CELEX: 62013CJ0498
Predlog za sprejetje predhodne odločbe
Kmetijstvo
Skupna kmetijska politika
Uredba (EGS) št. 2078/92
Metode kmetijske pridelave, ki so skladne z zahtevami varovanja okolja in ohranjanja podeželja
Dolgoročna praha kmetijskih zemljišč v okoljske namene
Pomoči za kmetijstvo in okolje, izplačane nosilcem kmetijskega gospodarstva, ki jih sofinancira Evropska unija
Status prejemnikov teh pomoči

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago Uredbe Sveta (EGS) št. 2078/92 z dne 30. junija 1992 o metodah kmetijske pridelave, ki so skladne z zahtevami varovanja okolja in ohranjanja podeželja (
UL L 215, str. 85
) in Uredbe Komisije (ES) št. 746/96 z dne 24. aprila 1996 o določitvi podrobnih pravil za uporabo Uredbe št. 2078/92 (
UL L 102, str. 19
).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Agrooikosystimata EPE (v nadaljevanju: Agrooikosystimata) na eni strani ter Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon (minister za gospodarstvo in finance), Ypourgos Agrotikis Anaptyxis kai Trofimon (minister za razvoj kmetijstva in prehrano) in Perifereia Thassalias (Perifereaki Enotita Magnisias) (pokrajina Tesalija, prefektura Magnesia) na drugi strani zaradi izključitve zemljišč, ki jih je najela družba Agrooikosystimata, iz programa dolgoročne prahe kmetijskih zemljišč (v nadaljevanju: program DPKZ).
Pravni okvir
Uredba št. 2078/92
V drugi, četrti, deseti, enajsti in dvanajsti uvodni izjavi Uredbe št. 2078/92 je bilo navedeno:
„ker morajo imeti ukrepi za zmanjšanje kmetijske proizvodnje v Skupnosti koristne posledice za okolje;
[…]
ker lahko kmetje prek primerne sheme pomoči delujejo v korist celotne družbe z uvedbo ali ohranitvijo metod pridelave, ki so v skladu s povečanimi zahtevami varstva okolja in naravnih virov ali z zahtevami ohranjanja podeželja in krajine;
[…]
ker je treba zaradi razsežnosti težav sheme uporabiti za vse kmete v Skupnosti, ki se zavežejo k takemu kmetovanju, ki varuje, ohranja ali izboljšuje okolje in podeželje ter onemogoča vsakršno intenzivnejšo kmetijsko pridelavo;
ker […] kaže, da je […] treba sprejeti ureditev, ki omogoča dolgoročno praho kmetijskih zemljišč za okoljske namene in namene varovanja naravnih virov;
ker morajo ukrepi, na katere se nanaša ta uredba, kmete spodbujati, da sprejmejo zaveze glede kmetijstva, ki je skladno z zahtevami varstva okolja in ohranjanja podeželja, ter tako prispevajo k tržnemu ravnovesju; ker morajo ti ukrepi kmetom nadomestiti izpad dohodka zaradi zmanjšanja proizvodnje in/ali povišanja stroškov proizvodnje, ter tudi njihovo vlogo pri izboljšanju okolja.“
Člen 1 Uredbe št. 2078/92 je določal:
„Ustanovi se shema pomoči Skupnosti, ki jo sofinancira jamstveni oddelek Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada (EKUJS), da bi se:
—
podprlo spremembe, ki so predvidene na področju skupne ureditve trga,
—
prispevalo k uresničevanju ciljev kmetijske in okoljske politike Skupnosti,
—
prispevalo pri zagotavljanju primernega dohodka kmetom.
