CELEX: 62013CJ0128
Predhodno odločanje
Kmetijstvo
Uredba (EGS) št. 3665/87
Člena 4(1) in 13
Uredba (EGS) št. 2220/85
Člen 19(1)(a)
Izvozna nadomestila
Predplačilo nadomestila
Pogoji za sprostitev varščine, položene za zagotovitev vračila predplačila

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 4(1) Uredbe Komisije (EGS) št. 3665/87 z dne 27. novembra 1987 o skupnih podrobnih pravilih za uporabo sistema izvoznih nadomestil za kmetijske proizvode (
UL L 351, p. 1
), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 1829/94 z dne 26. julija 1994 (
UL L 191, str. 5
, v nadaljevanju Uredba št. 3665/87), in člena 19(1)(a) Uredbe Komisije (EGS) št. 2220/85 z dne 22. julija 1985 o skupnih podrobnih pravilih za uporabo sistema varščin za kmetijske proizvode (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 6, str. 168), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 3403/93 z dne 10. decembra 1993 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 15, str. 221, v nadaljevanju: Uredba št. 2220/85).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Cruz & Companhia Lda (v nadaljevanju: Cruz & Companhia) na eni strani ter Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP) (inštitut za financiranje kmetijstva in ribolova) in Caixa Central – Caixa Central de Crédito Agrícola Mútuo CRL (v nadaljevanju: CCAM) na drugi glede zavrnitve sprostitve bančne garancije za zagotovilo vračila predplačila izvoznega nadomestila, ki je bilo plačano za izvoz vin za leto 1995, in glede unovčenja te bančne garancije.
Pravni okvir
Člen 56 Uredbe Sveta (EGS) št. 822/87 z dne 16. marca 1987 o skupni ureditvi trga za vino (JO L 84, str. 1) določa:
„1.   Če je to potrebno za gospodarsko pomemben izvoz proizvodov [iz skupne ureditve trgov v vinskem sektorju] na podlagi cen, ki v mednarodni trgovini veljajo za te proizvode, se lahko razlika med temi cenami in cenami v Skupnosti pokrije z izvoznim nadomestilom. […]
2.   Nadomestila so enaka za celotno Skupnost. Lahko se spreminjajo v skladu s krajem namembnosti.
Nadomestilo se dodeli na podlagi vloge.
3.   Svet na predlog Komisije s kvalificirano večino sprejme splošna pravila za dodeljevanje izvoznih nadomestil in merila za določanje njihovega zneska.
4.   Podrobna pravila za izvajanje tega člena se sprejmejo po postopku iz člena 83.
[…]“
Člen 71(2) Uredbe št. 822/87 določa:
„Fizične in pravne osebe in skupine oseb, ki pri opravljanju svojega poklica upravljajo proizvode iz člena 1[, vključno s proizvodi, povezanimi z vinom, kot v tem primeru,] zlasti proizvajalci, polnilnice in predelovalci, pa tudi trgovci, ki jih je treba še določiti, morajo voditi evidenco zlasti o prejemu in izdaji teh proizvodov.“
Komisija je skupna podrobna pravila za uporabo sistema izvoznih nadomestil za kmetijske proizvode določila z Uredbo št. 3665/87.
V tretji, četrti in šestnajsti uvodni izjavi Uredbe št. 3665/87 je navedeno:
„[…] splošna pravila, ki jih je določil Svet, določajo, da se nadomestilo plača ob predložitvi dokazila, da so bili proizvodi izvoženi iz Skupnosti; […]
[…] pri nekaterih izvoznih poslih lahko pride do zlorab; […] da bi se te zlorabe preprečilo, je treba v teh primerih kot pogoj za plačilo nadomestila določiti ne le to, da mora proizvod zapustiti carinsko območje Skupnosti, temveč ga je treba tudi uvoziti v tretjo državo in glede na okoliščine primera dejansko dati na trg v tretji državi;
[…]
[…] da bi se izvoznikom olajšalo financiranje izvoza, je treba državam članicam dovoliti, da znesek nadomestila v celoti ali delno plačajo vnaprej, takrat ko sprejmejo izvozno deklaracijo, s pridržkom varščine, s katero je mogoče zagotoviti povračilo tega predujma v primeru, če bi se pozneje izkazalo, da nadomestila ne bi bilo treba plačati“.
