upravno sodišče v Parizu).
Ker je cour administratif d’appel de Paris izpodbijano sodbo delno potrdilo, je družba Geodis Calberson GE vložila kasacijsko pritožbo pri Conseil d’État (državni svet).
Predložitveno sodišče poudarja, da je Sodišče s sodbo z dne 11. februarja 1993 v zadevi Cebag proti Komisiji (
C-142/91, Recueil, str. I-553
) razsodilo, prvič, da pravice in obveznosti izbranih ponudnikov brezplačnih dobav prehranskih izdelkov iz Evropskih skupnosti niso v celoti določene z uredbami Skupnosti, temveč izhajajo iz pogodb med Komisijo in temi izbranimi ponudniki, ki so določene v uredbi, ki se uporablja za te dobave, in drugič, da je treba določbe uredbe Komisije, enake določbam člena 16 Uredbe št. 111/1999, šteti za arbitražno klavzulo, ki je sestavni del pogodbe o dobavi.
Predložitveno sodišče je poleg tega navedlo, da je Splošno sodišče s sodbama z dne 9. oktobra 2002 v zadevi Hans Fuchs proti Komisiji (
T-134/01, Recueil, str. II-3909
) in z dne 10. februarja 2004 v združenih zadevah Calberson GE proti Komisiji (
T-215/01, T-220/01 in T-221/01, Recueil, str. II-587
) razsodilo, prvič, da iz določb uredb št. 2802/98 in št. 111/1999 izhaja, da se je med Komisijo in izbranim ponudnikom vzpostavilo pravno razmerje, ne da bi obstoj tega razmerja omajalo dejstvo, da ukrepe sprostitve dobav deloma izvajajo intervencijske agencije držav članic, zlasti glede plačila izbranim ponudnikom, drugič, da čeprav to razmerje v upoštevnih uredbah ni opredeljeno kot pogodbeno, vseeno izpolnjuje merila dvostranske pogodbe, in tretjič, da ima člen 16 Uredbe št. 111/1999 značilnosti arbitražne klavzule v smislu člena 272 PDEU.
Conseil d’État je zato prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„[A]li je treba določbe člena 16 Uredbe […] št. 111/1999 […] razlagati tako, da je Sodišču Evropske unije dodeljena pristojnost za odločanje o sporih glede pogojev, pod katerimi intervencijski organ, določen za sprejemanje ponudb v okviru razpisa za brezplačno dobavo kmetijskih proizvodov v Rusijo, izbranemu ponudniku plača dolgovani znesek in sprosti varščino za dobavo, ki jo je v korist tega organa položil izbrani ponudnik, zlasti o odškodninskih tožbah za povrnitev škode, nastale zaradi napak intervencijskega organa pri izvajanju teh postopkov?“
Vprašanje za predhodno odločanje
Predložitveno sodišče z vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 16 Uredbe št. 111/1999 razlagati tako, da Sodišču dodeljuje pristojnost za odločanje o vseh sporih, ki izhajajo iz postopka oddaje naročila, kot je ta v postopku v glavni stvari, zlasti o tožbah za povrnitev škode, nastale zaradi napak intervencijske agencije pri izvedbi plačila, dolgovanega izbranemu ponudniku, in pri sprostitvi varščin za dobavo, ki jo je ta položil v korist te agencije.
Za odgovor na postavljeno vprašanje je najprej treba opozoriti, da je Sodišče Evropske unije v skladu s členom 272 PDEU pristojno za izrekanje sodb na podlagi arbitražne klavzule v pogodbah, ki jih sklene Evropska unija ali ki so sklenjene v njenem imenu, ne glede na to, ali jih ureja javno ali zasebno pravo.
Nato je treba opozoriti, da zadevna ureditev Unije določa vzpostavitev pogodbenega pravnega razmerja med Unijo in izbranim ponudnikom, kot je tožeča stranka v postopku v glavni stvari.
Komisija je namreč na podlagi člena 4(1) Uredbe št. 2802/98 odgovorna za izvedbo postopkov dobave kmetijskih proizvodov Ruski federaciji. Člen 6 Uredbe št. 111/1999 določa, da ta institucija dodeli naročilo za dobavo izbranemu ponudniku, medtem ko je vloga intervencijske agencije v tej fazi omejena na sprejemanje veljavnih ponudb ponudnikov in njihovo posredovanje Komisiji. Poleg tega člen 8(3) Uredbe št. 111/1999 določa, da je za dajanje navodil za dokončanje dobave pristojna le Komisija. Nazadnje, na podlagi določb člena 9 te uredbe je pristojna za preglede dobave.
Iz vseh zgoraj navedenih določb je razvidno, da je predvideno pravno razmerje med Komisijo kot naročnico in izbranim ponudnikom.
Glede opredelitve navedenega pravnega razmerja je treba navesti, da čeprav iz uredb št. 2802/98, št. 111/1999 in št. 1799/1999 ni neposredno razvidna, te uredbe pravic in obveznosti Komisije in izbranega ponudnika – kot je pravilno poudarilo Splošno sodišče (glej zgoraj navedeni sodbi Hans Fuchs proti Komisiji, točka 53, in Calberson GE proti Komisiji, točka 86) – ne določajo v celoti, saj je eden ključnih elementov dobave, in sicer cena, odvisen od ponudbe ponudnikov in sprejetja te cene s strani Komisije. Iz tega izhaja, da je dobava, določena v navedenih uredbah, izvedena s pogodbo, sklenjeno med Komisijo in ponudnikom (glej po analogiji zgoraj navedeno sodbo Cebag proti Komisiji, točki 12 in 13).
