CELEX: 62011CJ0131
Kmetijstvo
Uredba (EGS) št. 1443/82
Člen 3(4)
Uporaba sistema kvot v sektorju sladkorja
Presežna količina sladkorja, ki so jo organi države članice ugotovili pri naknadnem pregledu pri proizvajalcu
Upoštevanje tega presežka pri določitvi končne proizvodnje v tržnem letu, v katerem je ugotovljena razlika

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 3(4) Uredbe Komisije (EGS) št. 1443/82 z dne 8. junija 1982 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje sistema kvot v sektorju sladkorja (
UL L 158, str. 17
, in popravek v
UL 1982, L 169, str. 39
), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 392/94 z dne 23. februarja 1994 (
UL L 53, str. 7
, v nadaljevanju: Uredba št. 1443/82).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Pfeifer & Langen KG (v nadaljevanju: Pfeifer & Langen) in Hauptzollamt Aachen glede presežne količine sladkorja, ki so jo nemški organi ugotovili pri naknadnem pregledu, opravljenem pri proizvajalcu, in tržnega leta, na katero se mora ta presežek nanašati.
Pravni okvir
Cilj Uredbe Sveta (EGS) št. 1785/81 z dne 30. junija 1981 o skupni ureditvi trgov v sektorju sladkorja (
UL L 177, str. 4
), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 1148/98 z dne 2. junija 1998 (
UL L 159, str. 38
, v nadaljevanju: temeljna uredba), v okviru skupne ureditve trgov v sektorju sladkorja (v nadaljevanju: SUT za sladkor) je bil ohranjanje potrebnih jamstev glede zaposlitve in življenjske ravni proizvajalcev osnovnih proizvodov, kot so proizvajalci sladkorja v Evropski skupnosti, ter zagotavljanje varnosti preskrbe vseh potrošnikov s sladkorjem po razumnih cenah s stabilizacijo trga sladkorja.
Temeljna uredba je za to urejala proizvodnjo, uvoz in izvoz sladkorja. Določala je predvsem sistem proizvodnih kvot, ki se dodelijo podjetjem in so v skladu z njeno petnajsto uvodno izjavo sredstvo, s katerim se proizvajalcem zagotovijo cene, ki veljajo v Skupnosti, in dajanje njihovih proizvodov v promet.
V tem sistemu kvot je bila med drugim vsaki državi članici dodeljena osnovna količina nacionalne proizvodnje za vsako tržno leto (to je od 1. julija v letu do 30. junija v naslednjem letu). Ta količina se je znotraj vsake države članice glede na merila, določena s temeljno uredbo, razdelila med podjetja, ki proizvajajo sladkor, in sicer v obliki proizvodnih kvot A in B.
Člen 24(1), drugi pododstavek, temeljne uredbe je določal:
„V smislu te uredbe je:
a)
sladkor A […] katerakoli količina sladkorja […], ki se proizvede v določenem tržnem letu in ki jo zadevno podjetje proizvede v okviru svoje kvote A;
b)
sladkor B […] katerakoli količina sladkorja […], ki se proizvede v določenem tržnem letu in s katero zadevno podjetje preseže svojo kvoto A, ne da bi preseglo vsoto svojih kvot A in B;
c)
sladkor C […] katerakoli količina sladkorja […], ki se proizvede v določenem tržnem letu in s katero zadevno podjetje preseže svoji kvoti A in B ali jo proizvede podjetje, ki nima kvote.“
Sladkor iz kvote A, ki je pomenil potrošnjo v Skupnosti, je bilo mogoče prosto tržiti na skupnem trgu, prodajanje tega sladkorja pa je bilo zagotovljeno z intervencijsko ceno. Sladkor iz kvote B je bilo prav tako mogoče prosto tržiti na skupnem trgu, vendar brez zagotovitve intervencijske cene, proti izvoznemu nadomestilu pa ga je bilo mogoče tudi izvoziti v tretje države. Za sladkor C se ni uporabljal niti sistem zaščite cene niti sistem izvoznih nadomestil.
