CELEX: 62011TJ0372
Bendrijos prekių ženklas
Protesto procedūra
Vaizdinio Bendrijos prekių ženklo „basic“ paraiška
Ankstesnis vaizdinis Bendrijos prekių ženklas BASIC
Santykinis atmetimo pagrindas
Paslaugų panašumas
Galimybė supainioti
Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas

Ginčo aplinkybės
2008 m. kovo 14 d. ieškovė
Basic AG Lebensmittelhandel
pagal iš dalies pakeistą 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (
OL L 11, 1994, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 146), kuris pakeistas 2009 m. vasario 26 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 207/2009 dėl Bendrijos prekių ženklo (
OL L 78, p. 1
), pateikė Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) paraišką įregistruoti Bendrijos prekių ženklą.
Prekių ženklas, kurį buvo prašoma įregistruoti, yra šis vaizdinis žymuo:
Prekės ir paslaugos, kurioms buvo prašoma registracijos, visų pirma priklauso peržiūrėtos ir iš dalies pakeistos 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti 35 ir 39 klasėms ir pagal kiekvieną iš šių klasių atitinka tokį aprašymą:
—
35 klasė: „Franšizės paslaugos, būtent ekonominių ir organizacinių žinių, susijusių su prekių ir paslaugų rinkodara, perdavimas; verslo tvarkyba, prekyba (pardavimo skatinimas), tiesioginė rinkodara, verslo konsultacijos ir verslo vadyba kuriant, organizuojant ir įgyvendinant pirkėjų suradimo ir pirkėjų išlaikymo sistemas, ypač siuntimo paštu, nuolaidų, talonų ir premijų programų srityje; trečiųjų asmenų informacijos ir duomenų laikmenų (priskirtų 35 klasei), tinkančių nuolaidų, talonų ir premijų operacijoms įrašyti į sąskaitybos knygas, ypač talonų čekių knygelių, kreditinių ir banko kortelių, kuriose įrašyti vizualūs ir (arba) mašininio skaitymo identifikavimo duomenys ir (arba) informacija, ypač magnetinių ir lustinių kortelių, vadinamų daugiafunkcių kortelių, išleidimas (priskirtas 35 klasei); pardavimų skatinimo priemonės, loterijų rengimas ir prizų paskelbimas kaip reklamos priemonės, priskirtos 35 klasei; mažmeninės ir didmeninės prekybos paslaugos, susijusios su skalbimo medžiagomis ir balinimo preparatais, valymo, poliravimo, šveitimo ir švitrinamojo apdirbimo preparatais, muilu, parfumerija, eteriniais aliejais, kūno ir grožio priežiūros preparatais, plaukų losjonais, dantų milteliais ir pastomis, apšvietimo medžiagomis, žvakėmis ir žvakių dagčiais, farmacijos ir veterinarijos preparatais, higienos preparatais medicinos reikmėms, maisto produktais medicinos reikmėms, kūdikių maistu, pleistrais, tvarsliava, dezinfekavimo preparatais, kenkėjų naikinimo preparatais, fungicidais, herbicidais, vaistiniais vonių preparatais, medicininiais ir nemedicininiais maisto papildais, popieriumi, kartonu ir jų gaminiais, spaudiniais, fotonuotraukomis, raštinės reikmenimis, mokomąja medžiaga ir vaizdinėmis priemonėmis, plastikinėmis pakavimo medžiagomis, odomis ir odų pakaitalais bei jų gaminiais, gyvūnų odomis ir kailiais, lagaminais ir kelioniniais krepšiais, krepšiais, kuprinėmis, lietaus ir saulės skėčiais ir lazdomis, botagais, pakinktais ir balnojimo reikmenimis, namų apyvokos ir virtuvės reikmenimis ir indais, šukomis ir kempinėmis, šepečiais, medžiagomis šepečiams gaminti, valymo reikmenimis, neapdirbtu arba iš dalies apdirbtu stiklu, stiklo, porceliano ir keramikos gaminiais, drabužiais, avalyne, galvos apdangalais, žaidimais, žaislais, gimnastikos ir sporto reikmenimis, Kalėdų eglučių papuošalais, maisto produktais, žemės ūkio, sodo ir miško produktais bei sėklomis, gyvais gyvūnais, šviežiais vaisiais ir daržovėmis, sėklomis, natūraliais augalais ir gėlėmis, pašarais, salyklu, svaigiaisiais ir gaiviaisiais gėrimais bei sirupais, gazuotų gėrimų gaminimo tabletėmis ir kitais gėrimų gaminimo mišiniais, siunčiamoji prekyba (išskyrus vežimą) arba prekyba internetu, atitinkamai vaistinių prekėmis, kosmetika, parfumerija, popieriaus gaminiais, tekstilės gaminiais, gėrimais ir maisto produktais“;
—
39 klasė: „Transportavimas; prekių pakavimas ir saugojimas; kelionių rengimas“.
