CELEX: 62013CJ0445
Pritožba
Znamka Skupnosti
Uredba (ES) št. 207/2009
Člen 7(1)(b)
Absolutni razlog za zavrnitev
Neobstoj razlikovalnega učinka
Tridimenzionalni znak v obliki valjaste steklenice

Družba Voss of Norway ASA (v nadaljevanju: Voss) s pritožbo predlaga razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije Voss of Norway/UUNT – Nordic Spirit (Oblika valjaste steklenice) (T‑178/11,
EU:T:2013:272
, v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je to zavrnilo njeno tožbo zoper odločbo prvega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) z dne 12. januarja 2011 (zadeva R 785/2010‑1) v zvezi s postopkom za ugotovitev ničnosti med družbama Nordic Spirit AB (publ) (v nadaljevanju: Nordic Spirit) in Voss (v nadaljevanju: sporna odločba).
Pravni okvir
Uredba (ES) št. 207/2009
Uredba Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Skupnosti (
UL L 78, str. 1
), ki je začela veljati 13. aprila 2009, je razveljavila in nadomestila Uredbo Sveta (ES) št. 40/94 z dne 20. decembra 1993 o znamki Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 1, str. 146).
Člen 7 Uredbe št. 207/2009, naslovljen „Absolutni razlogi za zavrnitev“, določa:
„1.   Kot blagovna znamka se ne registrirajo:
[…]
(b)
znamke, ki so brez slehernega razlikovalnega učinka;
[…]“
Člen 52 te uredbe, naslovljen „Absolutni razlogi za ničnost“, v odstavku 1 določa:
„Blagovna znamka Skupnosti se razglasi za nično na podlagi zahteve, vložene pri Uradu, ali nasprotne tožbe v postopku zaradi kršitve pravic:
(a)
če je bila blagovna znamka Skupnosti registrirana v nasprotju z določbami člena 7;
[…]“
Člen 55(2) navedene uredbe določa:
„Šteje se, da blagovna znamka Skupnosti od začetka ni imela učinkov, opredeljenih v tej uredbi, če se blagovna znamka razglasi za nično.“
Člen 99 te uredbe določa:
„1.   Sodišča za blagovne znamke Skupnosti obravnavajo blagovno znamko Skupnosti kot veljavno, razen če toženec izpodbija njeno veljavnost z nasprotno tožbo za razveljavitev ali za ugotovitev ničnosti.
2.   Veljavnosti blagovne znamke Skupnosti se ne sme izpodbijati s tožbo za ugotovitev nekršitve.
3.   Pri tožbah iz člena 96(a) in (c) je ugovor v zvezi s razveljavitvijo ali ničnostjo blagovne znamke Skupnosti, vložen na drug način kot pa v obliki nasprotne tožbe, dopusten, če toženec zahteva, da se pravice imetnika blagovne znamke Skupnosti razveljavijo zaradi neuporabe oziroma da se to blagovno znamko Skupnosti lahko razglasi za nično zaradi prejšnje pravice toženca.“
Uredba (ES) št. 2868/95
Pravilo 37 Uredbe Komisije (ES) št. 2868/95 z dne 13. decembra 1995 za izvedbo Uredbe št. 40/94 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 1, str. 189), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 355/2009 z dne 31. marca 2009 (
UL L 109, str. 3
), določa:
„Zahteva Uradu za razveljavitev ali ugotovitev ničnosti v skladu s členom [56 Uredbe št. 207/2009] vsebuje:
[…]
(b)
kar zadeva razloge, na katerih temelji zahteva,
[…]
(iv)
navedbo dejstev, dokazov in navedb, predloženih v podporo tem razlogom;
[…]“
Dejansko stanje in sporna odločba
Družba Voss je 3. decembra 2004 pri UUNT na podlagi Uredbe št. 40/94 pod številko 3156163 registrirala spodaj ponazorjeno tridimenzionalno znamko Skupnosti (v nadaljevanju: izpodbijana znamka):
Proizvodi, za katere je bila izpodbijana znamka registrirana, spadajo v razreda 32 in 33 Nicejskega aranžmaja o mednarodni klasifikaciji blaga in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, kakor je bil spremenjen in dopolnjen, in ustrezajo za vsakega od razredov naslednjemu opisu:
—
razred 32: Piva; brezalkoholne pijače, voda;
—
razred 33: Alkoholne pijače (razen piva).
Družba Nordic Spirit je 17. julija 2008 na podlagi, prvič, člena 51(1)(a) Uredbe št. 40/94 v povezavi s členom 7(1), od (a) do (e), od (i) do (iii), te uredbe, in, drugič, člena 51(1)(b) navedene uredbe vložila zahtevo za ugotovitev ničnosti izpodbijane znamke.