SUT za sladkor je temeljila na sistemu samofinanciranja, stroški izvoznih nadomestil so se financirali s proizvodnimi dajatvami, nobena dajatev pa se ni pobirala za sladkor C. Poleg tega bi bilo treba sladkor C dati v promet zunaj Skupnosti, da bi se prodal na svetovnem trgu.
V zvezi s tem je člen 26 temeljne uredbe določal:
„1.   […] sladkor C, ki ni bil prenesen v skladu s členom 27 […], se ne sme dajati v promet na notranji trg Skupnosti in se mora nepredelan izvoziti pred 1. januarjem koledarskega leta, ki sledi zadevnemu tržnemu letu.
[…]
3.   Izvedbeni predpisi za izvajanje tega člena se sprejmejo na podlagi postopka iz člena 41.
Ti predpisi določajo zlasti dajatev za sladkor C […], naveden v odstavku 1, za katerega v roku, kot bo določen, ni bilo dokazano, da je bil v predpisanem roku izvožen v nepredelani obliki.“
Člen 27(1) in (2) temeljne uredbe je določal:
„1.   Vsako podjetje lahko sklene, da celotno količino ali del količine sladkorja, proizvedenega nad kvoto A, prenese v naslednje tržno leto, pri čemer se ta količina upošteva kot del proizvodnje za naslednje leto. Ta sklep je nepreklicen.
[…]
2.   Podjetja, ki ravnajo v skladu z odstavkom 1:
—
zadevni državi članici pred 1. februarjem sporočijo količino oziroma količine proizvedenega sladkorja, ki se prenese,
—
in se zavežejo, da bodo količino oziroma količine, ki se prenesejo, uskladiščila za 12 zaporednih mesecev od dneva, ki ga je treba še določiti. Za to obdobje se stroški skladiščenja v skladu s členom 8 povrnejo tudi za preneseni sladkor C ter za sladkor A in B, ki sta na podlagi člena 23(4)(a) postala preneseni sladkor C.
[…]“
Člen 27(3) temeljne uredbe je določal:
„3. Izvedbeni predpisi za izvajanje tega člena, ki lahko določajo omejitev glede količin sladkorja, ki jih je mogoče prenesti, se sprejmejo na podlagi postopka iz člena 41.
Ti predpisi določajo zlasti dajatev za količino, ki se skladišči […], ki je bila v obdobju predpisanega skladiščenja dana v promet.“
Člen 28 temeljne uredbe je določal merila za določitev proizvodnih dajatev, zlasti za proizvodnjo sladkorja A in B. Dajatve so pobirale države članice.
V Uredbi Komisije (EGS) št. 2670/81 z dne 14. septembra 1981 o podrobnih izvedbenih pravilih glede proizvodnje sladkorja, ki presega kvoto (
UL L 262, str. 14
), ki je bila sprejeta na podlagi člena 26(3) temeljne uredbe in kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 158/96 z dne 30. januarja 1996 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 18, str. 421, v nadaljevanju: Uredba št. 2670/81), so bile opredeljene okoliščine, v katerih se je sladkor C štel za izvožen.
Člen 1(1) Uredbe št. 2670/81 je določal:
„Šteje se, da so bili proizvodi iz člena 26(1) [temeljne] [u]redbe […] izvoženi, če:
(a)
so, brez vpliva na druge določbe te uredbe, dokazila iz člena 2 v lasti pristojnega organa države članice proizvodnje, ne glede na to, katera država članica je bila izvoznica sladkorja C […];
(b)
država članica izvoznica sprejme zadevno izvozno deklaracijo pred 1. januarjem po koncu tržnega leta, v katerem je bil sladkor C […] proizveden;
(c)
je sladkor C […] ali ustrezna količina v smislu člena 2(3) zapustila carinsko ozemlje Skupnosti najpozneje 60 dni po 1. januarju iz točke (b);
(d)
je bil proizvod izvožen brez izvoznega nadomestila ali prelevmana kot beli sladkor ali surovi sladkor, ki ni bil denaturiran […].
Razen v primerih višje sile se šteje, da je bila zadevna količina sladkorja C […] dana na notranji trg, če kateri koli od pogojev iz prvega pododstavka ni izpolnjen.