Bendrijos prekių ženklo paraiška buvo paskelbta 2008 m. birželio 9 d. Bendrijos prekių ženklų biuletenyje Nr. 23/2008.
2008 m. rugsėjo 8 d. įstojusi į bylą šalis
Repsol YPF, SA
pagal Reglamento Nr. 40/94 42 straipsnį (dabar – Reglamento Nr. 207/2009 41 straipsnis) pateikė protestą dėl prašomo įregistruoti prekių ženklo registracijos šio sprendimo 3 punkte nurodytoms paslaugoms.
Protestas buvo grindžiamas šiuo ankstesniu vaizdiniu Bendrijos prekių ženklu:
Ankstesniu prekių ženklu, kuriuo grindžiamas protestas, žymimos paslaugos priklauso 35, 37 ir 39 klasėms ir pagal kiekvieną iš jų atitinka tokį aprašymą:
—
35 klasė: „Komercinė mažmeninė prekyba tabaku, spauda, baterijomis, žaislais, mašinų prekėmis, priedais ir atsarginėmis mašinų dalimis, lubrikantais, mašinų degalais; reklama; įstaigų veikla“;
—
37 klasė: „Pastatų statyba; remontas [taisymas]; įtaisymo ir įrengimo paslaugos, automobilių priežiūros stotys (degalinės); transporto priemonių taisymas; transporto priemonių pirminės būklės palaikymo, tepimo ir plovimo paslaugos; padangų remontas“;
—
39 klasė: „Pagrindinio vartojimo maisto produktų, pyrago ir konditerijos gaminių, ledų, paruošto maisto, tabako, spaudos, baterijų, žaislų, automobiliams skirtų gaminių, automobilių aksesuarų ir atsarginių dalių, automobilių tepalų, kuro ir degalų platinimo paslaugos, vežimas; visų rūšių produktų, įskaitant kurą ir degalus, pakavimas, sandėliavimas ir tiekimas; kelionių rengimas“.
Protestui pagrįsti nurodytas Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkte (dabar – Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas) numatytas pagrindas.
2010 m. gegužės 28 d. VRDT protestų skyrius protestą iš dalies patenkino. Iš tiesų jis buvo patenkintas dėl dalies 35 klasės paslaugų ir dėl 39 klasės paslaugų.
2010 m. liepos 28 d. įstojusi į bylą šalis, vadovaudamasi Reglamento Nr. 207/2009 58–64 straipsniais, pateikė apeliaciją VRDT dėl Protestų skyriaus sprendimo.
2011 m. kovo 31 d. Sprendimu (toliau – ginčijamas sprendimas) VRDT pirmoji apeliacinė taryba iš dalies patenkino apeliaciją. Visų pirma ji nusprendė, kad prašomu įregistruoti prekių ženklu žymimos 35 klasės „mažmeninės ir didmeninės prekybos paslaugos, susijusios su maisto produktais, šviežiais vaisiais ir daržovėmis, svaigiaisiais ir gaiviaisiais gėrimais bei sirupais, gazuotų gėrimų gaminimo tabletėmis ir kitais gėrimų gaminimo mišiniais, siunčiamoji prekyba (išskyrus vežimą) arba prekyba internetu, atitinkamai gėrimais ir maisto produktais“, yra panašios į ankstesniu prekių ženklu žymimas 39 klasės paslaugas. Tačiau ji manė, jog kitos prašomu įregistruoti prekių ženklu žymimos 35 klasės paslaugos skiriasi nuo ankstesniu prekių ženklu žymimų paslaugų. Apeliacinė taryba nurodė, kad prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, pasižymi nedideliu vizualiu panašumu, bet fonetiniu ir konceptualiu požiūriu jie tapatūs. Be to, ankstesnio prekių ženklo skiriamasis požymis apskritai yra gana silpnas.
Tokiomis aplinkybėmis Apeliacinė taryba padarė išvadą, jog egzistuoja galimybė supainioti, kiek tai susiję su šio sprendimo 11 punkte nurodytomis panašiomis laikomomis paslaugomis. Todėl ji patenkino protestą, kiek jis susijęs su šiomis paslaugomis, atmetė Bendrijos prekių ženklo paraišką, kiek ji su jomis susijusi, ir atmetė apeliaciją, kiek ji susijusi su kitomis 35 klasės paslaugomis.
