CELEX: 62013CJ0401
Begäran om förhandsavgörande
Social trygghet för migrerande arbetstagare
Förordning (EEG) nr 1408/71
Artikel 7.2 c
Tillämpning av konventioner om social trygghet mellan medlemsstater
Återvändande flykting med ursprung i en medlemsstat
Anställningsperioder som har fullgjorts inom en annan medlemsstats territorium
Ansökan om beviljande av ålderspension
Avslag

Respektive begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 7.2 c i rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen, i ändrad och uppdaterad lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 118/97 av den 2 december 1996 (
EGT L 28, 1997, s. 1
), i dess ändrade lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1992/2006 av den 18 december 2006 (
EUT L 392, s. 1
), (nedan kallad förordning nr 1408/71).
Respektive begäran har framställts i ett mål mellan Vasiliki Balazs och Casa Judeţeană de Pensii Cluj (pensionskassan för distriktet Cluj i Rumänien, nedan kallad Casa Judeţeană de Pensii) och i ett mål mellan Casa Judeţeană de Pensii och Attila Balazs. Målen rör beviljande av ålderspension till Attila och Vasiliki Balazs (nedan tillsammans kallade makarna Balazs).
Tillämpliga bestämmelser
Unionsrätt
I artikel 6 i förordning nr 1408/71 föreskrivs följande:
”Om något annat inte följer av bestämmelserna i artikel 7, 8 och 46.4, skall denna förordning, både vad gäller de personer och de sakområden som den behandlar, ersätta bestämmelserna i alla konventioner om social trygghet mellan:
a)
två eller flera medlemsstater inbördes, …
…”
I artikel 7.2 c i samma förordning föreskrivs följande:
”Utan hinder av bestämmelserna i artikel 6 skall följande fortfarande gälla:
…
c)
vissa bestämmelser i de konventioner om social trygghet som medlemsstaterna ingått före denna förordnings tillämpningsdatum, förutsatt att de är mer gynnsamma för förmånstagarna eller om de tillkommit av särskilda historiska omständigheter och deras verkan är tidsbegränsad, under förutsättning att dessa bestämmelser finns på förteckningen i bilaga III.”
I artikel 94.1 och 94.2 i förordningen föreskrivs följande:
”1.   Ingen rätt skall förvärvas enligt denna förordning för en period före den 1 oktober 1972 eller för den dag då förordningen började gälla inom den berörda medlemsstatens territorium eller inom en del av den statens territorium.
2.   Alla försäkringsperioder och i förekommande fall alla anställnings- eller bosättningsperioder som har fullgjorts enligt en medlemsstats lagstiftning före den 1 oktober 1972 eller före den dag då förordningen började gälla inom denna medlemsstats territorium eller inom en del av den statens territorium skall beaktas vid fastställande av rätt till förmåner enligt denna förordning.”
I rådets förordning (EEG) nr 574/72 av den 21 mars 1972 (
EGT L 74, s. 1
; svensk specialutgåva, område 5, volym 1, s. 106), i dess lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 1791/2006 av den 20 november 2006 (
EUT L 363, s. 1
), (nedan kallad förordning nr 574/72) fastställs tillämpningsbestämmelser för förordning nr 1408/71.
Det bilaterala avtalet
Det bilaterala avtal mellan den grekiska och den rumänska regeringen som ingicks den 23 februari 1996 om slutgiltig reglering av kompensation för socialförsäkringsavgifter som grekiska politiska flyktingar vilka sedermera återvänt till Grekland har betalat in i Rumänien (nedan kallat det bilaterala avtalet) återfinns inte i bilaga III till förordning nr 1408/71.
Begreppen återvändare och försäkringsperiod definieras i artikel 1 a och 1 e i avtalet på följande sätt:
”a)
Med ’återvändare’ avses en person av grekiskt ursprung som bosatt sig i Rumänien efter den 1 januari 1945 med status som politisk flykting, samt dennes familjemedlemmar, som har återvänt eller kommer att återvända till Grekland för att bosätta sig där senast sex år från och med dagen för detta avtals ikraftträdande.
…
e)
Med ’försäkringsperiod’ avses den period med avseende på vilken socialförsäkringsavgifter har betalats in i Rumänien i enlighet med rumänsk lagstiftning.”