V primerih višje sile pristojni organ države članice, na ozemlju katere je bil proizveden sladkor C […], odloči o potrebnih ukrepih na podlagi okoliščin, na katere se sklicuje zadevna stranka.
Kadar se sladkor C […] izvozi z ozemlja države članice, v kateri ni bil proizveden, se ti ukrepi sprejmejo po prejetju mnenja, kadar je to primerno, pristojnih organov te države članice.“
Člen 3(1) Uredbe št. 2670/81 je določal:
„Zadevna država članica za količine, ki so bile v smislu člena 1(1) dane na notranji trg, naloži dajatev za sladkor C na 100 kg belega oziroma surovega sladkorja […], ki je enaka vsoti:
—
najvišjih uvoznih dajatev za zadevni proizvod v tržnem letu, v katerem je bil proizveden zadevni sladkor C […], ter šest mesecev po tem tržnem letu,
in
—
1,21 [EUR].“
Člen 1(1) Uredbe št. 1443/82 je določal:
„V smislu členov od 26 do 29 [temeljne] uredbe proizvodnja sladkorja pomeni v belem sladkorju izraženo skupno količino:
(a)
belega sladkorja;
(b)
surovega sladkorja;
(c)
invertnega sladkorja
[…].“
Člen 3 Uredbe št. 1443/82 je določal:
„1.   Države članice vsako leto do 15. februarja za vsako podjetje s sedežem na svojem ozemlju ugotovijo [začasno] proizvodnjo sladkorja […] za tekoče tržno leto.
[…]
3.   Države članice vsako leto do 1. oktobra ugotovijo končno proizvodnjo sladkorja […] vsakega podjetja za preteklo tržno leto.
4.   Če se naknadno ugotovi, da je končna proizvodnja za sladkor iz odstavka 3 drugačna, se te razlike upoštevajo pri ugotavljanju končne proizvodnje tržnega leta, v katerem je bila ugotovljena razlika.“
Člen 4 Uredbe št. 1443/82 je določal:
„1.   Ob upoštevanju teh odstavkov proizvodnja sladkorja […] podjetja v smislu členov od 26 do 29 [temeljne] uredbe pomeni količino sladkorja […], ki jo je to podjetje dejansko proizvedlo.
2.   Celotna količina sladkorja tržnega leta je proizvodnja iz odstavka 1, povečana za količino sladkorja, ki se je prenesla v to tržno leto, in zmanjšana za količino sladkorja, ki se je prenesla v naslednje tržno leto.“
Člen 23 Uredbe Sveta št. 1009/67/EGS z dne 18. decembra 1967 o skupni ureditvi trga za sladkor (
UL 1967, 308, str . 1
) je določal:
„1.   Država članica osnovno kvoto določi bodisi za vsako tovarno bodisi za vsako podjetje, ki na njenem ozemlju proizvaja sladkor. Brez poseganja v določbe, sprejete na podlagi odstavkov 3 in 4, se osnovna kvota določi tako, da se povprečna letna proizvodnja sladkorja zadevne tovarne ali podjetja za leta od 1961/1962 do 1965/1966 pomnoži s količnikom, ki izraža razmerje med osnovno količino države članice in povprečno letno proizvodnjo sladkorja v tej državi v navedenem obdobju.
Osnovna količina se poveča za:
Nemčijo na 1.750.000 ton belega sladkorja,
Francijo na 2.400.000 ton belega sladkorja,
Italijo na 1.230.000 ton belega sladkorja,
Nizozemsko na 550.000 ton belega sladkorja,
Belgijo in Luksemburg na 550.000 ton belega sladkorja.
2.   Če država članica določi osnovne kvote za podjetje, sprejme ukrepe, potrebne za upoštevanje interesov proizvajalcev pese in trsa.
3.   Svet na predlog Komisije v skladu s postopkom glasovanja iz člena 43(2) Pogodbe sprejme splošna pravila za uporabo odstavka 1 in morebitna odstopanja od določb navedenega odstavka.