Oddelek za izbris pri UUNT je z odločbo z dne 10. marca 2010 v celoti zavrnil zahtevo za razglasitev ničnosti.
Med drugim je menil, da oblika izpodbijane znamke ni „običajna“ na trgu pijač in da se ta zaradi kontrasta med prozornim telesom in pokrovčkom v veliki meri razlikuje od obstoječih steklenic ter lahko zato deluje kot znamka.
Družba Nordic Spirit je 6. maja 2010 pri UUNT na podlagi členov od 58 do 64 Uredbe št. 207/2009 vložila pritožbo zoper to odločbo oddelka za izbris.
Prvi odbor za pritožbe pri UUNT (v nadaljevanju: odbor za pritožbe) je s sporno odločbo razveljavil navedeno odločbo in ugodil zahtevi za ugotovitev ničnosti.
V bistvu je menil, da je treba glede na sodno prakso, v skladu s katero potrošniki steklenicam, v katerih so proizvodi ustekleničeni, pripisujejo predvsem preprosto vlogo embalaže (sodba Develey/UUNT (Oblika plastične steklenice), T‑129/04,
EU:T:2006:84
), šteti, da potrošniki za ugotavljanje porekla proizvoda in za njegovo razlikovanje od drugih proizvodov berejo etiketo na steklenici.
Odbor za pritožbe je poleg tega menil, da noben dokaz ne podpira trditev pritožnice, da je povprečni potrošnik sposoben zaznati obliko embalaže zadevnih proizvodov kot znak njihovega trgovskega porekla, če ima ta oblika zadostne značilnosti, da zadrži pozornost.
Ta odbor je poleg tega menil, da družba Voss ni predložila nobenega dokaza za to, da je napačno, kar trdi družba Nordic Spirit, in sicer da steklenice z mineralno vodo ali s katero koli drugo pijačo dosledno vsebujejo besedne in figurativne elemente in da potrošniki zato trgovsko poreklo zadevnega proizvoda običajno ugotovijo na podlagi teh elementov, ne pa na podlagi oblike steklenice.
Navedeni odbor je nazadnje menil, da se oblika zadevne steklenice ne razlikuje znatno od oblike drugih embalaž, ki se v Evropski uniji uporabljajo za alkoholne ali brezalkoholne pijače, temveč gre le za različico.
Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
Družba Voss je s tožbo, ki jo je 18. marca 2011 vložila v sodnem tajništvu Splošnega sodišča, predlagala razveljavitev sporne odločbe.
V utemeljitev tožbe je pritožnica navedla štiri razloge.
Prvi razlog se je nanašal na kršitev člena 75 Uredbe št. 207/2009, ker naj bi v bistvu odbor za pritožbe svojo obrazložitev oprl na podatke, s katerimi pritožnica ni bila seznanjena in o katerih ni mogla izraziti svojega stališča.
Drugi razlog se je nanašal na kršitev člena 99 Uredbe št. 207/2009 in pravila 37(b)(iv) Uredbe št. 2868/95, ker naj bi odbor za pritožbe pritožnici neupravičeno naložil dokazno breme glede razlikovalnega učinka izpodbijane znamke, čeprav je bila ta registrirana in je zanjo zato veljala domneva veljavnosti.
Tretji razlog se je nanašal na kršitev člena 7(1)(b) Uredbe št. 207/2009 in na napačno razlago sodne prakse v zvezi z razlikovalnim učinkom tridimenzionalnih znamk, ker naj bi odbor za pritožbe preizkus, ki je s sodno prakso določen za presojo razlikovalnega učinka tridimenzionalne znamke, kadar gre za embalažo tekočega proizvoda in ima ta znamka videz proizvoda – preizkus, ki vsebuje presojo, ali znamka bistveno odstopa od standardov in navad v zadevnem sektorju – nadomestil z drugim preizkusom, ki temelji na pomenu, ki bi ga bilo treba pripisati etiketam in drugim načinom označevanja, ki veljajo v navedenem sektorju.
Nazadnje, četrti razlog se je nanašal na kršitev člena 7(1)(b) Uredbe št. 207/2009 in na izkrivljenje dokazov o obstoju znatnega odstopanja od standardov ali navad v sektorju pijač, ker naj bi odbor za pritožbe napačno sklepal, da izpodbijana znamka nima razlikovalnega učinka.
Vendar je pritožnica na obravnavi pred Splošnim sodiščem navedla, da odstopa od prvega tožbenega razloga.