Artikel 2 i det bilaterala avtalet har följande lydelse:
”1.   I punkterna 2 och 3 i denna artikel och i artikel 3 i detta avtal regleras kompensationen för de socialförsäkringsavgifter som återvändare har betalat in.
2.   Rumänien åtar sig att till Grekland utge ett schablonbelopp som kompensation för Greklands utbetalning av pensioner och täckning av återvändarnas försäkringsperioder.
3.   Grekland åtar sig att betala ut pensioner till pensionerade återvändare och att erkänna försäkrade återvändares fullgjorda försäkringsperioder i Rumänien i enlighet med grekisk lagstiftning om social trygghet.”
Den kompensation som anges i artikel 2.2 i det bilaterala avtalet uppgår enligt artikel 3 i avtalet till 15 miljoner USD.
I artikel 5 i avtalet anges att Rumänien ”[e]fter betalning av 15 miljoner USD … inte längre [ska] ha några skyldigheter i förhållande till de återvändande grekiska flyktingarnas rättigheter på området för social trygghet.”
Målen vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan
Makarna Balazs är grekiska medborgare som har status som återvändande grekiska politiska flyktingar. De är bosatta i Thessaloniki (Grekland).
Under år 1948 blev Attila och Vasiliki Balazs, som då var 7 respektive 9 år gamla, bosatta i Rumänien där de erkändes som politiska flyktingar. De gjorde inbetalningar till det offentliga rumänska systemet för social trygghet under 34 år, 7 månader och 6 dagar, respektive 28 år. De återvände till Grekland den 18 augusti 1990.
Under år 1998 ansökte makarna Balazs hos de grekiska myndigheterna om att deras anställningsperioder som fullgjorts i Rumänien skulle erkännas. Myndigheterna bedömde genom beslut av den 21 september 1998 att Attila och Vasiliki Balazs hade fullgjort anställningsperioder i Rumänien som uppgick till 9 382 respektive 8351 dagar. Av dessa perioder erkände myndigheterna bara 4500 dagar vid beräkningen av deras ålderspensioner.
På grundval av denna beräkning beviljades makarna Balazs därefter ålderspension av de grekiska myndigheterna.
En sammanlagd försäkringsperiod på 6993 arbetsdagar, av vilka 4500 dagar erkändes som anställningsperiod i Rumänien och 2 493 dagar avsåg en anställning i Grekland, beaktades således för Vasiliki Balazs. Hennes månatliga pension uppgick enligt denna beräkning till 136 910 grekiska drachmer (GRD) (omkring 390 euro).
Vad beträffar Attila Balazs, utgjorde den sammanlagda försäkringsperiod som beaktades 7733 dagar, av vilka 4500 dagar erkändes som anställningsperiod i Rumänien och 3 233 dagar avsåg en anställning i Grekland. Hans månatliga pension uppgick enligt denna beräkning till 596,99 euro.
Den 11 oktober respektive den 27 november 2007 ansökte Attila och Vasiliki Balazs var för sig hos Casa Judeţeană de Pensii om ålderspension på grundval av bestämmelserna i förordning nr 1408/71 och förordning nr 574/72.
Båda ansökningarna avslogs genom beslut av den 5 oktober 2011. Casa Judeţeană de Pensii motiverade dessa beslut med att eftersom de grekiska myndigheterna betraktade makarna Balazs som återvändande grekiska politiska flyktingar hade de rumänska myndigheterna enligt artikel 5 i det bilaterala avtalet inte någon skyldighet att bevilja dem ålderspension.
Båda makarna Balazs överklagade ovannämnda beslut till Tribunalul Cluj.
Genom domar av den 26 september 2012, upphävde Tribunalul Cluj dessa beslut och förordnade om att Casa Judeţeană de Pensii skulle fatta nya beslut innebärande att makarna Balazs hade rätt till ålderspensioner enligt förordning nr 1408/71 och förordning nr 574/72 med beaktande av de sammanlagda avgiftsperioder som fullgjorts av makarna i Rumänien. Tribunalul Cluj preciserade härvidlag att dessa förordningar var tillämpliga på makarna Balazs ansökningar med hänvisning till att det bilaterala avtalet inte omfattades av artikel 7.2 c i förordning nr 1408/71, eftersom dess tillämpning inte var begränsad i tiden, avtalet inte återfanns i bilaga III till förordningen och dess bestämmelser uppenbarligen inte kunde betraktas som mer gynnsamma för förmånstagarna då dessa hade ansökt om att beviljas ålderspension med stöd av förordningen.