4.   Če se izkaže, da so za izvajanje tega člena potrebni izvedbeni predpisi, se ti sprejmejo v skladu s postopkom iz člena 40.“
Uredba št. 1009/67 je bila razveljavljena z Uredbo Sveta (EGS) št. 3330/74 z dne 19. decembra 1974 o skupni ureditvi trga za sladkor (
UL L 359, str. 1
).
Temeljno uredbo je razveljavila in nadomestila Uredba Sveta (ES) št. 2038/1999 z dne 13. septembra 1999 o skupni ureditvi trga za sladkor (
UL L 252, str. 1
).
Uredbo št. 2670/81 je razveljavila in nadomestila Uredba Komisije (ES) št. 967/2006 z dne 29. junija 2006 o podrobnih izvedbenih pravilih za Uredbo Sveta (ES) št. 318/2006 glede proizvodnje izvenkvotnega sladkorja v sektorju sladkorja (
UL L 176, str. 22
).
Uredbo št. 1443/82 je razveljavila in nadomestila Uredba Komisije (ES) št. 314/2002 z dne 20. februarja 2002 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje sistema kvot v sektorju sladkorja (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 35, str. 190).
Vendar se glede na čas dejanskega stanja v postopku v glavni stvari za spor o glavni stvari še naprej uporabljajo temeljna uredba ter uredbi št. 2670/81 in št. 1443/82.
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
Iz predložitvene odločbe je razvidno, da družba Pfeifer & Langen proizvaja sladkor v tovarnah v krajih Elsdorf, Euskirchen, Appeldorn in Lage (Nemčija).
Hauptzollamt Köln-West je na podlagi prijave tega podjetja z dne 8. septembra 1998 z odločbo z dne 25. septembra 1998 ugotovil končno proizvodnjo sladkorja tega podjetja za tržno leto 1997/1998.
Hauptzollamt für Prüfungen Köln je 4. novembra 1999 pri družbi Pfeifer & Langen začel pregled. Hauptzollamt Krefeld je 16. januarja 2003 nadaljeval ta pregled, ki se je nanašal zlasti na odmero proizvodne dajatve za sladkor za tržno leto 1997/1998.
Urada, ki sta opravila pregled, sta v svojem poročilu z dne 9. maja 2006 navedla, da sta ugotovila, da je bila proizvodnja družbe Pfeifer & Langen glede na prijavo presežena. Hauptzollamt Aachen je zato z odločbo z dne 28. decembra 2006 ugotovil, da je bila količina ekvivalenta belega sladkorja, ki jo je družba Pfeifer & Langen proizvedla, za tržno leto 1997/1998 presežena za 9657,4 tone. Hauptzollamt Aachen je z drugo odločbo z istega dne družbi Pfeifer & Langen iz naslova te presežne količine odmeril dajatev za sladkor C v višini 5810857,58 EUR.
Družba Pfeifer & Langen je zoper ti odločbi vložila ugovora, v katerih je med drugim trdila, da se na podlagi člena 3(4) Uredbe št. 1443/82 domnevne presežne količine ne bi smele uvrstiti v tržno leto 1997/1998, saj niso bile znane pred 1. oktobrom 1998.
Hauptzollamt Aachen je z odločbo z dne 27. aprila 2010 zavrnil ugovora družbe Pfeifer & Langen med drugim zato, ker so bile ugotovljene presežne količine pravilno uvrščene v tržno leto 1997/1998, saj naj bi se člen 3(4) Uredbe št. 1443/82 lahko uporabil le za proizvodnjo, ki jo je prijavil proizvajalec. Neprijavljene in naknadno ugotovljene presežne količine bi se morale uvrstiti v tržno leto, v katerem so bile proizvedene.
Poleg tega je Hauptzollamt Aachen z odločbo prav tako z dne 27. aprila 2010 spremenil svojo ugotovitveno odločbo z dne 28. decembra 2006 in ugotovil presežno količino v višini 6922,1 tone za tržno leto 1997/1998. Z drugo odločbo z istega dne je spremenil svojo odločbo o odmeri dajatve z dne 28. decembra 2006 in družbi Pfeifer & Langen naložil proizvodno dajatev v višini 4165027,57 EUR.
