CELEX: 62013CJ0134
Előzetes döntéshozatal iránti kérelem
Közös Vámtarifa
Tarifális besorolás
Kombinált Nómenklatúra
Infravörös hőkamerák

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az egyes árucikkeknek a Kombinált Nómenklatúra szerinti besorolásáról szóló, 2011. március 30‑i 314/2011/EU bizottsági rendelet (
HL L 86., 57. o.
) érvényességére vonatkozik.
A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelmet a Raytek GmbH és a Fluke Europe BV (a továbbiakban: Raytek, illetve Fluke) által a Commissioners for Her Majesty’s Customs and Revenue (a továbbiakban: Commissionners) infravörös hőkamerák tarifális besorolására vonatkozó határozataival szemben benyújtott jogorvoslati kérelmek keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
A nemzetközi jog
A harmonizált áruleíró és kódrendszert (a továbbiakban: HR) létrehozó, Brüsszelben 1983. június 14‑én kelt nemzetközi egyezményt és annak 1986. június 24‑én kelt módosító jegyzőkönyvét (a továbbiakban: a HR‑ről szóló egyezmény) az Európai Gazdasági Közösség nevében az 1987. április 7‑i 87/369/EGK tanácsi határozat (
HL L 198., 1. o.
; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 2. kötet, 288. o.) hagyta jóvá).
A HR‑ről szóló egyezmény 3. cikkének (1) bekezdése szerint minden Szerződő Fél kötelezettséget vállal arra, hogy tarifa‑ és statisztikai nómenklatúrái megegyeznek a HR‑rel, minden hozzátoldás és változtatás nélkül felhasználja annak valamennyi vámtarifaszáma és alszáma szövegét és a hozzájuk tartozó kódszámokat, és követi az említett rendszer számozási sorrendjét. Ugyanezen rendelkezés előírja, hogy minden Szerződő Fél kötelezettséget vállal arra is, hogy alkalmazza a HR általános értelmezési szabályait (a továbbiakban: a HR általános szabályai), valamint a HR áruosztályainak, árucsoportjainak és alszámainak valamennyi megjegyzését, és nem módosítja utóbbiak hatályát.
A Vámegyüttműködési Tanács, jelenleg a Vámigazgatások Világszervezete (WCO), amelyet a létrehozásáról szóló, 1950. december 15‑én Brüsszelben aláírt nemzetközi egyezmény létesített, a HR‑ről szóló egyezmény 8. cikkében meghatározott feltételek szerint jóváhagyja a HR magyarázó megjegyzéseit (a továbbiakban: a HR magyarázó megjegyzései), amelyeket a HR bizottsága fogadott el, amelynek szervezetét a HR 6. cikke szabályozza.
A HR 3. szabályának értelmezésével kapcsolatos általános szabályra vonatkozó magyarázó megjegyzés értelmében:
„[...]
3 a) szabály
[...]
IV)
Nem állíthatók fel olyan merev és szigorú szabályok, amelyekkel azt lehetne meghatározni, hogy valamely vámtarifaszám pontosabban, részletesebben írja le az árut, mint a másik, de általában ki lehet mondani, hogy:
a)
a név szerinti megnevezés pontosabb, részletesebb, mint a csoport szerinti leírás (pl. a borotva és hajnyírógép beépített elektromotorral a 8510 vtsz. alá tartozik és nem a 8467 vtsz. alá a beépített elektromotorral felszerelt kéziszerszámokhoz, vagy nem a 8509 vtsz. alá, mint elektromechanikus háztartási készülék beépített elektromotorral).
b)
ha az áru jobban megfelel olyan leírásnak, amely azt pontosabban azonosítja, ez a leírás részletesebb, mint az, ahol az azonosítás kevésbé teljes.
Példák az utóbbi árukategóriákra:
1)
a bolyhos textil szőnyeget, amelyet azonosíthatóan gépjárműben használnak, nem a 8708 vtsz. alá kell osztályozni gépjármű tartozéknak, hanem mint szőnyeget az 5703 vtsz. alá, mert itt az áru megnevezése pontosabb és részletesebb.