Splošno sodišče je najprej ugotovilo, da sporna odločba temelji na obrazložitvi, ki vsebuje dva različna in medsebojno neodvisna stebra.
Splošno sodišče je v točki 27 izpodbijane sodbe navedlo, da je odbor za pritožbe v točkah od 18 do 35 sporne odločbe, ki ustrezajo obrazložitvi, ki jo je opredelilo kot „prvi steber“, v bistvu menil, da je splošno znano dejstvo, da se pijače skoraj vedno prodajajo v steklenicah, pločevinkah ali drugi embalaži z etiketo ali besednim oziroma grafičnim elementom, da so to znaki, ki potrošniku omogočajo razlikovati med proizvodi na trgu in da družba Voss ni predložila nobenega dokaza v podporo trditvam, da naj to ne bi bilo tako.
Splošno sodišče je v točki 28 izpodbijane sodbe menilo, da je odbor za pritožbe v točkah od 36 do 41 sporne odločbe, ki ustrezajo obrazložitvi, ki jo je opredelilo kot „drugi steber“, sam analiziral razlikovalni učinek izpodbijane znamke in v bistvu sklenil, da se zadevna steklenica znatno ne razlikuje od oblike drugih steklenic na trgu alkoholnih in brezalkoholnih pijač in gre le za različico ter da zato znatno ne odstopa od standardov in navad v zadevnem sektorju.
Splošno sodišče je v točki 29 izpodbijane sodbe pojasnilo, da so stranke, ko so bile o tem vprašane na obravnavi, potrdile, da sporna odločba temelji na obrazložitvi, ki vsebuje dva različna in neodvisna stebra. Poleg tega je v točki 30 izpodbijane sodbe navedlo, da je družba Voss na obravnavi pojasnila, da se njen drugi tožbeni razlog nanaša le na prvi steber.
Splošno sodišče je preučilo tretji tožbeni razlog v delu, v katerem se je nanašal na drugi steber, in četrti razlog.
Splošno sodišče je na prvem mestu zavrnilo tretji tožbeni razlog v delu, v katerem se je nanašal na ta drugi steber.
Natančneje, Splošno sodišče je v točki 55 izpodbijane sodbe presodilo, da je izpodbijana znamka sestavljena iz kombinacije elementov, ki se v gospodarskem prometu lahko vsi skupaj uporabijo za embaliranje proizvodov iz prijave za registracijo, noben od njih pa glede na te proizvode nima razlikovalnega učinka.
Splošno sodišče je v zvezi s tridimenzionalno obliko izpodbijane znamke v točki 51 izpodbijane sodbe menilo, da je splošno znano dejstvo, da je velika večina steklenic, ki so na voljo na trgu, v enem delu valjasta. Iz tega je sklepalo, da je za povprečnega potrošnika naravno, da so steklenice alkoholnih ali brezalkoholnih pijač na splošno take oblike. Splošno sodišče je iz tega sklepalo, da za obliko „popolnega valja“ zadevne steklenice, čeprav je priznalo, da ta element pomeni neko izvirnost, ni mogoče šteti, da znatno odstopa od standardov ali navad v zadevnem sektorju.
Splošno sodišče je glede neprozornega zamaška v točki 52 izpodbijane sodbe presodilo, da je za ta element težko šteti, da pomeni znatno odstopanje od standardov ali navad v tem sektorju, saj je splošno znano dejstvo, da se zelo številne steklenice zapirajo z zamaškom, ki je narejen iz drugega materiala in je druge barve kot trup steklenice.
V zvezi s premerom zamaška, ki je povsem enak premeru steklenice, je Splošno sodišče v točki 53 izpodbijane sodbe presodilo, da gre le za različico obstoječih oblik in zanj ni mogoče šteti, da znatno odstopa od standardov ali navad v navedenem sektorju, tudi ob predpostavki, da se temu elementu prizna neka izvirnost.
Splošno sodišče je v točki 57 izpodbijane sodbe menilo, da to, da sestavljeno znamko sestavljajo le elementi, ki so brez razlikovalnega učinka glede na zadevne proizvode, praviloma omogoča sklepati, da je ta znamka, obravnavana v celoti, brez razlikovalnega učinka. Dodalo je, da je tak sklep mogoče omajati, le če bi konkretni znaki, kot je zlasti način kombinacije teh različnih elementov, nakazovali, da je navedena sestavljena znamka, obravnavana v celoti, več kot le skupek elementov, iz katerih je sestavljena.