Družba Pfeifer & Langen je na obravnavi navedla, da je ta presežek pomenil 1,4 % njene skupne proizvodnje sladkorja za tržno leto 1997/1998.
Družba Pfeifer & Langen je pri Finanzgericht Düsseldorf vložila tožbo zoper to odločbo.
Po mnenju predložitvenega sodišča je rešitev spora o glavni stvari odvisna od tega, ali je treba presežek sladkorja, ki je bil ob koncu tržnega leta 1997/1998 ugotovljen pri pregledu, opravljenem pri družbi Pfeifer & Langen, pripisati temu tržnemu letu ali naslednjemu.
Predložitveno sodišče v zvezi s tem poudarja, da je člen 3(4) Uredbe št. 1443/82 v skladu s sodbo Sodišča z dne 30. januarja 1974 v zadevi Hannoversche Zucker (
159/73, Recueil, str. 121
, točka 6), da pa se je ta sodba nanašala na presežne količine, proizvedene pred začetkom veljave SUT za sladkor, kar pa v obravnavani zadevi ne velja.
Predložitveno sodišče poleg tega navaja, da se v skladu s temeljno uredbo proizvodne kvote, ki se dodelijo podjetjem, nanašajo na količine, proizvedene v enem tržnem letu. Uporaba člena 3(4) Uredbe št. 1443/82 za presežne količine sladkorja, ugotovljene po koncu enega tržnega leta, pa bi povzročila prenos te proizvodnje v naslednje tržno leto. Predložitveno sodišče se v teh okoliščinah sprašuje o združljivosti te razlage s sistemom proizvodnih kvot.
Finanzgericht Düsseldorf je v teh okoliščinah prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je treba člen 3(4) Uredbe št. 1443/82 razlagati tako, da so s to določbo zajete tudi presežne količine, ki jih naknadno ugotovi organ pri inšpekcijskem pregledu pri proizvajalcu?“
Vprašanje za predhodno odločanje
Predložitveno sodišče z vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je člen 3(4) Uredbe št. 1443/82 treba razlagati tako, da se uporablja, kadar nacionalni organi pri naknadnem pregledu pri proizvajalcu ugotovijo presežno količino sladkorja.
Najprej je treba opozoriti, da je tržno leto trajalo od 1. julija v letu do 30. junija v naslednjem letu. V skladu s členom 3(1) Uredbe št. 1443/82 so morale države članice vsako leto do 15. februarja za vsako podjetje s sedežem na njihovem ozemlju ugotoviti začasno proizvodnjo sladkorja za tekoče tržno leto. Na podlagi odstavka 3 tega člena so morale vsako leto do 1. oktobra ugotoviti tudi končno proizvodnjo sladkorja vsakega podjetja za preteklo tržno leto.
V odstavku 4 istega člena je bilo določeno, da če se po ugotovitvi končne proizvodnje „naknadno ugotovi, da je končna proizvodnja za sladkor drugačna, se te razlike upoštevajo pri ugotavljanju končne proizvodnje tržnega leta, v katerem je bila ugotovljena razlika“.
Besedilo zadnjenavedene določbe, ki je predmet vprašanja za predhodno odločanje, je enako besedilu člena 2(3) Uredbe Komisije (EGS) št. 700/73 z dne 12. marca 1973 o določitvi nekaterih podrobnih pravil za izvajanje sistema kvot v sektorju sladkorja (
UL L 67, str. 12
). Navesti pa je treba, da se je Sodišče v zgoraj navedeni sodbi Hannoversche Zucker sklicevalo na člen 2(3) Uredbe št. 700/73.
Zadeva, v kateri je bila izdana navedena sodba, se je nanašala na presežno količino sladkorja, ki je bila ugotovljena pri uradnem izpisu zalog po 1. juliju 1968, ki je datum začetka veljave SUT za sladkor, proizvedena pa je bila pred tem datumom.
Kot je Sodišče navedlo v točki 3 zgoraj navedene sodbe Hannoversche Zucker, se je v navedeni zadevi postavilo vprašanje, ali je bilo treba za izračun proizvodne dajatve ta presežek upoštevati v obdobju pred začetkom veljave SUT za sladkor, v prvem tržnem letu za sladkor v okviru SUT za sladkor ali v tržnem letu, v katerem je bil presežek ugotovljen.