Cilj te sheme pomoči Skupnosti je:
(a)
spodbujati načine kmetovanja, s katerimi se zmanjšujejo onesnaževalni učinki kmetijstva, kar z zmanjšanjem proizvodnje prispeva tudi k tržnemu ravnovesju;
(b)
spodbujati okolju koristno ekstenzifikacijo pridelave pridelkov in govedoreje ter ovčereje, vključno s spreminjanem ornih zemljišč v ekstenzivno travinje;
(c)
spodbujati rabo kmetijskih zemljišč, ki so združljivi z varstvom in izboljševanjem okolja, podeželja, krajine, naravnih virov, tal in genske raznovrstnosti;
(d)
spodbujati vzdrževanje zapuščenih kmetijskih in gozdnih zemljišč, kjer se izkaže, da je to potrebno iz ekoloških razlogov, zaradi naravnih tveganj ali nevarnosti požara, ter s tem odpravljati tveganja, vezana na odseljevanje iz kmetijskih območij;
(e)
spodbujati dolgoročno praho kmetijskih zemljišč iz okoljskih namenov;
(f)
spodbujati upravljanje zemljišč za javni dostop in dejavnosti za prosti čas;
(g)
spodbujati ozaveščanje in izobraževanje kmetov na področju kmetijske pridelave, ki je skladna z zahtevami varovanja okolja in ohranjanja podeželja.“
Člen 2(1) te uredbe je določal:
„Če imajo pozitivne učinke na okolje in podeželje, lahko sheme vključujejo pomoči za nosilce kmetijskega gospodarstva, ki se zavežejo:
[…]
(e)
vzdrževati opuščena kmetijska zemljišča ali gozdove;
(f)
dati kmetijska zemljišča v praho za najmanj dvajset let zaradi uporabe za namene, povezane z okoljem, zlasti zaradi vzpostavitve biotopov ali naravnih parkov ali zaradi varovanja voda;
[…]“
Člen 4(1) navedene uredbe je določal:
„Nosilcem kmetijskega gospodarstva, ki se za najmanj pet let zavežejo k spoštovanju ene ali več zavez iz člena 2, se dodeli letna premija na hektar ali na vsako glavo živine manj v skladu s programom za zadevno območje. Za praho zemljišč ta zaveza traja dvajset let.“
Člen 5 Uredbe št. 2078/92 je določal:
„1.   Za uresničevanje ciljev te uredbe države članice v splošnih uredbenih predpisih iz člena 3(4) te uredbe in/ali v območnih programih določijo:
(a)
pogoje za dodelitev pomoči;
(b)
znesek pomoči na podlagi zavez, ki jih sprejme upravičenec, in na podlagi izpada dohodka ter potrebe po zagotovitvi spodbude;
(c)
pogoje, pod katerimi se lahko pomoč za vzdrževanje zapuščenih površin iz člena 2(1)(e), če za to ni na voljo kmetov, dodeli osebam, ki niso kmetje;
[…]
2.   Za površine, za katere velja ureditev Skupnosti za praho zemljišč, uporabljene za gojenje poljščin, ki niso namenjene za prehrano ljudi in živali, se ne dodeli nobena pomoč iz te uredbe.
[…]“
Uredba št. 2078/92 je bila razveljavljena s členom 55(1) Uredbe Sveta (ES) št. 1257/1999 z dne 17. maja 1999 o podpori za razvoj podeželja iz Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada (EKUJS) ter o spremembi in razveljavitvi določenih uredb (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 25, str. 391).
Vendar so se v skladu s členom 55(3) Uredbe št. 1257/1999 uredbe in določbe, ki so bile razveljavljene in črtane na podlagi odstavka 1 oziroma 2 tega člena 55, še naprej uporabljale za dejavnosti, ki jih je na podlagi navedenih uredb Komisija Evropskih skupnosti odobrila pred 1. januarjem 2000.