Člen 4(1) Uredbe št. 3665/87 določa:
„Brez poseganja v člena 5 in 16 se nadomestilo izplača ob predložitvi dokazila, da so proizvodi iz sprejete izvozne deklaracije v nespremenjenem stanju zapustili carinsko območje Skupnosti v 60 dneh po sprejetju izvozne deklaracije.“
Člen 13, prvi odstavek, Uredbe št. 3665/87 določa:
„Nadomestilo se ne odobri za proizvode, ki niso [neoporečni in] primerne tržne kakovosti in če so proizvodi namenjeni za prehrano ljudi, njihova uporaba za ta namen pa ni primerna ali je bistveno slabša zaradi njihovih lastnosti ali stanja.“
Člen 18(1)(b) Uredbe št. 3665/87 določa:
„Izvoznik lahko kot dokazilo o opravljenih uvoznih carinskih formalnostih predloži enega od naslednjih dokumentov:
[…]
(b)
potrdilo o razkladanju in uvozu, ki ga izda mednarodna kontrolna in nadzorna služba, ki jo odobri Komisija v skladu z minimalnimi zahtevami iz odstavka 4. V potrdilu morata biti navedena datum in številka carinskega dokumenta o sprostitvi v prosti promet.“
Člen 22 Uredbe št. 3665/87 iz poglavja 2, naslovljenega „Predplačilo nadomestila v primeru neposrednega izvoza“, določa:
„1.   Na zahtevo izvoznika plačajo države članice nadomestilo v celoti ali deloma vnaprej ob sprejetju izvozne deklaracije, pod pogojem, da se predloži varščina v višini zneska nadomestila, povišanega za 15 %.
Države članice lahko določijo pogoje za zahtevke za predplačilo dela nadomestila.
2.   Predplačilo se izračuna iz stopnje nadomestila, ki velja za deklarirano destinacijo, ki je, kjer je to ustrezno, prilagojeno drugim zneskom, določenim s predpisi Skupnosti.“
Člen 33(1) Uredbe št. 3665/87 določa:
„Če se za proizvode, ki so upravičeni do nadomestila po tem poglavju, predloži dokazilo o upravičenosti do nadomestila, se predplačilo in znesek za plačilo poračunata med seboj. Če je znesek za izvoženo količino višji od plačanega predplačila, se zadevni osebi plača razliko.
Če je znesek za izvoženo količino nižji od zneska, ki je bil plačan vnaprej, in zlasti če se uporablja odstavek 2, pristojni organ takoj začne postopek iz člena 29 Uredbe (EGS) št. 2220/85, da prejemnik povrne razliko med obema zneskoma, povečano za 20 %.“
Uredba št. 2220/85 določa pravila glede varščin, ki jih je treba dati zlasti na podlagi Uredbe št. 822/87 ali na podlagi uredb za izvedbo te uredbe.
V naslovu IV, „Predplačila“, člen 19 Uredbe št. 2220/85 določa:
„1.   Varščina se sprosti, ko:
(a)
je bila ugotovljena dokončna pravica do zneska, odobrenega kot predplačilo,
ali
(b)
sta bila izplačana odobreni znesek in kakršen koli dodatek, predviden v posebni uredbi.
2.   Ko poteče končni rok za dokazilo o dokončni upravičenosti do danega zneska brez predloženih dokazov o upravičenosti, se pristojni organ nemudoma ravna po postopku iz člena 29.
[…]“
Člen 1 Uredbe Komisije (EGS) št. 2238/93 z dne 26. julija 1993 o spremnih dokumentih za prevoz vinskih proizvodov in ustreznih evidencah, ki jih je treba voditi (
UL L 200, str. 10
) določa:
„1.   Ta uredba določa podrobna pravila za uporabo člena 71 Uredbe (EGS) št. 822/87 v zvezi s spremnimi dokumenti za prevoz proizvodov vinskih proizvodov brez poseganja v uporabo Direktive [Sveta] 92/12/EGS [z dne 25. februarja 1992 o splošnem režimu za trošarinske proizvode in o skladiščenju, gibanju in nadzoru takih proizvodov (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 9, zvezek 1, str. 179)]. Določa:
(a)
pravila za potrjevanje porekla kakovostnih vin, proizvedenih na določenih pridelovalnih območjih, in izvora namiznih vin, upravičenih do geografske označbe, v dokumentih, ki spremljajo prevoz teh vin in so tudi izdani po pravilih Skupnosti na podlagi Direktive [92/12];
(b)
pravila za izdajanje dokumentov, ki spremljajo prevoz proizvodov iz grozdja in vina iz člena 1(2) Uredbe (EGS) št. 822/87:
—
v državi članici, kadar takšne pošiljke ne spremlja dokument, ki se zahteva po pravilih Skupnosti na podlagi Direktive [92/12];
—
ob izvozu v tretjo državo;
—
pri trgovanju med državami članicami Skupnosti, kadar:
—
prevoz opravi mali proizvajalec, od katerega država članica, v kateri se prevoz začne, ne zahteva, da pripravi poenostavljeni spremni dokument,
ali,
—
kadar se za proizvod iz grozdja in vina, ki se prevaža, ne plačuje trošarina;
(c)
dodatne določbe za pripravo:
—
spremnega upravnega dokumenta ali komercialnega dokumenta, uporabljenega namesto njega,
—
poenostavljenega spremnega dokumenta ali komercialnega dokumenta, uporabljenega namesto njega,
namenjenih, da spremljajo prevoz proizvodov iz grozdja in vina iz člena 1(2) Uredbe (ES) št. 822/87.