Casa Judeţeană de Pensii verkställde dessa domar genom att fatta två nya beslut den 20 och den 27 februari 2013. Med tillämpning av bestämmelserna i förordning nr 1408/71 beviljades därigenom Attila och Vasiliki Balazs ålderspension med 405 respektive 500 rumänska lei (RON) per månad (ungefär 110 och 90 euro).
Tribunalul Clujs domar överklagades till Curtea de Appel de Cluj såväl av makarna Balazs som av Casa Judeţeană de Pensii.
Casa Judeţeană de Pensii hävdade i huvudsak att bestämmelserna i förordning nr 1408/71 och förordning nr 574/72 inte kunde tillämpas i förevarande fall med anledning av det bilaterala avtalet. Enligt det bilaterala avtalet hade alla Rumäniens skyldigheter gentemot återvändande grekiska politiska flyktingar upphört eftersom Rumänien hade fullgjort sin förpliktelse att erlägga 15 miljoner USD till Grekland.
Makarna Balazs bestred skälen till Tribunalul Clujs domar och yrkade, på grundval av samma förordningar, att deras rätt till ålderspension skulle erkännas avseende de sammanlagda avgiftsperioder som hade fullgjorts i Rumänien. De hävdade i huvudsak att Rumänien, i och med att denna stat anslutits till Europeiska unionen, var skyldig att tillämpa förordning nr 1408/71 och förordning nr 574/72. Det bilaterala avtalet, vilket är mindre gynnsamt och inte återfinns i bilaga III till förordning nr 1408/71, omfattas nämligen inte av artikel 7.2 c i denna förordning.
Det var under dessa förhållanden som Curtea de Apel Cluj beslutade att förklara de båda nationella målen vilande och att ställa följande tolkningsfråga till domstolen, vilken har samma formulering i de båda besluten att begära förhandsavgörande i målen C-401/13 respektive C-432/13:
”Ska artikel 7.2 c i förordning … nr 1408/71 tolkas så, att den är tillämplig på ett bilateralt avtal som två medlemsstater har ingått före förordningens tillämpningsdatum, enligt vilket de skyldigheter med avseende på socialförsäkringsförmåner som den ena staten har gentemot sådana medborgare i den andra staten vilka har haft status som politiska flyktingar i den första staten och sedermera återvänt till den andra staten, ska upphöra i utbyte mot att den första staten utger ett schablonbelopp för betalning av pensioner och för täckning av den period för vilken socialförsäkringsavgifter har betalats in i den första staten?”
Domstolens ordförande beslutade den 4 september 2013 att förena målen C‑401/13 och C-432/13 vad gäller det skriftliga och det muntliga förfarandet samt domen.
Prövning av tolkningsfrågan
Den hänskjutande domstolen vill genom sin fråga i huvudsak få klarhet i huruvida artikel 7.2 c i förordning nr 1408/71 ska tolkas så, att ett bilateralt avtal om socialförsäkringsförmåner för medborgare från en av signatärstaterna med status som politiska flyktingar i den andra signatärstaten, som hade ingåtts vid en tidpunkt då en av de båda signatärstaterna ännu inte hade anslutit sig till unionen och som inte återfinns i bilaga III i denna förordning, förblir tillämpligt i en situation när politiska flyktingar har återvänt till sitt hemland före det bilaterala avtalet hade ingåtts och förordning nr 1408/71 hade trätt i kraft.
Casa Judeţeană de Pensii anser att förordning nr 1408/71 inte är tillämplig i det nationella målet på grund av att det bilaterala avtalet, och särskilt artikel 5 i detta avtal, enligt vilken Rumäniens skyldigheter gentemot politiska flyktingar från Grekland har upphört eftersom Rumänien har uppfyllt sin förpliktelse att betala 15 miljoner USD till Republiken Grekland. Det ska således prövas huruvida de aktuella omständigheterna i det nationella målet omfattas av tillämpningsområdet för förordning nr 1408/71.