Uredba št. 746/96
Člen 1 Uredbe št. 746/96 je določal:
„Pomoči kmetijskim gospodarstvom iz člena 2(1) Uredbe (EGS) št. 2078/92 se dodelijo za zaveze, ki imajo pozitivne posledice za okolje in podeželje. Ob upoštevanju ciljev, navedenih v členu 1 navedene uredbe, morajo te zaveze povečati skladnost metod pridelave z zahtevami varovanja okolja in tako prispevati k izboljšanju dobre kmetijske prakse.“
Odločba 2000/115/ES
Priloga I k Odločbi Komisije 2000/115/ES z dne 24. novembra 1999 o opredelitvah značilnosti raziskovanj, seznamu kmetijskih pridelkov, izjemah pri opredelitvah ter regijah in okoliših glede raziskovanja o strukturi kmetijskih gospodarstev (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 28, str. 241), naslovljena „Opredelitve in razlage, ki veljajo za seznam značilnosti, ki naj se uporabijo pri raziskovanju o strukturi kmetijskih gospodarstev Skupnosti“, opredeljuje kmetijsko gospodarstvo tako:
„Samostojna tehnično-gospodarska enota, ki ima enotno vodstvo in ki prideluje kmetijske pridelke. Gospodarstvo lahko zagotavlja tudi druge (nekmetijske) izdelke in storitve.“
Točka B/01 navedene priloge določa:
„Lastnik [Nosilec] gospodarstva je tista fizična oseba, skupina fizičnih oseb ali pravna oseba, za račun in v imenu katere se gospodarstvo upravlja in ki je pravno in gospodarsko odgovorna za gospodarstvo, to je oseba, ki nosi gospodarska tveganja vodenja gospodarstva. Lastnik [Nosilec] je lahko neposredni lastnik, zakupnik, dedni zakupnik, uživalec ali skrbnik. Za lastnike [nosilce] lahko veljajo samo tisti družbeniki v skupinskem gospodarstvu, ki so udeleženi pri kmetijskih delih na gospodarstvu.“
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
Agrooikosystimata je bila ustanovljena kot družba z omejeno odgovornostjo, katere dejavnosti so med drugim študije, izvedba programov in projektov v zvezi z varovanjem, sanacijo in razvojem naravnega in kmetijskega okolja, razvoj pobud in dejavnosti za varstvo okolja, izvajanje presoj vplivov na okolje ter študije in izvajanje programov za razvoj podeželja.
Družba Agrooikosystimata je leta 1997 najela 237,4 hektara zemljišč v prefekturi Magnesia, da bi tam ustvarila biotope in krajinske parke.
Družba Agrooikosystimata je 26. januarja 1998 z vodjo direktorata za razvoj kmetijstva navedene prefekture v vlogi zastopnika ministra za razvoj kmetijstva in prehrano sklenila pogodbo o upravljanju v okviru programa DPKZ v skladu z Uredbo št. 2078/92.
Zadevna zemljišča so bila leta 1998 v ta program vključena za 20 let. Družba Agrooikosystimata je sprejela številne zaveze v zvezi z nadzorovanim uresničevanjem ciljev iz navedenega programa, v zameno pa je prejela osnovno finančno pomoč na hektar in pet let še dodatno pomoč za ustanovitev krajinskega parka.
Centralni odbor za nadzor programa DPKZ na grškem ozemlju je junija 2005 ugotovil, da čeprav so ta zemljišča upravičena do vključitve v program, družba Agrooikosystimata ne izpolnjuje zahtev za prejemanje navedenih pomoči.
Ta odbor je menil, da lahko v programu DPKZ sodelujejo samo fizične ali pravne osebe, ki imajo ob vključitvi svojih kmetijskih zemljišč v ta program dohodek iz kmetijske dejavnosti, ki jo opravljajo na upravičenih zemljiščih, ki bi ga lahko izgubile zaradi načrtovanega zmanjšanja pridelave ali zaradi povišanja stroškov pridelave.
Pri navedenem programu pa naj ne bi mogle sodelovati fizične ali pravne osebe, ki ob vključitvi svojih kmetijskih zemljišč v ta program niso utrpele izpada dohodka zaradi spremembe vrste rabe, še manj pa pravne osebe, ki so bile ustanovljene s poslovnim namenom pridobivanja finančnih pomoči, določenih s tem programom, prek vključitve kmetijskih zemljišč, ki so jih za to najele ali nameravale najeti, vanj.