Šalių reikalavimai
Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:
—
panaikinti ginčijamą sprendimą,
—
atmesti apeliaciją dėl Protestų skyriaus sprendimo,
—
priteisti iš VRDT bylinėjimosi išlaidas.
VRDT ir įstojusi į bylą šalis Bendrojo Teismo prašo:
—
atmesti ieškinį,
—
priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
Per teismo posėdį ieškovė pakeitė savo reikalavimus ir nuo šiol Bendrojo Teismo prašo:
—
pakeisti ginčijamą sprendimą taip, kad būtų atmesta visa apeliacija,
—
nepatenkinus pirmojo reikalavimo, panaikinti ginčijamą sprendimą tiek, kiek juo patenkinta įstojusios į bylą šalies apeliacija,
—
priteisti iš VRDT bylinėjimosi išlaidas.
Per teismo posėdį ieškovė, remdamasi 2013 m. spalio 8 d. VRDT sprendimu (5863 C), kuriuo ši pripažino ankstesnio prekių ženklo registraciją negaliojančia tiek, kiek tai susiję su dalimi nagrinėjamų paslaugų, pakartojo savo prašymą sustabdyti procedūrą. Tokiomis aplinkybėmis įstojusi į bylą šalis paprašė Bendrojo Teismo atsižvelgti į jos apeliaciją dėl šio sprendimo. Bendrasis Teismas atmetė prašymą sustabdyti procedūrą.
Dėl teisės
Ieškovė remiasi vieninteliu pagrindu, susijusiu su Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu.
Ieškovės nuomone, prašomu įregistruoti prekių ženklu žymimos 35 klasės paslaugos nėra panašios į ankstesniu prekių ženklu žymimas 39 klasės paslaugas, todėl nėra jokios galimybės supainioti prekių ženklus, dėl kurių kilo ginčas.
VRDT ir įstojusi į bylą šalis ginčija ieškovės argumentus.
Vadovaujantis Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktu, ankstesnio prekių ženklo savininkui užprotestavus, prekių ženklas, kurį įregistruoti buvo paduota paraiška, neregistruojamas, jeigu dėl savo panašumo į ankstesnį prekių ženklą ar tapatumo jam arba dėl prekių ar paslaugų, kurioms prekių ženklai yra skirti, panašumo ar tapatumo yra galimybė suklaidinti visuomenę toje teritorijoje, kurioje ankstesnis prekių ženklas yra apsaugotas. Suklaidinimo galimybė apima ir galimybę sieti su ankstesniu prekių ženklu.
Pagal nusistovėjusią teismo praktiką galimybę suklaidinti sudaro tikimybė, kad visuomenė gali manyti, jog nagrinėjamos prekės ar paslaugos yra pagamintos arba suteiktos tos pačios įmonės arba ekonomiškai susijusių įmonių. Iš šios teismo praktikos matyti, jog galimybė suklaidinti turi būti vertinama visapusiškai, atsižvelgiant į tai, kaip atitinkama visuomenė suvokia nagrinėjamus žymenis ir prekes ar paslaugas, ir į visus konkrečiu atveju svarbius veiksnius, įskaitant žymenų panašumo ir jais žymimų prekių ar paslaugų panašumo tarpusavio priklausomybę (žr. 2003 m. liepos 9 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Laboratorios RTB / VRDT – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS)
,
T-162/01, Rink. p. II-2821, 30
–33 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką).
Siekiant taikyti Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktą galimybė supainioti suponuoja, kad prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, yra tapatūs arba panašūs ir kad kartu prekės ar paslaugos, kurioms jie skirti, yra tapačios arba panašios. Šios sąlygos yra kumuliacinės (žr. 2009 m. sausio 22 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Commercy / VRDT – easyGroup IP Licensing (easyHotel)
,
T-316/07, Rink. p. II-43
, 42 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Atsižvelgiant būtent į šiuos vertinimus, reikia išnagrinėti, ar Apeliacinė taryba teisingai nusprendė, kad egzistuoja galimybė supainioti prekių ženklus, dėl kurių kilo ginčas, kiek tai susiję su dalimi prašomu įregistruoti prekių ženklu žymimų 35 klasės paslaugų ir ankstesniu prekių ženklu žymimomis 39 klasės paslaugomis.