2)
az azonosítható és repülőgépekben történő használatra kialakított, edzett vagy rétegelt üvegből álló, keret nélküli biztonsági üveget, nem a 8803 vtsz. alá kell osztályozni, mint a 8801 vagy 8802 vtsz. alá tartozó áruk alkatrészét, hanem mint biztonsági üveget a 7007 vtsz. alá, mert itt az áru megnevezése pontosabb és részletesebb.
V)
Azonban a kevert vagy összetett árukat alkotó alapanyagoknak vagy anyagoknak bármelyikére, vagy a kiskereskedelmi forgalom számára készletben kiszerelt áruknak csak egyes darabjaira vonatkozik kettő vagy több vámtarifaszám, akkor ezeket a vámtarifaszámokat a kérdéses árukra vonatkozóan egyformán jellemzőnek kell tekinteni még akkor is, ha valamelyik vámtarifaszám teljesebb és pontosabb leírást ad, mint a szóba jöhető többi. Ilyen esetben az áru osztályozását a 3. b) vagy a 3. c) Szabály alapján kell elvégezni.
3 b) szabály
VI)
E Szabály második előírása csak:
i)
a keverékekre;
ii)
az összetett árukra, amelyek különböző alapanyagokból állnak;
iii)
az összetett árukra, amelyek különböző alkotórészekből állnak;
iv)
a kiskereskedelmi forgalom számára készletben kiszerelt árukra vonatkozik.
Ezt az előírást csak akkor kell alkalmazni, ha a 3. (a) Szabály szerint az osztályozás nem végezhető el.
VII)
Mindezekben az esetekben az árut úgy kell osztályozni, mintha azokból az alapanyagokból vagy alkotórészekből állna, amelyek az árunak a lényeges jellegét adják, ha ez az ismérv megállapítható.
VIII)
Az a tényező, amely az áru lényeges jellegét meghatározza, árufajták szerint változik. A jelleg meghatározható pl. az alapanyag vagy alkotórész természete, terjedelme, mennyisége, súlya vagy értéke, vagy az alkotó alapanyagnak az áru felhasználásában betöltött szerepe szerint.
[...]”
Az uniós jog
A 2658/87/EGK rendelet
A 2010. október 5‑i 861/2010/EU bizottsági rendelettel (
HL L 284., 1. o.
) módosított, a vám‑ és a statisztikai nómenklatúráról, valamint a Közös Vámtarifáról szóló, 1987. július 23‑i 2658/87/EGK tanácsi rendelet (
HL L 256., 1. o.
; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 2. kötet, 382. o.) I. mellékletét alkotó Kombinált Nómenklatúra (a továbbiakban: KN) első része I. szakaszának A pontja tartalmazza az e nómenklatúra értelmezésére szolgáló általános szabályokat (a továbbiakban: a KN általános szabályai). E cím a következőképpen rendelkezik:
„Az áruknak a Kombinált Nómenklatúrába történő besorolására a következő elvek az irányadók:
1.
Az áruosztályok, árucsoportok és árualcsoportok címe csak a hivatkozások megkönnyítésére szolgál; jogi szempontból az áruk besorolását a vámtarifaszámokban szereplő árumegnevezések és az azokhoz kapcsolódó, az áruosztályokhoz, illetve az árucsoportokhoz tartozó Megjegyzések alapján, valamint – ha az adott vámtarifaszám vagy megjegyzés eltérően nem rendelkezik – a következő rendelkezések alapján kell meghatározni.
[...]
3.
Ha a 2. b) szabály alkalmazásából vagy bármely más okból kifolyólag az árut első látásra két vagy több vámtarifaszám alá lehetne besorolni, a besorolást az alábbiak szerint kell elvégezni:
a)
Azt a vámtarifaszámot, amely az árut legpontosabban határozza meg, előnyben kell részesíteni azokkal a vámtarifaszámokkal szemben, amelyek általánosabb meghatározást tartalmaznak. Ha azonban a két vagy több vámtarifaszám mindegyike csak a kevert vagy összetett árukat alkotó alapanyagok vagy anyagok valamelyikére, illetve a kiskereskedelmi forgalom számára készletben kiszerelt áruk egyes darabjaira vonatkozik, akkor ezeket a vámtarifaszámokat a kérdéses árukra vonatkozóan egyformán pontosnak kell tekinteni még akkor is, ha valamelyik vámtarifaszám teljesebb és pontosabb leírást ad, mint a szóba jöhető többi.