Av fast rättspraxis följer att även om en ny lagstiftning endast gäller för framtiden, ska den, om inte annat föreskrivits, enligt en allmänt erkänd princip tillämpas även på framtida verkningar av situationer som uppkommit då den tidigare lagen gällde (se dom Duchon, C-290/00,
EU:C:2002:234
, punkt 21 och där angiven rättspraxis).
I syfte att göra det möjligt att tillämpa förordning nr 1408/71 på framtida verkningar av situationer som uppkommit då den tidigare lagen gällde, föreskrivs det i artikel 94.2 i den förordningen en skyldighet att vid fastställande av rätt till förmåner beakta alla försäkrings-, anställnings- eller bosättningsperioder som fullgjorts enligt någon medlemsstats lagstiftning före den 1 oktober 1972 eller före den dag då förordningen började gälla inom denna medlemsstats territorium (se dom Duchon,
EU:C:2002:234
, punkt 23).
Eftersom förordning nr 1408/71 trädde i kraft i förhållande till Rumänien vid denna stats anslutning till unionen, det vill säga den 1 januari 2007, omfattar förordningens tidsmässiga tillämpningsområde (
ratione temporis
) en sådan situation som makarna Balazs befann sig i och de hade således fog för att åberopa denna förordning från och med den tidpunkten.
Den omständigheten att det i det bilaterala avtalet föreskrivs att Rumäniens skyldigheter vad avser rättigheter beträffande social trygghet för återvändande politiska flyktingar från Grekland upphör efter det att ett belopp på 15 miljoner USD har erlagts saknar, i motsats till vad Casa Judeţeană de Pensii har anfört, betydelse i detta avseende.
Det framgår av artikel 6 i förordning nr 1408/71 att förordningen, inom sitt materiella tillämpningsområde och med avseende på den personkrets som den är tillämplig på, med vissa förbehåll ersätter konventioner om social trygghet mellan två eller flera medlemsstater. Detta ersättande är tvingande och tillåter inte några andra undantag än de som uttryckligen föreskrivs i den förordningen (se, analogt, dom Walder, 82/72,
EU:C:1973:62
, punkterna 6 och 7, dom Thévenon, C-475/93,
EU:C:1995:371
, punkt 15, samt dom Rönfeldt, C-227/89,
EU:C:1991:52
, punkt 22).
Bland de undantag som föreskrivs i förordning nr 1408/71 återfinns det som anges i artikel 7.2 c, enligt vilken bestämmelserna i de konventioner om social trygghet som omnämns i bilaga III till denna förordning fortfarande ska gälla, utan hinder av artikel 6 i samma förordning (dom Habelt, C-396/05,
EU:C:2007:810
, punkt 87, samt Wencel, C-589/10,
EU:C:2013:303
, punkt 35), förutsatt att konventionerna är mer gynnsamma för förmånstagarna eller att de tillkommit av särskilda historiska omständigheter och att deras verkan är tidsbegränsad.
I förevarande fall är det utrett att det bilaterala avtalet inte återfinns i bilaga III i förordning nr 1408/71. Härav följer att enligt artikel 6 a i förordning nr 1408/71 ersätter förordningen, i ett sådant fall som är aktuellt i det nationella målet, i princip detta avtal.
Den hänskjutande domstolen och den rumänska regeringen har emellertid åberopat domen Rönfeldt (
EU:C:1991:52
) för att göra gällande att det bilaterala avtalet, oaktat ordalydelsen av artiklarna 6 och 7.2 c i förordning nr 1408/71, alltjämt är tillämpligt.
Domstolen har i ovannämnda dom med stöd av artiklarna 45 FEUF och 48 FEUF, slagit fast att vad gäller migrerande arbetstagare ska bilaterala konventioner om social trygghet fortsätta att tillämpas efter ikraftträdandet av förordning nr 1408/71, oavsett huruvida dessa konventioner återfinns i bilaga III i denna förordning, när en sådan tillämpning är mer gynnsam för arbetstagaren.
Det ska således prövas huruvida de principer som fastställts i domen Rönfeldt (
EU:C:1991:52
) är tillämpliga under de omständigheter som är relevanta för det nationella målet.
Domstolen erinrar härvid om att, såsom har angetts i punkt 33 i denna dom, är principen om ersättande enligt artikel 6 i förordning nr 1408/71 tvingande och tillåter i princip inte några undantag.