Ker je bila družba Agrooikosystimata ustanovljena kot gospodarska družba, ker ni utrpela nikakršnega izpada dohodka zaradi vključitve zadevnih zemljišč v program DPKZ in ker sta poleg tega najem in vključitev teh zemljišč v ta program imela poslovni in pridobitni namen, kar je v nasprotju z določbami Uredbe št. 2078/92, je centralni odbor za nadzor programa DPKZ menil, da so bila navedena zemljišča nepravilno vključena v ta program in jih je treba iz njega izključiti.
Zato je bila pogodba o upravljanju med ministrom za razvoj kmetijstva in prehrano in družbo Agrooikosystimata razvezana z odločbo direktorja za razvoj podeželja prefekture Magnesia z dne 14. novembra 2007, zadevna zemljišča pa so bila izključena iz programa DPKZ.
Družba Agrooikosystimata je zoper to odločbo vložila tožbo. Pred Dioikitiko Efeteio Larisas (višje upravno sodišče v Larisi) zlasti zatrjuje, da je iz člena 2(1) Uredbe št. 2078/92, iz člena 2(1) Uredbe št. 746/96, iz Odločbe Komisije 89/651/EGS z dne 26. oktobra 1989 o opredelitvi značilnosti in o seznamu kmetijskih pridelkov za raziskovanje o strukturi kmetijskih gospodarstev Skupnosti v letih 1988–1997 (
UL L 391, str. 1
) in iz Odločbe 2000/115 razvidno, da so upravičenci iz programa DPKZ nosilci, to so fizične ali pravne osebe, ki so lahko lastniki ali zakupniki, ne glede na to, ali opravljajo kmetijsko dejavnost na že delujočih gospodarstvih, ki so vir kmetijskega dohodka. Družba Agrooikosystimata meni, da se finančno nadomestilo iz Uredbe št. 2078/92 nosilcu izplača zaradi izgube možnosti uporabe zadevnih zemljišč v skladu z njihovim namenom.
Dioikitiko Efeteio Larisas meni, da je iz uredb št. 2078/92 in št. 746/96 razvidno, da lahko pri programu DPKZ sodelujejo samo subjekti, za katere je kmetijstvo glavna dejavnost in katerih dohodek iz upravičenih gospodarstev se zmanjša zaradi zavez in obveznosti, ki so jih sprejeli. Ker je navedeno sodišče menilo, da družba Agrooikosystimata ni opravljala nikakršne kmetijske dejavnosti in zaradi prahe zadevnih zemljišč ni utrpela izpada dohodka, je določilo, da ta družba ne izpolnjuje pogojev, da bi bila na podlagi teh zemljišč upravičenka tega programa.
Zato je Dioikitiko Efeteio Larisas tožbo, ki jo je vložila družba Agrooikosystimata, zavrnilo.
Tožeča stranka v glavni stvari, ki navedenemu sodišču očita, da se je oprlo na napačno razlago uredb št. 2078/92 in št. 746/96, je vložila pritožbo pri predložitvenem sodišču.
Ker je rešitev spora v postopku v glavni stvari odvisna od razlage navedenih uredb, je Symvoulio tis Epikrateias (vrhovno upravno sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali morajo imeti v skladu s sistematiko uredb št. 2078/92 in št. 746/96 upravičenci programa DPKZ status kmeta ali pa zadošča, da nosijo gospodarsko tveganje, vezano na upravljanje upravičenega gospodarstva, za katero so odgovorni?“
Vprašanje za predhodno odločanje
Predložitveno sodišče s svojim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali morajo imeti upravičenci programa DPKZ, ki je bil uveden z Uredbo št. 2078/92, status kmeta ali pa zadošča, da nosijo gospodarsko tveganje, vezano na upravljanje upravičenega gospodarstva, za katero so odgovorni.