b)
Az áruk keverékét és azokat a különböző alapanyagokból álló, illetve különböző alkotórészekből előállított összetett árukat, valamint azokat a kiskereskedelmi forgalom számára készletben kiszerelt árukat, amelyek a 3. a) szabály alkalmazásával nem sorolhatók be, a szerint az alapanyag, illetve alkotórész szerint kell besorolni, amelyik az ilyen áru lényeges jellemzőjét meghatározza, ha ez az anyag vagy alkotórész megállapítható.
c)
Ha az árukat a 3. a) vagy a 3. b) szabály szerint nem lehet besorolni, akkor azokat az egyaránt szóba jöhető vámtarifaszámok közül számsorrendben az utolsó alá kell besorolni.
[...]
6.
A vámtarifaszámok alszámai alá történő árubesorolást a vámtarifaalszámok szövegében foglalt árumegnevezések, az azokhoz kapcsolódó esetleges alszámos megjegyzések, valamint a fenti általános szabályok megfelelő alkalmazásával kell meghatározni azzal, hogy csak azonos szintű vámtarifaalszámok hasonlíthatók össze. E szabály értelmében a vonatkozó áruosztályhoz és árucsoporthoz tartozó megjegyzéseket is alkalmazni kell, feltéve, hogy azok ellentétes rendelkezést nem tartalmaznak.”
A KN „Vámtarifa” című második részében a 85. árucsoportban az „Elektromos gépek és elektromos felszerelések és ezek alkatrészei; hangfelvevő és ‑lejátszó, televíziós kép‑ és hangfelvevő és ‑lejátszó készülékek és ezek alkatrészei és tartozékai” szerepelnek. Az ebben az árucsoportban található 8525 vámtarifaszám szövege a következő:
„Rádió‑ vagy televízióműsor‑adókészülék, ‑vevőkészülékkel vagy hangfelvevő vagy ‑lejátszó készülékkel egybeépítve is; televíziós kamerák (felvevők), digitális fényképezőgépek és videokamera‑felvevők”.
Az Európai Bizottságnak a KN magyarázatáról szóló közleménye (2011/C 137/01) előírja, hogy e vámtarifaszám alá tartozik a hőképes kamera infravörös képfelvevővel, amely felveszi a hősugárzást, és azt olyan képpé alakítja, amely az egyes felületek vagy tárgyak hőmérsékletét a szürke különböző árnyalataiban vagy különböző színekben mutatja, de amely nem képes hőmérséklet mérésére vagy a mért érték számjegyekben történő kifejezésére.
A KN 90. árucsoportja, amely az „Optikai, fényképészeti, mozgófényképészeti, mérő‑, ellenőrző‑, precíziós, orvosi vagy sebészeti műszerek és készülékek; mindezek alkatrészei és tartozékai” címet viseli, többek között a 9025 és 9027 vámtarifaszámot tartalmazza.
A 90. árucsoport 3. megjegyzése értelmében a XVI. áruosztályhoz tartozó Megjegyzések 3. és 4. pontjának rendelkezéseit erre az árucsoportra is alkalmazni kell. Az ezen áruosztályhoz fűzött 3. megjegyzés így szól:
„Eltérő rendelkezés hiányában az összetett gépet, a két vagy több gépből összeszerelt gépet, amely az összeszerelés következtében egy egészet képez, és azt a gépet, amely felépítése szerint két vagy több különböző, egymást felváltó vagy kiegészítő tevékenység kifejtésére tervezett, úgy kell besorolni, mintha kizárólag abból a gépből állna, amely a fő művelet (célművelet) elvégzésére szolgál.”