Dėl atitinkamos visuomenės
Remiantis teismo praktika visapusiškai vertinant galimybę supainioti reikia atsižvelgti į atitinkamų prekių kategorijos vidutinį vartotoją, kuris yra pakankamai informuotas, protingai pastabus ir nuovokus. Reikia atsižvelgti ir į tą aplinkybę, kad vidutinio vartotojo pastabumo lygis gali kisti pagal nagrinėjamą prekių ar paslaugų kategoriją (žr. 2007 m. vasario 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Mundipharma / VRDT – Altana Pharma (RESPICUR)
,
T-256/04, Rink. p. II-449
, 42 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Pirmiausia, kai ankstesnio prekių ženklo apsauga apima visą Europos Sąjungą, reikia atsižvelgti į tai, kaip prekių ženklus, dėl kurių kilo ginčas, suvokia nagrinėjamų paslaugų vartotojas šioje teritorijoje. Ši išvada nėra ginčijama šiame procese.
Antra, ginčijamo sprendimo 15 punkte Apeliacinė taryba nusprendė, jog atitinkamą visuomenę, kiek tai susiję su ankstesniu prekių ženklu žymimomis 39 klasės paslaugomis, sudaro profesionalai. Tokio vertinimo ieškovė neginčija. Ji tik teigia, kad prašomu įregistruoti prekių ženklu žymimos 35 klasės mažmeninės prekybos paslaugos, skirtos ne profesionalams, bet galutiniams vartotojams.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad lyginant nagrinėjamas paslaugas reikia atsižvelgti tik į atitinkamą visuomenę, kuri naudojasi visomis šiomis paslaugomis. Iš tiesų pagal nusistovėjusią teismo praktiką atitinkamą visuomenę sudaro vartotojai, galintys naudotis ir ankstesniu prekių ženklu, ir prašomu įregistruoti prekių ženklu žymimomis prekėmis ar paslaugomis (žr. 2010 m. rugsėjo 30 d. Bendrojo Teismo sprendimo
PVS / VRDT – MeDiTA Medizinische Kurierdienst (medidata)
, T‑270/09, neskelbiamo Rinkinyje, 28 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Šioje byloje neginčijama, kad ankstesniu prekių ženklu žymimos 39 klasės paslaugos yra platinimo paslaugos. Taigi jos skirtos profesionalams.
Kalbant apie prašomu įregistruoti prekių ženklu žymimas šioje byloje nagrinėjamas 35 klasės mažmeninės prekybos paslaugas, reikia nurodyti, kad ieškovė klysta šio sprendimo 26 punkte nurodytais argumentais mėgindama pagrįsti mintį, jog šios paslaugos negali būti skirtos profesionalams. Nors tiesa, kad šios paslaugos skirtos galutiniam vartotojui, taip pat tiesa, kad jos skirtos ir prekės gamintojui, ir galimiems prekybos tarpininkams, savo veiklą vykdantiems rinkoje iki galutinio mažmeninio pardavimo, nes šiomis paslaugomis šiems ūkio subjektams užtikrinama galutinė minėtos prekės pardavimo dalis.
Taigi Apeliacinė taryba teisingai iš esmės nusprendė, kad atitinkamą visuomenę sudaro profesionalai, kurie vieninteliai gali naudotis ir prašomu įregistruoti prekių ženklu žymimomis šioje byloje nagrinėjamomis 35 klasės paslaugomis, ir ankstesniu prekių ženklu žymimomis taip pat šioje byloje nagrinėjamomis 39 klasės paslaugomis.
Šiomis aplinkybėmis, kiek tai susiję su 35 ir 39 klasių paslaugomis, ginčijamo sprendimo 15 punkte Apeliacinės tarybos pateiktą atitinkamos visuomenės apibrėžimą reikia patvirtinti.
Dėl paslaugų palyginimo
Remiantis nusistovėjusia teismų praktika, siekiant įvertinti nagrinėjamų prekių ar paslaugų panašumą, reikia atsižvelgti į visus svarbius ryšį tarp šių prekių ar paslaugų apibūdinančius veiksnius. Tarp šių veiksnių pirmiausia yra jų pobūdis, paskirtis, naudojimas ir konkuruojantis ar papildomas pobūdis. Taip pat galima atsižvelgti į kitus veiksnius, kaip antai atitinkamų prekių platinimo būdus (žr. 2007 m. liepos 11 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
El Corte Inglés / VRDT – Bolaños Sabri (PiraÑAM diseño original Juan Bolaños)
,
T-443/05, Rink. p. II-2579
, 37 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Vienos kitas papildančios prekės arba paslaugos yra tokios, tarp kurių egzistuoja glaudus ryšys, o tai reiškia, kad viena yra būtina ar svarbi kitai naudoti tiek, jog vartotojai gali manyti, kad atsakomybė už šių prekių pagaminimą ar paslaugų teikimą tenka tai pačiai įmonei. Iš to matyti, kad prekės ar paslaugos, kurios yra būtinos, kad komercinė įmonė veiktų, ir prekės ar paslaugos, kurias ši įmonė gamina ar teikia, negali vienos kitų papildyti. Todėl skirtingai visuomenei skirtos paslaugos negali vienos kitų papildyti (žr. šio sprendimo 22 punkte minėto Sprendimo
easyHotel
57 ir 58 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką).