Družba Agrooikosystimata izpodbija razlago uredb št. 2078/92 in št. 746/96, ki jo je podalo Dioikitiko Efeteio Larisas, v skladu s katero lahko pri navedenem programu sodelujejo samo subjekti, za katere je kmetijstvo glavna dejavnost in katerih dohodek iz upravičenih gospodarstev se zmanjša zaradi zavez in obveznosti, ki so jih sprejeli.
Družba Agrooikosystimata meni, da je iz člena 2(1) Uredbe št. 2078/92, ki v grški jezikovni različici prejemnike sheme pomoči, ki je bila uvedena z uredbo, opredeljuje kot „κατόχους γεωργικών εκμεταλλεύσεων“ (nosilci kmetijskega gospodarstva), razvidno, da se za sodelovanje pri programu DPKZ ne zahteva status kmeta.
Družba Agrooikosystimata v zvezi s tem zatrjuje, da navedena uredba razlikuje med pojmoma „γεωργοί“ (kmetje) in „κατόχους γεωργικών εκμεταλλεύσεων“ (nosilci kmetijskega gospodarstva). Drugi pojem, ki je širši od prvega, bi moral ustrezati opredelitvi iz točke B/01 Priloge I k Odločbi 2000/115, to je „fizična oseba, skupina fizičnih oseb ali pravna oseba, za račun in v imenu katere se gospodarstvo upravlja in ki je pravno in gospodarsko odgovorna za gospodarstvo, to je oseba, ki nosi gospodarska tveganja vodenja gospodarstva“.
Opozoriti je treba, da med raznimi jezikovnimi različicami člena 2(1) Uredbe št. 2078/92 obstajajo razlike.
Medtem ko se namreč grška, francoska, italijanska in nizozemska jezikovna različica pri opredelitvi prejemnikov sheme pomoči, določene s to uredbo, sklicujejo na „nosilca kmetijskega gospodarstva“, se španska, nemška in angleška različica navedene določbe sklicujejo na „kmeta“.
V zvezi s tem je treba spomniti, da je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso določbe prava Unije razlagati in uporabljati enotno ob upoštevanju različic v vseh jezikih Unije, če pa se med jezikovnimi različicami pravnega besedila Unije pojavijo razlike, je zadevno določbo treba razlagati glede na splošno sistematiko in namen ureditve, katere del je (glej sodbo GSV, C‑74/13,
EU:C:2014:243
, točka 27 in navedena sodna praksa).
Čeprav je v obravnavanem primeru v grški, francoski, italijanski in nizozemski jezikovni različici v členu 2(1) Uredbe št. 2708/92 za opredelitev prejemnikov zadevne sheme pomoči uporabljen izraz „nosilec kmetijskega gospodarstva“, in ne termin „kmet“, imata ta pojma, kot je razvidno iz sistematike te uredbe, enak pomen.
To je razvidno, na eni strani, tako iz preambule Uredbe št. 2078/92, v kateri je bil v vseh jezikovnih različicah, navedenih v točki 32 te sodbe, uporabljen termin „kmet“ namesto termina „nosilec“, tudi ko so bili v četrti in dvanajsti uvodni izjavi „kmetje“ opredeljeni kot prejemniki sheme pomoči, ki se s to uredbo uvaja, kot tudi, na drugi strani, iz člena 1 te uredbe, ki določa, da je cilj te sheme pomoči zagotavljanje primernega dohodka „kmetom“.
Tej razlagi pritrjuje člen 5(1)(c) Uredbe št. 2078/92 o zapuščenih površinah, iz katerega je razvidno, da je bilo mogoče pomoč iz člena 2(1) te uredbe dodeliti osebam, ki niso kmetje, le če za zagotavljanje vzdrževanja zapuščenih kmetijskih zemljišč ali gozdov ni bilo na voljo kmetov.
Razlaga, ki izhaja iz zgornjih ugotovitev, da so lahko v programu DPKZ sodelovale samo osebe, ki imajo status kmeta, je tudi v skladu s cilji, ki jim sledi Uredba št. 2078/92.