A KN 9025 vámtarifaszám szövege és felépítése a következő:
„9025Fajsúlymérő és hasonló folyadékban úszó mérőműszer, hőmérő, pirométer, barométer, higrométer és pszichrométer, regisztrálóval is, és mindezek egymással kombinálva is:– Hőmérő és pirométer, más műszerrel nem kombinálva:9025 11– – Folyadékkal töltött közvetlen leolvasású:[...]9025 19– – Más:9025 19 20– – – Elektronikus9025 19 80– – – Más[...][…]”
A francia nyelvű változatban a KN 9027 vámtarifaszám szövege és felépítése a következő:
„9027
Instruments et appareils pour analyses physiques ou chimiques (polarimètres, réfractomètres, spectromètres, analyseurs de gaz ou de fumées, par exemple); instruments et appareils pour essais de viscosité, de porosité, de dilatation, de tension superficielle ou similaires ou pour mesures calorimétriques, acoustiques ou photométriques (y compris les indicateurs de temps de pose); microtomes:
[...]

9027 30 00
– Spectromètres, spectrophotomètres et spectrographes utilisant les rayonnements optiques (UV, visibles, IR)
9027 50 00
– autres instruments et appareils utilisant les rayonnements optiques (UV, visibles, IR)
[...]
[…]”
E vámtarifaszám angol nyelvű változatában az „instruments or apparatus for measuring or checking of quantities of heat” az említett vámtarifaszám francia nyelvű változatában található „instruments et appareils [...] pour mesures calorimétriques” kifejezésnek felel meg.
A 9027 vámtarifaszámra vonatkozó HR magyarázó megjegyzés értelmében nem tartozik az alá, többek között, a „laboratóriumi vagy egyéb fajsúlymérő, hőmérő, nedvességmérő és a 9025 vtsz. alá tartozó hasonló műszer”.
Az alapügyben érintett időszakban a 9025 19 20 vámtarifaalszámra vonatkozó behozatali vámtétel 3,2%, míg a 9027 50 00 vámtarifaalszám alá tartozó készülékek vámmentességet élveznek.
A 314/2011 rendelet
A 314/2011 rendelet 2011. április 21‑én lépett hatályba. Ez a rendelet az infravörös hőkamerákat hőmérőként sorolta be a 9025 19 20 KN‑kód alá.
Az érintett készülékeknek az említett rendelet mellékletében szereplő meghatározása a következőképpen szól:
„Körülbelül 26 × 8 × 11 cm méretű készülék (úgynevezett »infravörös hőkamera«), amely az infravörös sugárzásból mikrobolométer segítségével képet alkot, a különböző hőmérsékleti értékeket más‑más színnel jelezve.
A készülék magában foglal:
—
egy cserélhető lencsét,
—
egy 160 × 120 pixel felbontású mikrobolométert, – 20 °C foktól 250 °C fokig terjedő hőmérséklet‑tartománnyal,
—
egy színes, 320 × 240 pixel felbontású és körülbelül 7 cm (2,5 hüvelyk/inch) átmérőjű folyadékkristályos (LCD) kijelzőt, valamint
—
egy memóriaegységet, amely 200, JPEG formátumú képet tud tárolni.
A mikrobolométer olyan hőérzékelő, amely a kamera detektoraként működik, és 19200 pixeles felbontású képeket rögzít, ahol minden egyes pixel a megfelelő mért hőmérsékleti értéket jelzi.
A kép a mért hőmérsékleti értékeknek megfelelő különböző színárnyalatokban jelenik meg, egy függőleges lépték pedig megmutatja a kiválasztott hőtartományon belüli legmagasabb és legalacsonyabb hőmérsékleti értéket, és a legmagasabbtól a legalsóig terjedő színskálát.
A készülék arra is képes, hogy egy bizonyos pontban mérje a hőmérsékletet, és a kapott eredményt egy hőmérsékletskálán megjelenítse.
A készüléket megelőző karbantartásra használják, a szigetelési, illetve építkezési hibák, valamint a hőszivárgások kiszűrése céljából.”
Az említett mellékletben az érintett készülékeknek a 9025 19 20 KN‑kód alá sorolása a következőképpen kerül indokolásra:
„A besorolást a [KN] értelmezésére szolgáló 1. és 6. általános szabály, valamint a 9025, a 9025 19 és a 9025 19 20 KN‑kód szövege határozza meg.
Az áru nem sorolható be kameraként, illetve fényképezőgépként a 8525. vtsz. alá, (lásd a 8525. vtsz.‑hoz tartozó KN‑magyarázatot), mivel a készülék a hőmérséklet mérésére és a mért értékek számszerűsítésére képes, ami a 9025. vtsz. alá tartozó funkció.