De principer som fastställts i domen i målet Rönfeldt (
EU:C:1991:52
) bygger vidare på den uppfattningen att den berörde var i sin fulla rätt att ha berättigade förväntningar på att han eller hon skulle kunna omfattas av bestämmelserna i en bilateral konvention, vilken var den enda som var tillämplig på vederbörande vid den tidpunkt då han eller hon beslutade sig för att flytta till ett annat land (se, för ett liknande resonemang, dom Kaske, C-277/99,
EU:C:2002:74
, punkt 27).
Under de ifrågavarande omständigheterna i det nationella målet, som kännetecknas av att de berörda har lämnat Rumänien och bosatt sig i Grekland år 1990, det vill säga sex år innan det bilaterala avtalet ingicks, kan dessa personer inte hysa några berättigade förväntningar på att de skulle omfattas av bestämmelserna i det bilaterala avtalet, eftersom detta ännu inte hade ingåtts vid den tidpunkt då de återvände till Grekland.
Det ska under alla omständigheter framhållas att makarna Balazs i det nationella målet inte begär att omfattas av det bilaterala avtalet. De önskar tvärtom att förordning nr 1408/71 ska tillämpas på deras situation. Under dessa omständigheter kan den rumänska regeringen inte åberopa domen Rönfeldt (
EU:C:1991:52
) för att visa att avtalet förblir tillämpligt på deras situation.
Mot bakgrund av ovanstående överväganden konstaterar domstolen att de principer som slogs fast i domen Rönfeldt (
EU:C:1991:52
), enligt vilka det är möjligt att underlåta att tillämpa vissa bestämmelser i förordning nr 1408/71 för att istället fortsätta att tillämpa en bilateral konvention som förordningen normalt sett skulle ersätta, inte är tillämpliga under sådana omständigheter som de som är aktuella i det nationella målet.
Härav följer att tolkningsfrågan ska besvaras enligt följande. Artikel 7.2 c i förordning nr 1408/71 ska tolkas så, att ett bilateralt avtal om socialförsäkringsförmåner för medborgare från en av signatärstaterna, som haft status som politiska flyktingar i den andra signatärstaten, vilket ingåtts vid en tidpunkt då en av de båda signatärstaterna ännu inte hade anslutit sig till unionen och som inte återfinns i bilaga III i denna förordning, inte förblir tillämpligt på ett fall där politiska flyktingar återvänt till sitt hemland före ingåendet av det bilaterala avtalet och före ikraftträdandet av förordningen.
Huruvida domens rättsverkningar ska begränsas i tiden
Den rumänska regeringen har yrkat att domstolen, för det fall denna bedömer att det bilaterala avtalet inte ska omfattas av det undantag som föreskrivs i artikel 7.2 c i förordning nr 1408/71, ska begränsa domens rättsverkningar i tiden.
Till stöd för sitt yrkande har denna regering för det första anfört att de rumänska myndigheterna har handlat i god tro. De rumänska myndigheternas uppfattning har nämligen sin grund i domstolens fasta rättpraxis, bland annat domen Rönfeldt (
EU:C:1991:52
). Även om kommissionen inlett ett fördragsbrottsförfarande mot Rumänien för att fastställa att medlemsstaten har åsidosatt de skyldigheter som åligger den vid tillämpningen av förordning nr 1408/71, har Rumäniens inställning under fördragsbrottsärendets handläggning varit oförändrad och kommissionen har inte vidtagit några åtgärder med anledning av medlemsstatens begäran att anordna tekniska samråd och om hänvändelse till grekiska myndigheter. De rumänska myndigheternas goda tro kan dessutom inte ifrågasättas på grund av den omständigheten att andra medlemsstater som haft liknande problem har godtagit att tillämpa förordning nr 1408/71, eftersom de avtal som Republiken Grekland ingått med dessa andra medlemsstater skilde sig från det som den ingått med Rumänien. Slutligen har de rumänska myndigheterna hänvänt sig till de grekiska myndigheterna för att klargöra situationen.
Den rumänska regeringen vill för det andra uppmärksamma domstolen på de allvarliga ekonomiska konsekvenser som skulle bli följden av en retroaktiv tillämpning av domstolens dom. Enligt en uppskattning från Casa Națională de Pensii Publice (den rumänska nationella offentliga pensionskassan) skulle de ytterligare utgifterna uppgå till 38 560 683 RON (ungefär 8680537 euro). Den rumänska regeringen har även angett att nästan 800 mål där föremålet för talan liknar makarna Balazs talan för närvarande pågår.