Sodišče je v zvezi s tem v točki 5 navedene sodbe med drugim navedlo, da se ob upoštevanju tehničnih pogojev za skladiščenje sladkorja zaloge lahko izpišejo le za večletna obdobja in da je v primeru ugotovitve, da so količine presežene glede na zaloge, ki jih izračuna računovodska služba proizvajalca, v praksi težko natančno določiti dejansko leto proizvodnje tega presežka.
Sodišče je v isti točki dodalo, da bi upoštevanje presežne količine v predhodnem tržnem letu za sladkor povzročilo potrebo, da se popravijo podatki o proizvodnji, ki so bili za tisto tržno leto dokončno ugotovljeni, in sicer tako za posamezno podjetje kot tudi za državo članico in vso Skupnost, in da bi tak popravek zaradi retroaktivnih posledic za izračun proizvodnih kvot in dajatev, ki jih je treba pobrati za presežne količine, povzročil upravne zaplete, ki bi bili popolnoma nesorazmerni z želenim rezultatom.
Sodišče je v točki 6 iste sodbe presodilo, da je bilo v teh okoliščinah na postavljena vprašanja treba odgovoriti – kar poleg tega uradno potrjuje Uredba št. 700/73, ki se uporablja od 15. marca 1973 – da se mora razlika, ki se ugotovi po tem, ko je bila ugotovljena končna proizvodnja, upoštevati v tržnem letu, v katerem je bila ugotovljena.
Ugotoviti pa je treba, da so okoliščine v obravnavi zadevi drugačne od okoliščin v zadevi, v kateri je bila izdana zgoraj navedena sodba Hannoversche Zucker, ker se je presežek sladkorja, ki je bil ugotovljen v zadnjenavedeni sodbi, nanašal na proizvodnjo sladkorja, ki ni bila večja od kvot, določenih z veljavno zakonodajo, in sicer s členom 23 Uredbe št. 1009/67. Ta kvota je v bistvu ustrezala vsoti kvot, imenovanih „sladkor A“ in „sladkor B“, določenih s temeljno uredbo.
Presežek sladkorja, ugotovljen v postopku v glavni stvari, pa se nesporno nanaša na sladkor C v smislu člena 24(1)(a) temeljne uredbe, ne pa na sladkor A ali B. Te okoliščine poleg tega ne izpodbija nobeden od upravičencev iz člena 23 Statuta Sodišča Evropske unije, ki so pri Sodišču vložili stališča.
Zato je – čeprav presoja Sodišča v zgoraj navedeni sodbi Hannoversche Zucker glede ugotovitve končne proizvodnje sladkorja iz kvot A in B ostane v veljavi – treba preveriti, ali se člen 3(4) Uredbe št. 1443/82 uporablja tudi takrat, kadar presežna količina sladkorja, ki so jo nacionalni organi ugotovili pri naknadnem pregledu pri proizvajalcu, vključuje sladkor C.
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da na podlagi besedila člena 3(4) Uredbe št. 1443/82 ni mogoče presoditi, da je stvarno področje uporabe tega člena omejeno na sladkor A in B.
To določbo pa je treba razlagati ob upoštevanju splošne sistematike in ciljev ureditve Unije glede SUT za sladkor.
V zvezi s tem je treba upoštevati, da se je s temeljno uredbo vzpostavil poseben sistem obravnavanja presežkov sladkorja C. V okviru tega sistema je proizvajalec sladkorja, ki je presegel kvote za sladkor A in B ter zato imel neko količino sladkorja C, imel možnost izbire glede sladkorja C.
Proizvajalec je namreč po eni strani v skladu s členom 26(1) temeljne uredbe ta sladkor C lahko izvozil pred 1. januarjem koledarskega leta, ki je sledilo zadevnemu tržnemu letu. Če ni bilo dokazano, da je bil navedeni sladkor v predpisanem roku izvožen, je moral proizvajalec plačati znesek, dolgovan na podlagi člena 26(3) te uredbe.