Mivel a készülék rendeltetése nem a hőmennyiség mérése vagy ellenőrzése, hanem az infravörös sugárzás szintjének megállapítása (hőmérséklet mérése), a termék nem sorolható a 9027. vtsz. alá.
Jellemzői alapján a készüléket ezért a 9025 19 20 KN‑kód alá, hőmérőként kell besorolni.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
A Raytek és a Fluke infravörös hőkamerákat importál az Egyesült Királyságba.
E kamerák tulajdonságait illetően a kérdést előterjesztő bíróság előadja, hogy a kamerák elsősorban egy képalkotó objektívből állnak, amely begyűjti a céltárgy által sugárzott infravörös energiát, és azt egy infravörös detektorra vetíti. Az infravörös sugárzás mérhető választ vált ki a detektorból, amely a hőkamerában elektronikusan feldolgozásra kerül, majd hőképpé (termogram), illetve infravörös képpé alakul át, amelynek különböző színárnyalatai a céltárgy felületi infravörös sugárzása megoszlásának felelnek meg. E bíróság megjegyzi, hogy az olyan változókat, mint a hőmérséklet‑tartományt, a hőtartományt és hőszintet, a színpalettákat, valamint az infravörös és látható képek keverését irányító vezérlőmechanizmusok lehetővé teszik a kijelzőn megjelenő hőkép finomítására szolgáló elektronikus szabályozás elvégzését.
Az említett kamerák felhasználását illetően a kérdést előterjesztő bíróság kiemeli, hogy azokat elsősorban a rossz elektromos érintkezések, az elektromos túltöltés által okozott túlmelegedés, vagy az építkezési, szigetelési hibák és levegő‑ vagy vízszivárgás kiszűrésére és lokalizálására használják.
A 314/2011 rendelet közzétételét követően a Commissioners 2011. április 14‑i levelükben értesítették a Rayteket és a Fluke‑ot, hogy az általuk korábban kiadott és az ez utóbbiak által a 9027 árucsoportba soroltan behozott készülékekre vonatkozó kötelező érvényű tarifális felvilágosítások elveszítették érvényességüket.
Az e levelekben foglalt határozatokkal szemben benyújtott kereseteikben a Raytek és a Fluke a 314/2011 rendelet érvényességét vitatta a 9025 19 20 és a 9027 50 00 vámtarifaszám tényleges terjedelmének vonatkozásában.
E körülmények között a First‑tier Tribunal (Tax Chamber) felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjesztette a Bíróság elé:
„Érvényes‑e a [314/2011 rendelet] annyiban, amennyiben a 9025 19 20 KN‑kód alá sorolja be az infravörös hőkamerákat?”
A Bíróság előtti eljárás
2014. január 14‑i határozatával a Bíróság a jelen ügyet a tizedik tanács elé utalta, úgy határozott, hogy az ügy elbírálására főtanácsnoki indítvány nélkül kerül sor, és a feleket megidézte a 2014. március 6‑án megtartott tárgyalásra, amelyet követően a szóbeli szakasz lezárásra került.
A tizedik tanács 2014. október 2‑án úgy határozott, hogy az említett ügyet visszautalja a Bírósághoz annak érdekében, hogy az az ügyet nagyobb létszámú ítélkező testület számára ossza ki a Bíróság eljárási szabályzata 60. cikkének (3) bekezdése értelmében. Ezt követően a Bíróság úgy határozott, hogy a jelen ügyet az ötödik tanács elé utalja.