2.   Ta uredba določa tudi pravila, po katerih naj vodenje evidenc prevzetih in izdanih količin opravljajo osebe, ki imajo proizvode iz grozdja in vina v okviru svoje poklicne dejavnosti.“
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
Družba Cruz & Companhia je gospodarska družba, ki prodaja vina, žgane pijače in proizvode iz njih, ukvarja pa se tudi s proizvodnjo, skladiščenjem in nabavo za nadaljnjo prodajo. V okviru izvajanja svoje dejavnosti je ta družba izvozila vino v Angolo po nižji ceni, kot bi jo dobila, če bi vino prodala na trgu Evropske unije.
Junija 1995 je družba Cruz & Companhia pri Instituto Nacional de Intervenção e Garantia Agrícola (nacionalni inštitut za posredovanje in jamstvo na kmetijskem področju, v nadaljevanju: INGA) zaprosila za predplačilo nadomestil. Za to je predložila dokumente o sprejetju izvozne deklaracije, ki je dokaz, da so proizvodi zapustili carinsko območje Unije v 60‑dnevnem roku od tega sprejetja, in bančno garancijo, ki jo je 14. junija 1995 izdala CCAM za znesek, enak znesku predplačila nadomestila, povečanem za 15 %.
Predplačilo nadomestila je bilo družbi Cruz & Companhia izplačano 26. junija 1995.
Po izvozu je družba Cruz & Companhia INGA predložila dokumente v zvezi z opravljenim izvozom – račune, potrdilo, deklaracijo o sestavi proizvodov, izbrani vzorec in dokument o prijavi uvoza.
Proizvodi so bili vneseni v namembno tretjo državo in bili ocarinjeni.
INGA ni družbi Cruz & Companhia bančne garancije nikoli vrnil.
Po nadzoru zakonitosti izvoza vina, ki ga je opravila družba Cruz & Companhia, je INGA 29. julija 2004 sprejel odločbo, da mora družba Cruz & Companhia v tridesetih dneh vrniti znesek, ki je bil plačan iz naslova izvoznih nadomestil, sicer bodo sprejeti ukrepi za unovčenje bančne garancije.
Družba Cruz & Companhia, ki zahtevanega zneska, ki ga je dobila iz naslova izvoznih nadomestil, ni prostovoljno plačala, je zoper odločbo INGA z dne 29. julija 2004 vložila tožbo pri Tribunal Administrativo e Fiscal de Viseu (upravno in davčno sodišče v Viseuu). To sodišče je 25. julija 2008 tožbo družbe Cruz & Companhia zavrnilo kot neutemeljeno.
Družba Cruz & Companhia je zoper to sodno odločbo pri Tribunal Central Administrativo do Norte (višje upravno sodišče) vložila pritožbo. To sodišče je s sodbo z dne 9. julija 2009, ki je postala pravnomočna, pritožbo zavrnilo in potrdilo odločbo Tribunal Administrativo e Fiscal de Viseu.
Družba Cruz & Companhia je pri predložitvenem sodišču vložila pritožbo zoper IFAP, ki je pravni naslednik INGA, in CCAM zaradi ugotovitve, da predmet bančne garancije od 31. avgusta 1995, ko je predložila dokumente, ki dokazujejo vnos proizvodov v Angolo, ne obstaja več ter da je bilo v takih okoliščinah uveljavljanje bančne garancije s strani IFAP nezakonito in je pomenilo zlorabo. Družba Cruz & Companhia je predlagala tudi, naj se CCAM naloži, da zadevne bančne garancije ne izplača IFAP, in naj se IFAP kot odškodnino naloži plačilo zneska, ki ga zahteva.