I detta sammanhang erinrar domstolen om att det framgår av fast rättspraxis att den tolkning som domstolen gör av en unionsregel, vid utövandet av sin behörighet enligt artikel 267 FEUF, klargör och preciserar innebörden och räckvidden av denna regel, såsom den ska eller skulle ha tolkats och tillämpats från och med sitt ikraftträdande. Av detta följer att den på detta sätt tolkade regeln kan och ska tillämpas av den nationella domstolen även på rättsförhållanden som har uppstått och grundats före den dom som meddelas avseende begäran om tolkning, om de omständigheter som gör det möjligt att inför de behöriga domstolarna föra talan angående tillämpningen av nämnda bestämmelse i övrigt är uppfyllda (se dom Santander Asset Management SGIIC m.fl., C-338/11–C-347/11,
EU:C:2012:286
, punkt 58 och där angiven rättspraxis).
Det är endast i undantagsfall som domstolen, med tillämpning av den allmänna rättssäkerhetsprincip som ingår i unionens rättsordning, kan se sig föranledd att begränsa berörda personers möjlighet att åberopa en av domstolen tolkad bestämmelse i syfte att ifrågasätta rättsförhållanden som har tillkommit i god tro. För att en sådan begränsning ska kunna komma i fråga ska två väsentliga kriterier vara uppfyllda, nämligen att de berörda handlat i god tro och att det föreligger en risk för allvarliga störningar (se dom Santander Asset Management SGIIC m.fl,
EU:C:2012:286
, punkt 59 och där angiven rättspraxis).
Domstolen har närmare bestämt endast använt denna lösning när vissa klart preciserade omständigheter har varit för handen, särskilt då det har förelegat risk för allvarliga ekonomiska återverkningar, som i synnerhet har berott på det stora antal rättsförhållanden som i god tro har upprättats på grundval av de bestämmelser som har antagits vara gällande, och det har framgått att enskilda och nationella myndigheter har förmåtts att handla på ett sätt som strider mot unionsrätten på grund av att det har förelegat en objektiv och betydande osäkerhet beträffande unionsbestämmelsernas tillämpningsområde, en osäkerhet till vilken andra medlemsstaters eller kommissionens beteenden kan ha bidragit (se dom Santander Asset Management SGIIC m.fl.,
EU:C:2012:286
, punkt 60 och där angiven rättspraxis).
Såsom generaladvokaten har framfört i punkterna 98 och 99 i sitt förslag till avgörande, har den rumänska regeringen inte visat att det föreligger risk för allvarliga störningar. Även om den rumänska regeringen har åberopat de 800 mål vars talan har liknande föremål som makarna Balazs talan, har den inte angett det totala antalet personer som befinner sig i en situation som är jämförbar med makarnas situation. Den rumänska regeringen har inte heller klargjort huruvida beloppet på 38560683 RON även omfattar de 800 liknande mål som för närvarande pågår. En begränsning i tiden av domens rättsverkningar påverkar under alla omständigheter inte dessa mål (se, för ett liknande resonemang, dom Bosman, C-415/93,
EU:C:1995:463
, punkt 144).
Eftersom det andra kriterium som avses i punkt 50 ovan inte är uppfyllt, är det inte nödvändigt att pröva kriteriet om de berördas goda tro.
Av detta följer att det saknas anledning att begränsa domens rättsverkningar i tiden.
Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i de nationella målen utgör ett led i beredningen av dessa mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (fjärde avdelningen) följande:

Artikel 7.2 c i rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen, i ändrad och uppdaterad lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 118/97 av den 2 december 1996, i dess ändrade lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1992/2006 av den 18 december 2006, ska tolkas så, att ett bilateralt avtal om socialförsäkringsförmåner för medborgare från en av signatärstaterna, som haft status som politiska flyktingar i den andra signatärstaten, vilket ingåtts vid en tidpunkt då en av de båda signatärstaterna ännu inte hade anslutit sig till unionen och som inte återfinns i bilaga III i denna förordning, inte förblir tillämpligt på ett fall där politiska flyktingar återvänt till sitt hemland före ingåendet av det bilaterala avtalet och före ikraftträdandet av förordningen.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: rumänska.