2014. november 4‑én hozott végzésében a Bíróság elrendelte a szóbeli szakasz újbóli megnyitását és a felek újabb tárgyalásra történő idézését, amelyet 2014. november 26‑án tartottak meg.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
Az előterjesztett kérdésre adandó válasz érdekében meg kell állapítani, hogy az Európai Unió Tanácsa a KN alkalmazását illetően széles mérlegelési jogkört biztosít a tagállamok vámszakértőivel együttműködő Bizottság számára arra vonatkozóan, hogy pontosítsa a vámtarifaszámoknak valamely meghatározott áru besorolása során figyelembe veendő tartalmát. Mindazonáltal a 2658/87 rendelet 9. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerinti intézkedések elfogadására irányuló hatáskör a Bizottságot nem jogosítja fel arra, hogy módosítsa a HR‑ről szóló egyezmény által létrehozott HR alapján megállapított vámtarifaszámok tartalmát, amely egyezmény 3. cikke szerint az Európai Unió kötelezettséget vállalt arra, hogy nem módosítja annak hatályát (lásd ebben az értelemben: Franciaország kontra Bizottság ítélet, C‑267/94,
EU:C:1995:453
, 19 és 20. pont; Kawasaki Motors Europe ítélet, C‑15/05,
EU:C:2006:259
, 35. pont, valamint Dinter és Europol Frost‑Food ítélet, C‑522/07 és C‑65/08,
EU:C:2009:663
, 32. pont).
A jelen ügyben tehát azt kell megvizsgálni, hogy a Bizottság azzal, hogy az olyan árukat, mint a 314/2011 rendelet mellékletének 1. oszlopában meghatározott áruk, a KN 9025 19 vámtarifaszáma, és nem a KN 9027 50 vámtarifaszáma alá sorolta, módosította‑e e két vámtarifaszám tartalmát.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy a jogbiztonság és az ellenőrzések elősegítése érdekében az áruk tarifális besorolásának meghatározó feltételeit általában az áruk objektív jellemzői és tulajdonságai között kell keresni, amint azokat a KN vámtarifaszámai és az áruosztályok, illetve árucsoportok megjegyzései meghatározzák (Kawasaki Motors Europe ítélet,
EU:C:2006:259
, 38. pont; Dinter és Europol Frost‑Food,
EU:C:2009:663
, 29. pont, valamint Premis Medical ítélet, C‑273/09,
EU:C:2010:809
, 42. pont).
A 314/2011 rendelet mellékletének 1. oszlopában szereplő meghatározás értelmében az az áru, amelyre e rendelet vonatkozik, egy olyan „készülék (úgynevezett »infravörös hőkamera«), amely az infravörös sugárzásból mikrobolométer segítségével képet alkot, a különböző hőmérsékleti értékeket más‑más színnel jelezve”. E képalkotásra mikrobolométer segítségével kerül sor, „– 20 °C foktól 250 °C fokig terjedő hőmérséklet‑tartománnyal”, a kapott képen „minden egyes pixel a megfelelő mért hőmérsékleti értéket jelzi”, és „a kép a mért hőmérsékleti értékeknek megfelelő különböző színárnyalatokban jelenik meg, egy függőleges lépték pedig megmutatja a […] [vonatkozó] színskálát”. Végül, a „készülék arra is képes, hogy egy bizonyos pontban mérje a hőmérsékletet, és a kapott eredményt egy hőmérsékletskálán megjelenítse”.
E meghatározásból az következik, hogy a 314/2011 rendeletben szereplő készülékek a céltárgy által kibocsátott infravörös sugárzást érzékelik, és e sugárzásból kiindulva a céltárgy képét alkotják meg, ahol a színek különböző hőmérsékleteknek felelnek meg, amelyek az érzékelt infravörös sugárzáson alapulnak. E készülékek képesek a céltárgy egy meghatározott pontja hőmérsékletének mérésére is, e mérés szintén az érzékelt infravörös sugárzáson alapul.
Meg kell állapítani, hogy e meghatározás alapján a Bizottság úgy tekinthette – amint az az ugyanezen melléklet 3. oszlopában foglalt indokolásból is következik –, hogy mivel az említett „készülék a hőmérséklet mérésére és a mért értékek számszerűsítésére képes, ami a 9025 vtsz. alá tartozó funkció”, és mivel „a készülék rendeltetése nem a hőmenynyiség mérése vagy ellenőrzése, hanem az infravörös sugárzás szintjének megállapítása (hőmérséklet mérése)”, a készüléket „a 9025 19 20 KN‑kód alá, hőmérőként kell besorolni”, mivel az érintett vámtarifaalszám az ugyanezen vámtarifaszám alá tartozó, más műszerrel nem kombinált elektronikus hőmérőknek és pirométereknek felel meg.