Po drugi strani se je proizvajalec na podlagi člena 27(1) in (2) temeljne uredbe lahko odločil, da to količino sladkorja prenese v naslednje tržno leto, o čemer je bilo treba zadevno državo članico obvestiti pred 1. februarjem. Če je bila neka količina sladkorja, ki se je tako prenesla, v obdobju, predpisanem za skladiščenje, dana na notranji trg, se je pobrala tudi dajatev na količino sladkorja, dano v promet.
Iz navedenega izhaja, da mora biti stanje presežka sladkorja C 1. januarja ali 1. februarja ugotovljeno z gotovostjo.
Vendar bi bila razlaga člena 3(4) Uredbe št. 1443/82, ki bi omogočala, da se te presežne količine sladkorja upoštevajo v tržnem letu, v katerem so bile ugotovljene, v nasprotju s ciljem ureditve sladkorja C, ki je izogniti se temu, da bi se ta sladkor dajal v promet na notranjem trgu.
Če bi se namreč sladkor C tako kot sladkor A in B na podlagi člena 3(4) Uredbe št. 1443/82 lahko upošteval pri ugotavljanju končne proizvodnje za tržno leto, v katerem je bila ugotovljena razlika, to proizvajalcev nikakor ne bi spodbujalo k izvažanju teh presežkov sladkorja ali k temu, da bi jih prijavili in prenesli v naslednje tržno leto. Zato ne bi bilo mogoče izključiti, da bi proizvajalci neomejeno hranili iste količine sladkorja, ki bi se vsakič znova upoštevale v tržnem letu, v katerem so bile ugotovljene, čeprav bi v resnici šlo za sladkor, prenesen iz prejšnjega tržnega leta.
Tak položaj pa ne bi le onemogočal učinkovitega nadzora nad trženjem sladkorja C, ampak bi tudi kršil člen 27(3) temeljne uredbe, ki je določal, da se količine sladkorja, ki se prenesejo, lahko omejijo.
Glede argumenta Hauptzollamt Aachen, da se člen 3(4) Uredbe št. 1443/82 uporablja le, če proizvajalec ob prijavi končne proizvodnje sladkorja ni vedel, da obstajajo presežne količine, je poleg tega, da je obstoj take okoliščine težko dokazati, treba opozoriti na to, da mora preudaren gospodarski subjekt, ki je seznanjen z ureditvijo, pri ocenjevanju ugodnosti trgovanja s sladkorjem upoštevati tveganja, povezana s proizvodnjo takega blaga, zlasti težave pri ugotavljanju natančne količine proizvedenega sladkorja, in jih sprejeti kot del običajnih nevšečnosti pri taki proizvodnji.
Poleg tega je treba navesti, da ureditev, ki se uporablja za sladkor C in je določena z zadevno zakonodajo, temelji na objektivnih merilih in se uporablja neodvisno od tega, ali ima proizvajalec goljufiv namen. Zato je treba dajatve, predpisane za primer, da se sladkor C ne izvozi v roku, predpisanem v členu 26(1) temeljne uredbe, ali za dajanje tega sladkorja na notranji trg v smislu člena 27(3) te uredbe, pobrati brez upoštevanja morebitnega goljufivega namena proizvajalca.
Iz navedenega izhaja, da področje uporabe člena 3(4) Uredbe št. 1443/82 ne vključuje sladkorja C.
Na postavljeno vprašanje je zato treba odgovoriti, da je člen 3(4) Uredbe št. 1443/82 treba razlagati tako, da se ne uporablja, kadar nacionalni organi pri naknadnem pregledu pri proizvajalcu ugotovijo presežno količino sladkorja, če gre za presežno količino sladkorja C.
Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:

Člen 3(4) Uredbe Komisije (EGS) št. 1443/82 z dne 8. junija 1982 o podrobnih pravilih za uporabo sistema kvot v sektorju sladkorja, kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 392/94 z dne 23. februarja 1994, je treba razlagati tako, da se ne uporablja, kadar nacionalni organi pri naknadnem pregledu pri proizvajalcu ugotovijo presežno količino sladkorja, če gre za presežno količino sladkorja C.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.