Kalbant apie VRDT sprendimus, kuriais rėmėsi šalys, reikia taip pat priminti, kad VRDT savo įgaliojimus turi vykdyti vadovaudamasi bendraisiais Sąjungos teisės principais. Nors pagal vienodo požiūrio ir gero administravimo principus VRDT turi atsižvelgti į sprendimus, kurie jau buvo priimti dėl panašių paraiškų, ir ypatingą dėmesį skirti klausimui, ar reikia priimti tokį patį sprendimą, šių principų taikymas vis dėlto turi būti suderinamas su teisėtumo principu. Be to, dėl su teisiniu saugumu ir, konkrečiai kalbant, geru administravimu susijusių priežasčių visos registracijos paraiškos turi būti nagrinėjamos griežtai ir išsamiai, siekiant, kad prekių ženklai nebūtų įregistruoti netinkamai. Būtent todėl šis nagrinėjimas turi būti atliekamas kiekvienu konkrečiu atveju. Iš tikrųjų žymens registracija kaip prekių ženklo priklauso nuo konkrečių kriterijų, kurie taikomi atsižvelgiant į faktines nagrinėjamo atvejo aplinkybes ir kurie skirti patikrinti, ar nagrinėjamas žymuo nepatenka į atmetimo pagrindų taikymo sritį (šiuo klausimu žr. 2011 m. kovo 10 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Agencja Wydawnicza Technopol / VRDT
,
C-51/10 P, Rink. p. I-1541, 73
–77 punktus).
Dėl nacionalinių sprendimų, kuriais remiasi šalys, iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, kad ankstesni įregistravimo valstybėse narėse atvejai yra tik aplinkybės, kurios nėra lemiamos ir į kurias tegali būti atsižvelgta siekiant Bendrijos prekių ženklo registracijos tikslų (2000 m. vasario 16 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Procter & Gamble / VRDT (Muilo gabaliuko forma)
,
T-122/99, Rink. p. II-265
, 61 punktas ir 2001 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo
Henkel / VRDT (Raudonos ir baltos spalvos apvali tabletė)
,
T-337/99, Rink. p. II-2597
, 58 punktas).
Atsižvelgiant į šiuos vertinimus reikia palyginti prašomu įregistruoti prekių ženklu žymimas 35 klasės „mažmeninės ir didmeninės prekybos paslaugas, susijusias su maisto produktais, šviežiais vaisiais ir daržovėmis, svaigiaisiais ir gaiviaisiais gėrimais bei sirupais, gazuotų gėrimų gaminimo tabletėmis ir kitais gėrimų gaminimo mišiniais, siunčiamąją prekybą (išskyrus vežimą) arba prekybą internetu, atitinkamai gėrimais ir maisto produktais“, su ankstesniu prekių ženklu žymimomis 39 klasės „pagrindinio vartojimo maisto produktų, pyrago ir konditerijos gaminių, ledų, paruošto maisto gaminių platinimo paslaugomis“.
Dėl prekių, kurioms skirtos nagrinėjamos paslaugos, panašumo
Ieškovė teigia, kad prekės, t. y. gėrimai ir maisto produktai, kurioms skirtos šioje byloje nagrinėjamos paslaugos, nėra pakankamai panašios, kad būtų galima nustatyti panašumą tarp gėrimų didmeninės ir mažmeninės prekybos paslaugų ir maisto produktų platinimo paslaugų. Jos nuomone, dėl savo pobūdžio gėrimai ir maisto produktai platinami, parduodami ir vartojami skirtingais būdais.
Per teismo posėdį šalys pritarė aiškinimui, kad reikia lyginti ir prekes, kurioms skirtos nagrinėjamos paslaugos, ir pačias paslaugas.