Opozoriti je treba tudi, da člen 1 Uredbe št. 1799/1999 določa, da se dobava izvede na podlagi pravil iz Uredbe št. 111/1999. Klavzula iz člena 16 zadnjenavedene uredbe je zato sestavni del pogodbe o dobavi in jo je treba šteti za arbitražno klavzulo v smislu člena 272 PDEU (glej po analogiji zgoraj navedeno sodbo Cebag proti Komisiji, točka 14).
Glede obsega navedene arbitražne klavzule je iz ustaljene sodne prakse razvidno, da je Sodišče na podlagi arbitražne klavzule načeloma pristojno za odločanje o zahtevkih, ki izhajajo iz pogodbe, ki vsebuje arbitražno klavzulo, ali ki so neposredno povezani z obveznostmi iz te pogodbe (glej sodbe z dne 18. decembra 1986 v zadevi Komisija proti Zoubek,
426/85, Recueil, str. 4057
, točka 11; z dne 20. februarja 1997 v zadevi IDE proti Komisiji,
C-114/94, Recueil, str. I-803
, točka 82, in z dne 3. decembra 1998 v zadevi Komisija proti Iraco,
C-337/96, Recueil, str. I-7943
, točka 49).
Plačilo dobave in sprostitev finančnega jamstva sta pogodbeni obveznosti. Določena sta namreč v členih 10 in 12(2) Uredbe št. 111/1999 in sta postala sestavna dela sporne pogodbe na podlagi člena 1 Uredbe št. 1799/1999, ki določa, da se dobava izvede „na podlagi pravil iz Uredbe št. 111/1999“. Zato je treba šteti, da je odškodninski zahtevek za škodo, ki naj bi nastala zaradi zamude pri izpolnjevanju teh dveh pogodbenih obveznosti, zahtevek, ki izhaja iz sporne pogodbe, ki vsebuje arbitražno klavzulo, ali zahtevek, ki je neposredno povezan z obveznostmi iz te pogodbe.
Poleg tega je v skladu z zahtevami učinkovitega izvajanja sodne oblasti bistveno, da za odločanje o sporih v zvezi z eno pogodbo ni pristojnih več sodišč, zlasti ob upoštevanju lastnosti zadevne pogodbene obveznosti, in da se prepreči sprejetje nasprotujočih si sodb (glej po analogiji sodbi z dne 11. julija 2002 v zadevi Gabriel,
C-96/00, Recueil, str. I-6367
, točki 57 in 58, in z dne 5. februarja 2004 v zadevi DFDS Torline,
C-18/02, Recueil, str. I-1417
, točka 26).
Iz tega je razvidno, da je treba člen 16 Uredbe št. 111/1999 razlagati tako, da Sodišču dodeljuje pristojnost za odločanje o tožbah za povrnitev škode, nastale zaradi očitanih zamud pri plačilu opravljenega prevoza in pri sprostitvi finančnega jamstva.
V zvezi s tem ni pomembno, da mora izpolnjevanje zadevnih pogodbenih obveznosti plačila za dobavo in sprostitve finančnega jamstva zagotoviti nacionalna intervencijska agencija. Ta lahko ukrepa le na podlagi sporne pogodbe o dobavi, ki Komisijo zavezuje do izbranega ponudnika. Ker zadevna zahtevka izhajata iz navedene pogodbe, mora biti Sodišču Evropske unije priznana pristojnost za odločanje o njiju, saj zahteve učinkovitega izvajanja sodne oblasti nasprotujejo temu, da je glede na osebo, ki ni izpolnila pogodbenih obveznosti, za odločanje o sporih v zvezi z eno pogodbo pristojnih več sodišč.
Iz zgoraj navedenega je razvidno, da je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 16 Uredbe št. 111/1999 razlagati tako, da je Sodišču Evropske unije dodeljena pristojnost za odločanje o sporih glede pogojev, pod katerimi intervencijska agencija, določena za sprejemanje ponudb v okviru razpisa za brezplačno dobavo kmetijskih proizvodov v Rusko federacijo, izbranemu ponudniku plača dolgovani znesek in sprosti varščino za dobavo, ki jo je v korist te agencije položil izbrani ponudnik, zlasti o tožbah za povrnitev škode, nastale zaradi napak intervencijske agencije pri izvajanju teh postopkov.
Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:

Člen 16 Uredbe Komisije (ES) št. 111/1999 z dne 18. januarja 1999 o določitvi splošnih pravili za uporabo Uredbe Sveta (ES) št. 2802/98 o programu za dobavo kmetijskih proizvodov Ruski federaciji, kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 1125/1999 z dne 28. maja 1999, je treba razlagati tako, da je Sodišču Evropske unije dodeljena pristojnost za odločanje o sporih glede pogojev, pod katerimi intervencijska agencija, določena za sprejemanje ponudb v okviru razpisa za brezplačno dobavo kmetijskih proizvodov v Rusko federacijo, izbranemu ponudniku plača dolgovani znesek in sprosti varščino za dobavo, ki jo je v korist te agencije položil izbrani ponudnik, zlasti o tožbah za povrnitev škode, nastale zaradi napak intervencijske agencije pri izvajanju teh postopkov.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: francoščina.