Kot je namreč razvidno iz druge, desete in dvanajste uvodne izjave, je bila s to uredbo uvedena shema pomoči Skupnosti, katere glavni cilj je bilo reguliranje kmetijske proizvodnje (glej v tem smislu sodbo Huber, C‑336/00,
EU:C:2002:509
, točka 35).
To je bil med drugim cilj programa DPKZ, na podlagi katerega je bilo finančno nadomestilo plačano kmetom, ki so se zavezali, da bodo del svojih kmetijskih zemljišč dali v praho iz namenov, vezanih na okolje in varovanje naravnih virov.
V zvezi s tem je treba pojasniti, da pojma „kmetijska dejavnost“, kot je opredeljen v členu 2(c) Uredbe Sveta (ES) št. 1782/2003 z dne 29. septembra 2003 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete ter o spremembi uredb (EGS) št. 2019/93, (ES) št. 1452/2001, (ES) št. 1453/2001, (ES) št. 1454/2001, (ES) 1868/94, (ES) št. 1251/1999, (ES) št. 1254/1999, (ES) št. 1673/2000, (EGS) št. 2358/71 in (ES) št. 2529/2001 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 40, str. 269), ki vključuje ohranjanje zemljišč v dobrih kmetijskih in okoljskih pogojih, ni mogoče uporabiti za razlago Uredbe št. 2078/92, ker je bil ta pojem opredeljen ob uvedbi nevezanosti pomoči na kmetijsko proizvodnjo, torej v okviru, ki je povsem drugačen od tistega, v katerega spada dejansko stanje v glavni stvari. V navedenem okviru so bile namreč pomoči za kmetijstvo dodeljene zlasti glede na pridelano količino.
Iz zgoraj navedenega je razvidno, da so lahko pri programu DPKZ sodelovale samo osebe, ki so se že pred tem ukvarjale s kmetijsko pridelavo.
Tej razlagi pritrjuje Priloga I k Odločbi 2000/115, v kateri je navedeno, da „[z]a nosilce lahko veljajo samo tisti družbeniki v skupinskem gospodarstvu, ki so udeleženi pri kmetijskih delih na gospodarstvu“, pri čemer je kmetijsko gospodarstvo opredeljeno kot „[s]amostojna tehnično‑gospodarska enota, ki ima enotno vodstvo in ki prideluje kmetijske pridelke“.
Poleg tega, čeprav je Sodišče razsodilo, da okoljevarstveni cilji spadajo med cilje, ki jim sledi Uredba št. 2078/92, je tudi pojasnilo, da je spodbujanje proizvodnih načinov, ki so spoštljivejši do okolja, zagotovo cilj skupne kmetijske politike, vendar to ostaja stranski cilj (glej v tem smislu sodbo Huber,
EU:C:2002:509
, točki 32 in 36).
V teh okoliščinah ni mogoče trditi, kot to počne družba Agrooikosystimata, da uresničevanje kmetijsko‑okoljskih ciljev iz Uredbe št. 2078/92 kot tako zadostuje, da se upraviči dodelitev pomoči, določene s to uredbo, osebam, ki niso kmetje.
Ob upoštevanju zgoraj navedenega je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba Uredbo št. 2078/92 razlagati tako, da so bile do programa DPKZ iz člena 2(1)(f) te uredbe upravičene samo osebe, ki so se že pred tem ukvarjale s kmetijsko pridelavo.
Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopkih v glavni stvari ena od stopenj v postopkih pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (šesti senat) razsodilo:

Uredbo Sveta (EGS) št. 2078/92 z dne 30. junija 1992 o metodah kmetijske pridelave, ki so skladne z zahtevami varovanja okolja in ohranjanja podeželja, je treba razlagati tako, da so bile do programa dolgoročne prahe kmetijskih zemljišč iz člena 2(1)(f) te uredbe upravičene samo osebe, ki so se že pred tem ukvarjale s kmetijsko pridelavo.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: grščina.