Šiuo klausimu ginčijamo sprendimo 26 ir 27 punktuose Apeliacinė taryba teisingai nurodė, kad prekės, susijusios su prašomu įregistruoti prekių ženklu žymimomis „mažmeninės ir didmeninės prekybos paslaugomis, susijusiomis su maisto produktais, šviežiais vaisiais ir daržovėmis, svaigiaisiais ir gaiviaisiais gėrimais bei sirupais, gazuotų gėrimų gaminimo tabletėmis ir kitais gėrimų gaminimo mišiniais, siunčiamąja prekyba (išskyrus vežimą) arba prekyba internetu, atitinkamai gėrimais ir maisto produktais“, yra tapačios arba labai panašios į ankstesniu prekių ženklu žymimus „pagrindinio vartojimo maisto produktus“. Iš tiesų gėrimai ir maisto produktai yra to paties pobūdžio ir turi tą pačią paskirtį, nes jie skirti žmonėms vartoti. Be to, šiuos produktus gali pagaminti tos pačios įmonės, jie įprastai parduodami tose pačiose prekybos vietose ir dažnai kartu vartojami.
Šiomis aplinkybėmis ieškovės argumentai, kuriais siekiama ginčyti tai, kad nagrinėjamos paslaugos panašios, dėl to, kad nėra pakankamo panašumo tarp su jomis susijusių prekių, turi būti atmesti.
Dėl platinimo ir didmeninės prekybos paslaugų apibrėžimo
Ieškovė mano, kad Apeliacinė taryba padarė klaidingą išvadą, kad nagrinėjamos 35 klasės paslaugos yra tapačios ankstesniu prekių ženklu žymimoms 39 klasės paslaugoms ar į jas panašios. Savo vertinimą ji grindė klaidingu žodžio „platinimas“, kurio reikšmė turi išplaukti iš Nicos klasifikacijos, aiškinimu. Pasak ieškovės, įstojusi į bylą šalis žodį „platinimas“ išaiškino sąmoningai pasirinkusi įregistruoti ankstesnį prekių ženklą visų pirma 39 klasės paslaugoms. Todėl žodis „platinimas“ susijęs tik su pakrovimo, pristatymo, sandėliavimo ir vežimo paslaugomis.
Pirma, dėl platinimo ir didmeninės prekybos paslaugų apibrėžimo ieškovės argumentas, susijęs su žodžio „platinimas“ ir žodžių junginio „didmeninė prekyba“ supratimu bendrinėje kalboje, turi būti atmestas. Iš tiesų ji nepatikslino, kaip jos pateikti šių sąvokų apibrėžimai leidžia paneigti nagrinėjamų paslaugų tapatumą.
Antra, kalbant apie tariamą lemiamą Nicos klasifikacijos reikšmę apibrėžiant paslaugas, reikia priminti, kad pagal iš dalies pakeisto 1995 m. gruodžio 13 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 2868/95, skirto įgyvendinti Tarybos reglamentą (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (
OL L 303, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 189), 2 taisyklės 4 dalį ši klasifikacija taikoma vien tik administravimo tikslams. Taigi ji pati viena negali lemti šioje byloje nagrinėjamų paslaugų pobūdžio ir charakteristikų.
Šiomis sąlygomis ieškovės pateiktam platinimo sąvokos apibrėžimui, pagrįstam 39 klasės formuluote, negali būti pritarta. Be to, jos nurodytame aiškinamajame rašte, susijusiame su 39 klase, nėra šios klasės paslaugų baigtinio sąrašo.
Dėl panašumo tarp platinimo ir didmeninės prekybos paslaugų tariamo nebuvimo
Ieškovės nuomone, didmeninės prekybos paslaugos skiriasi nuo platinimo paslaugų. Atsižvelgiant į VRDT sprendimus ir Nicos klasifikacijos 35 ir 39 klasių aiškinamuosius raštus, šios dvi paslaugų kategorijos nėra panašios savo pobūdžiu ar tikslu ir atitinkamos visuomenės požiūriu negali būti laikomos papildančiomis viena kitą. Be to, kitaip nei platinimo paslaugos, didmeninės ir mažmeninės prekybos paslaugos neapima prekių vežimo.