V postopku pred predložitvenim sodiščem se je zastavilo vprašanje, ali je bila dokončna upravičenost do dodelitve nadomestila izkazana in, posledično, ali je bilo treba sprostiti garancijo, ki je zagotavljala vračilo zneska predplačila, če je izvoznik predložil dokazilo o sprejemu izvozne deklaracije in dokaz, da so proizvodi v 60‑dnevnem roku zapustili carinsko ozemlje Unije in vstopili v namembno državo, ter ali se je bilo poleg tega treba prepričati, da so zneski, ki so bili prejeti na podlagi predujma nadomestila, dolgovani.
V teh okoliščinah je Tribunal da Relação de Lisboa odločilo prekiniti postopek in Sodišču predložiti ta vprašanja za predhodno odločanje:
„1.
Ali je treba šteti, da je garancija, ki je bila dana ob predplačilu nadomestil, ugasnila, če se dokaže, da je izvoznik predložil dokumente v zvezi s sprejetjem izvozne deklaracije in dokaz, da so proizvodi zapustili carinsko območje Skupnosti v največ 60 dneh po tem sprejetju?
2.
Ali to velja še toliko bolj, kadar je izvoznik dokazal, da so bili ti proizvodi v tretji državi uvoza carinjeni?
3.
Ali pa je treba šteti, da je pogoj za sprostitev garancije poleg izpolnitve navedenih zahtev tudi to, da država ni upravičena, da iz katerega koli drugega razloga v zvezi z nepravilnostmi pri izvozu zahteva vračilo nadomestil, izplačanih kot predplačilo?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Z vprašanji, ki jih je treba preučiti skupaj, predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba člen 19(1)(a) Uredbe št. 2220/85 razlagati tako, da garancija, ki jo je izvoznik dal za zagotovitev vračila predplačila, ki je bilo plačano za izvozno nadomestilo, ugasne, če se dokaže, da je izvoznik predložil dokumente v zvezi s sprejetjem izvozne deklaracije, dokaz, da so proizvodi v nespremenjenem stanju zapustili carinsko območje Unije v največ 60 dneh po tem sprejetju, in dokaz, da so bili ti proizvodi ocarinjeni v tretji državi uvoznici.
Najprej je treba spomniti, da na podlagi člena 22 Uredbe št. 3665/87 na zahtevo izvoznika države članice plačajo nadomestilo v celoti ali deloma vnaprej ob sprejetju izvozne deklaracije, pod pogojem, da se položi varščina.
Treba je navesti, da glede pogojev, pod katerimi je treba to garancijo sprostiti, člen 19(1)(a) Uredbe št. 2220/85 pod naslovom IV, „Predplačila“, določa, da se garancija sprosti, če se dokaže dokončna upravičenost do zneska, odobrenega kot predplačilo nadomestila.
Družba Cruz & Companhia je Sodišču predložila stališča, v katerih je navedla, da je namen garancije zagotoviti, da je bil izvoz, za katerega je bilo plačano nadomestilo, izveden, da je bil proizvod vnesen v namembno državo in da je bil v tej državi dan na trg v predpisanih rokih. Navaja, da se mora na podlagi člena 4(1) v povezavi s členom 18(1)(b) Uredbe št. 3665/87 garancija sprostiti, ko izvoznik predloži potrdilo o ocarinjenju, ker v tem trenutku pravica do nadomestila postane dokončna.
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da člen 4(1) Uredbe št. 3665/87 določa, da je nadomestilo pogojeno s predložitvijo dokazila, da so proizvodi iz sprejete izvozne deklaracije v nespremenjenem stanju zapustili carinsko območje Unije v 60 dneh po sprejetju izvozne deklaracije.
Ta določba nikjer ne omenja dokončne upravičenosti do dodelitve tega nadomestila.
Kot izhaja iz šestnajste uvodne izjave Uredbe št. 3665/87, je namen garancije na podlagi člena 22 te uredbe zagotoviti vračilo predplačila, če bi se kasneje izkazalo, da nadomestila ni bilo treba plačati.
Poleg tega se v skladu s členom 13 te uredbe nadomestilo ne odobri za proizvode, ki niso „primerne tržne kakovosti“ in – če so proizvodi namenjeni za prehrano ljudi – katerih uporaba za to ni primerna ali je bistveno slabša zaradi njihovih lastnosti ali stanja.