A KN 9027 vámtarifaszámát illetően – amelyet az alapügy felperesei szerint a Bizottságnak figyelembe kellett volna vennie a szóban forgó tarifális besorolás tekintetében – meg kell állapítani, hogy ez a vámtarifaszám többek között „fizikai […] analízisre szolgáló készülék[re] és műszer[re]” vonatkozik, a 9027 50 00 vámtarifaalszám pedig olyan „műszer[re] és készülék[re], amely optikai sugárzással” többek között infravörös sugárzással működik. Márpedig meg kell állapítani, hogy a 314/2011 rendelet mellékletében meghatározott készülékek objektív jellemzői és tulajdonságai nem teszik lehetővé e vámtarifaszám alá történő besorolásukat. Ugyanis e készülékek a hőmérséklet puszta mérésén túlmenő egyéb fizikai analízis elvégzése nélkül jelenítik meg a hőmérséklet mérésének eredményét, amely sajátosabb tulajdonságot a KN 9025 vámtarifaszáma már lefed, amiért is ezen utóbbit kell figyelembe venni a KN 3. általános szabályának a) pontja értelmében.
Egyébiránt az említett készülékeknek a 9025 vámtarifaszám alá történő besorolását a 9027 vámtarifaszámra vonatkozó HR magyarázó megjegyzések is megerősítik, amelyek értelmében nem tartozik ez utóbbi vámtarifaszám alá, többek között, a „fajsúlymérő, hőmérő, nedvességmérő és a 9025 vtsz. alá tartozó hasonló műszer”.
Ebből következik, hogy a Bizottság azzal, hogy a 314/2011 rendelet mellékletében meghatározott készülékeket a KN 9025 19 20 vámtarifaalszáma alá sorolta, nem módosította a 9025 19 és 9027 50 vámtarifaszám tartalmát. Következésképpen a szóban forgó rendelet vizsgálata nem vezet azon következtetéshez, hogy a rendelet érvénytelen.
Annak érdekében, hogy a kérdést előterjesztő bíróság számára hasznos választ lehessen adni, meg kell mindazonáltal állapítani, hogy – az alapügyben szóban forgó készülékeknek az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban és a jelen ítélet 21. pontjában említett meghatározása tekintetében – fennállnak olyan jelek, amelyek alapján lehetséges, hogy e készülékek nem felelnek meg szükségszerűen a 314/2011 rendeletben szereplő készülékeknek.
A kérdést előterjesztő bíróság feladata a Raytek és a Fluke által importált infravörös hőkamerák és a 314/2011 rendeletben meghatározott készülékek közötti megfelelés vizsgálata, pontosabban annak vizsgálata, hogy valamely céltárgy felületi infravörös sugárzásának érzékelése és mérése, valamint az e sugárzás eloszlását ábrázoló kép megjelenítése a KN 9027 vámtarifaszáma alá tartozó olyan funkciónak minősülhet‑e, amely optikai sugárzást, többek között infravörös sugárzást alkalmaz, és amely túlmegy a hőmérséklet puszta mérésén.
Ebben az esetben azt az alapügy felperesei által hivatkozott tényt is figyelembe kell venni, hogy az alapügyben szóban forgó készülékek egyéb funkciója a hőmérséklet mérése lehet, és e tény okán azok hőmérőként használhatók.
Következésképpen a KN XVI. árucsoportja 3. megjegyzésének megfelelően – amely a KN 1. általános szabálya értelmében az áruk besorolása tekintetében kötelező szabálynak minősül – e készülékeket két vagy több különböző, egymást felváltó vagy kiegészítő tevékenység kifejtésére tervezett gépekként kell besorolni, amelyek mintha kizárólag abból a gépből állnának, amely a fő művelet elvégzésére szolgál.
A kérdésre tehát azt a választ kell adni, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés vizsgálata nem tárt fel olyan tényezőket, amelyek érinthetik a 314/2011 rendelet érvényességét.
A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

A fenti indokok alapján a Bíróság (ötödik tanács) a következőképpen határozott:

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés vizsgálata nem tárt fel olyan tényezőket, amelyek érinthetik az egyes árucikkeknek a Kombinált Nómenklatúra szerinti besorolásáról szóló, 2011. március 30‑i 314/2011/EU bizottsági rendelet érvényességét.

Aláírások
(
*1
)   Az eljárás nyelve: angol.