Šiuo klausimu iš Reglamento Nr. 2868/95 2 taisyklės 4 dalies taip pat matyti (žr. šio sprendimo 43 punktą), kad paslaugos negali būti laikomos viena į kitą nepanašiomis vien dėl to, kad atsiduria skirtingose klasėse pagal Nicos klasifikaciją. Šią taisyklę patvirtina teismų praktika, pagal kurią prekės ir paslaugos nebūtinai turi priklausyti tai pačiai klasei ar net tai pačiai atitinkamos klasės kategorijai, kad jas būtų galima tinkamai palyginti ir padaryti išvadą dėl šių prekių ar paslaugų panašumo ar nepanašumo (žr. 2006 m. gruodžio 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Gagliardi / VRDT – Norma Lebensmittelfilialbetrieb (MANŪ MANU MANU)
, T‑392/04, neskelbiamo Rinkinyje, 77 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Todėl reikia atmesti ieškovės argumentą, susijusį su įstojusios į bylą šalies sąmoningu pasirinkimu įregistruoti ankstesnį prekių ženklą tik 39 klasės paslaugoms.
Be to, reikia konstatuoti, kad platinimo paslaugos ir didmeninės prekybos paslaugos sudaro sąlygas parduoti prekę ir atlieka tarpinę tarp produkto gamybos ir galutinio vartojimo funkciją. Šios dvi paslaugų kategorijos reikalingos siekiant to paties galutinio tikslo – parduoti galutiniam vartotojui.
Atsižvelgiant į šio sprendimo 33 punkte nurodytą teismo praktiką, taip pat reikia nurodyti glaudų ryšį tarp šių dviejų kategorijų paslaugų, nes didmenininkas gali naudotis platinimo paslaugomis, o platintojas taip pat gali pasinaudoti didmeninės prekybos paslaugomis. Be to, didmenininkas gali teikti platinimo paslaugas, kaip ir didmeninė prekyba gali būti viena iš platintojo siūlomų paslaugų.
Ieškovės teiginys, kad platinimas nėra didmeninės prekybos paslaugų pobūdžio charakteristika, jeigu darytume prielaidą, kad jis pagrįstas, negali paneigti panašumo tarp dviejų paslaugų kategorijų.
Likę ieškovės argumentai grindžiami klaidinga prielaida, kad platinimo paslaugos apima tik vežimo ir pristatymo paslaugas. Reikia pabrėžti, kad šios paslaugos yra tik dalis su platinimo paslaugomis susijusios veiklos.
Iš to, kas nurodyta, matyti, kad ginčijamo sprendimo 27 punkte Apeliacinė taryba teisingai konstatavo, kad prašomu įregistruoti prekių ženklu žymimos didmeninės prekybos paslaugos ir ankstesniu prekių ženklu žymimos platinimo paslaugos panašios, nes su jomis susijusios atitinkamos prekės yra tapačios arba labai panašios.
Dėl panašumo tarp platinimo paslaugų ir mažmeninės prekybos paslaugų tariamo nebuvimo
Ieškovė tvirtina, kad Apeliacinė taryba neteisingai elgėsi lygindama šioje byloje nagrinėjamas paslaugas, kai atsižvelgė į gamintojo požiūrį, nors mažmeninės prekybos paslaugos skirtos galutiniam vartotojui. Ji taip pat nurodo, kad šios dvi paslaugų kategorijos skiriasi tiek savo pobūdžiu, tiek tikslu ir, gamintojo ir galutinio vartotojo požiūriu, nėra viena kitą papildančios. Be to, mažmenininkai nesiūlo pristatymo tretiesiems asmenims paslaugų.
Šiuo klausimu iš šio sprendimo 21 punkto matyti, kad galimybė suklaidinti turi būti vertinama visapusiškai, atsižvelgiant į tai, kaip atitinkama visuomenė suvokia nagrinėjamas paslaugas. Be to, šio sprendimo 26–31 punktuose konstatuota, jog atitinkamą visuomenę sudaro profesionalai. Todėl Apeliacinė taryba nepadarė vertinimo klaidos, vertindama ne galutinio vartotojo požiūriu.