Glede „primerne tržne kakovosti“ je treba najprej opozoriti, da je člen 13 Uredbe št. 3665/87 del poglavja 1, naslovljenega „Pravica do nadomestila“, ki je pod naslovom 2 te uredbe, „Izvoz v tretje države“, kar kaže na to, da je „primerna tržna kakovost“ izvoženega proizvoda materialni pogoj, ki se zahteva za odobritev nadomestil (glej sodbo Fleisch-Winter, C‑309/04,
EU:C:2005:732
, točka 28).
Tudi iz člena 13 izhaja, da morajo države članice preveriti, da so izvoženi proizvodi primerne tržne kakovosti (glej v tem smislu sodbo Nemčija/Komisija, C‑54/95,
EU:C:1999:11
, točka 49).
Portugalska vlada je v pisnih stališčih navedla, da je bilo po preverjanju dejavnosti družbe Cruz & Companhia ugotovljeno, da ta izvoznik ni vodil obvezne evidence, ki jo določa posebna zakonodaja.
V zvezi s tem je treba opozoriti, da člen 71(2) Uredbe št. 822/87 določa, da morajo fizične in pravne osebe in skupine oseb, ki pri opravljanju svojega poklica upravljajo proizvode iz člena 1, zlasti proizvajalci, polnilnice in predelovalci, pa tudi trgovci, ki jih je treba še določiti, voditi evidenco zlasti o prejemu in izdaji teh proizvodov.
Poleg tega je iz člena 1(1) Uredbe št. 2238/93 razvidno, da ta uredba določa podrobna pravila za uporabo člena 71 Uredbe št. 822/87 v zvezi s spremnimi dokumenti za prevoz vinskih proizvodov.
Treba je navesti, da če izvoznik ni izpolnil obveznosti vodenja evidence v skladu z uredbama št. 822/87 in št. 2238/93, kar mora ugotoviti predložitveno sodišče, države članice nimajo možnosti nadzora nad tem, ali so proizvodi, ki so izvoženi v tretje države, primerne tržne kakovosti na podlagi člena 13 Uredbe št. 3665/87 in posledično, ne morejo zagotoviti, da so bili spoštovani pogoji, povezani s sistemom plačila predplačila izvoznega nadomestila.
Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da je izvoznik tisti, ki mora nositi posledice neizpolnjevanja obveznosti, ki so določene v sistemu predfinanciranja izvoznih nadomestil (glej v zvezi z razlago člena 33(1), drugi pododstavek, Uredbe št. 3665/87 sodbo Groupe Limagrain Holding, C‑402/10,
EU:C:2011:704
, točka 52).
Na postavljena vprašanja je treba torej odgovoriti, da je treba člen 19(1)(a) Uredbe št. 2220/85 razlagati tako, da garancija, ki jo je izvoznik dal za zagotovitev vračila predplačila, ki je bilo plačano za izvozno nadomestilo, ne ugasne, čeprav je bilo dokazano, da je izvoznik predložil dokumente v zvezi s sprejetjem izvozne deklaracije, dokaz, da so proizvodi v nespremenjenem stanju zapustili carinsko območje Unije v največ 60 dneh po tem sprejetju, in dokaz, da so bili ti proizvodi ocarinjeni v tretji državi uvoznici, če ostali pogoji za dodelitev nadomestila, med drugim pogoj primerne tržne kakovosti izvoženih proizvodov, ki je določen v členu 13 Uredbe št. 3665/87, niso bili izpolnjeni.
Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopkih v glavni stvari ena od stopenj v postopkih pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:

Člen 19(1)(a) Uredbe Komisije (EGS) št. 2220/85 z dne 22. julija 1985 o skupnih podrobnih pravilih za uporabo sistema varščin za kmetijske proizvode, kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 3403/93 z dne 10. decembra 1993, je treba razlagati tako, da garancija, ki jo je izvoznik dal za zagotovitev vračila predplačila, ki je bilo plačano za izvozno nadomestilo, ne ugasne, čeprav je bilo dokazano, da je izvoznik predložil dokumente v zvezi s sprejetjem izvozne deklaracije, dokaz, da so proizvodi v nespremenjenem stanju zapustili carinsko območje Evropske unije v največ 60 dneh po tem sprejetju, in dokaz, da so bili ti proizvodi ocarinjeni v tretji državi uvoznici, če ostali pogoji za dodelitev nadomestila, med drugim pogoj primerne tržne kakovosti izvoženih proizvodov, ki je določen v členu 13 Uredbe Komisije (EGS) št. 3665/87 z dne 27. novembra 1987 o skupnih podrobnih pravilih za uporabo sistema izvoznih nadomestil za kmetijske proizvode, kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 1829/94 z dne 26. julija 1994, niso bili izpolnjeni.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: portugalščina.