Dėl tariamai skirtingo mažmeninės prekybos paslaugų ir platinimo paslaugų tikslo pobūdžio reikia nurodyti, kad jomis siekiama to paties galutinio tikslo – parduoti galutiniam vartotojui. Kaip ginčijamo sprendimo 28 punkte teisingai konstatavo Apeliacinė taryba, šiomis dviem paslaugų kategorijomis siekiama pateikti produktus galutiniams vartotojams. Šis vertinimas nepaneigiamas teismų praktikoje, pagal kurią mažmeninės prekybos tikslas yra prekių pardavimas vartotojams, kuris, be teisinio pardavimo sandorio, apima visą veiklą, kurią ūkio subjektas vykdo skatindamas tokio sandorio sudarymą ir pagal kurią šią veiklą sudaro būtent prekyboje siūlomų prekių asortimento parinkimas ir įvairios siūlomos paslaugos, kuriomis siekiama, kad vartotojas sudarytų šį sandorį su šiuo prekybininku, o ne su jo konkurentu (žr. 2005 m. liepos 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Praktiker Bau- und Heimwerkermärkte
,
C-418/02, Rink. p. I-5873
, 34 punktą ir 2011 m. vasario 15 d. Bendrojo Teismo sprendimo
Yorma’s / VRDT – Norma Lebensmittelfilialbetrieb (YORMA
’S), T‑213/09, neskelbiamo Rinkinyje, 33 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Bet kuriuo atveju, kaip per teismo posėdį teisingai nurodė į bylą įstojusi šalis, ieškovė savo argumentų negali grįsti šio sprendimo 54 punkte nurodyto sprendimo
Praktiker Bau- und Heimwerkermärkte
34 punktu. Iš tiesų ši teismo praktika susijusi su gerai apibrėžtomis aplinkybėmis, nurodytomis prašyme priimti prejudicinį sprendimą, kurį pateikė
Bundespatentgericht
(Federalinis patentų teismas): jis teiravosi Teisingumo Teismo, ar mažmeninis prekių pardavimas yra paslauga, kaip tai suprantama pagal 1988 m. gruodžio 21 d. Pirmosios Tarybos direktyvos valstybių narių įstatymams, susijusiems su prekių ženklais, suderinti (89/104/EEB) (
OL 40, 1989, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 92) 2 straipsnį. Reikia nurodyti, kad Teisingumo Teismo aiškinimas, pateiktas toje byloje, negali reikšti išsamaus ir bendro pobūdžio mažmeninio pardavimo paslaugos sąvokos apibrėžimo.
Atsižvelgiant į šio sprendimo 33 punkte minėtą teismo praktiką, Apeliacinės tarybos vertinimas, kad mažmeninio pardavimo ir platinimo paslaugos vienos kitas papildo, turi būti patvirtintas. Iš tiesų mažmeninės prekybos paslaugų teikėjai paprastai priklauso nuo platinimo paslaugų teikėjų, kad užtikrintų savo veiklą, visų pirma pristatydami jų prekes į galutines prekyvietes. Be to, kadangi platinimo ir mažmeninio pardavimo veikla siekiama to paties tikslo ir ji vykdoma vėlesnėje prekybos proceso stadijoje, atitinkama visuomenė gali manyti, kad šias paslaugas teikia ta pati įmonė.
Šiomis aplinkybėmis ginčijamo sprendimo 28 punkte Apeliacinė taryba teisingai konstatavo, kad, kiek tai susiję su tapačiomis arba labai panašiomis prekėmis, platinimo ir mažmeninės prekybos paslaugos yra panašios.
Dėl žymenų palyginimo
Apeliacinė taryba teisingai nusprendė, kad prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, vizualiai nedaug panašūs, bet fonetiniu ir konceptualiu požiūriu yra tapatūs, ir to šalys neginčijo.
Dėl galimybės supainioti
Šioje byloje reikia pritarti Apeliacinės tarybos vertinimui, kuris nurodytas ginčijamo sprendimo 42 punkte, kad ankstesnio prekių ženklo skiriamasis požymis apskritai yra pakankamai silpnas, ir šalys to neginčijo.
Kalbant apie visapusį galimybės supainioti vertinimą, reikia priminti nagrinėjamų paslaugų panašumą, žymenų, dėl kurių kilo ginčas, silpną vizualų panašumą ir fonetinį ir konceptualų tapatumą bei silpną ankstesnio prekių ženklo skiriamąjį požymį. Tokiomis aplinkybėmis Apeliacinė taryba padarė teisingą išvadą, kad egzistuoja galimybė suklaidinti atitinkamą visuomenę.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad vienintelis ieškinio pagrindas turi būti atmestas kaip nepagrįstas.
Todėl reikia atmesti visą ieškinį.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to prašė. Kadangi ieškovė pralaimėjo bylą, ji turi padengti bylinėjimosi išlaidas pagal VRDT ir įstojusios į bylą šalies pateiktus reikalavimus.

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (šeštoji kolegija)
nusprendžia:

1.
Atmesti ieškinį.

2.
Priteisti iš
Basic AG Lebensmittelhandel
bylinėjimosi išlaidas.

Frimodt Nielsen
Dehousse
Collins
Paskelbta 2014 m. birželio 26 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.