Splošno sodišče je v točki 58 izpodbijane sodbe presodilo, da takih indicev v obravnavanem primeru ni, saj način, kako so kombinirani elementi, ki sestavljajo tridimenzionalni znak, za katerega je bila izpodbijana znamka registrirana, ne pomeni več kot le skupek elementov, ki to znamko oblikujejo, in sicer steklenice z neprozornim zamaškom, podobno kot večina steklenic, namenjenih polnjenju z alkoholnimi ali brezalkoholnimi pijačami, na zadevnem trgu.
Sodišče je iz tega v točki 59 izpodbijane sodbe sklepalo, da odbor za pritožbe ni storil napake, ko je ocenil, da povprečni potrošnik Unije izpodbijano znamko kot celoto dojema zgolj kot različico oblike proizvodov, za katere se zahteva registracija navedene znamke.
V točki 60 izpodbijane sodbe je sklenilo, da je odbor za pritožbe v točki 36 in naslednjih sporne odločbe dejansko uporabilo preizkus, ki je s sodno prakso določen za presojo razlikovalnega učinka tridimenzionalnih znakov in ki zajema preučitev vprašanja, ali zadevni znak znatno odstopa od standardov in navad v zadevnem sektorju, kadar gre za embaliranje tekočega proizvoda in ima ta znak videz proizvoda.
Drugič, Splošno sodišče je v točkah od 62 do 91 izpodbijane sodbe zavrnilo četrti razlog, ki ga je družba Voss navedla v podporo tožbi. Presodilo je namreč, da je odbor za pritožbe pravilno štel, da izpodbijana znamka nima razlikovalnega učinka in se dejansko ne razlikuje od oblik embaliranja proizvoda, ki se pogosto uporabljajo v sektorju pijač, temveč pomeni zgolj različico teh oblik.
Splošno sodišče je prav tako presodilo, da trditve, ki jih je navedla pritožnica, ne morejo omajati tega sklepa.
Splošno sodišče je zlasti glede trditve družbe Voss, da je odbor za pritožbe s primerjavo valjaste oblike s prerezom valja izkrivil dokaze iz spisa, glede na to, da je prerez valja z matematičnega vidika odklon, presodilo, da na podlagi ničesar ni mogoče šteti, da je ta odbor v točki 37 sporne odločbe izrazu „prerez valja“ želel pripisati matematični pomen v smislu „ponazoritve prereza geometrijske oblike“. Po mnenju Splošnega sodišča je, nasprotno, besedo „prerez“ treba razumeti v smislu „enega od bolj ali manj različnih delov, na katere se neka stvar deli ali jo je mogoče razdeliti ali iz katerih je sestavljena“ („any of the more or less distinct parts into which something is or may be divided or from which it is made up“,
Oxford Dictionary
).
Splošno sodišče je v točkah od 92 do 96 izpodbijane sodbe kot brezpredmetna zavrnilo drugi in tretji tožbeni razlog, ker se je zadnjenavedeni razlog nanašal na prvi steber obrazložitve, na kateri temelji sporna odločba.
Presodilo je namreč, da če izrek odločbe UUNT temelji na več stebrih razlogovanja, od katerih bi vsak sam zadostoval za utemeljitev tega izreka, je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso ta akt načeloma razglasiti za ničen, le če je vsak od teh stebrov nezakonit. Vendar po mnenju Splošnega sodišča tudi ob predpostavki, da so tožbeni razlogi zoper prvi steber razlogovanja, na katerem temelji sporna odločba, utemeljeni, to ne more vplivati na izrek te odločbe, saj drugi steber tega razlogovanja ni nezakonit.
V zvezi s tem je Splošno sodišče v točki 95 izpodbijane sodbe pojasnilo, da „tudi ob predpostavki, da je odbor za pritožbe napačno menil, da je splošno znano dejstvo, da se pijače skoraj vedno prodajajo v steklenicah z etiketo ali besednim oziroma grafičnim elementom, da so to znaki, ki potrošniku omogočajo razlikovati med proizvodi na trgu in da pritožnica ni predložila nobenega dokaza v podporo trditvam, da naj to ne bi bilo tako, te ugotovitve ne vplivajo na sklep, s katerim se ugotavlja neobstoj razlikovalnega učinka izpodbijane znamke in ki temelji na presoji, ki je bila v točkah od 46 do 91 [izpodbijane sodbe] ugotovljena za zakonito“.
Splošno sodišče je glede na vse te ugotovitve tožbo, ki jo je pri njem vložila družba Voss, zavrnilo.
Predlogi strank pred Sodiščem
Družba Voss Sodišču predlaga, naj:
—
razveljavi izpodbijano sodbo in
—
UUNT naloži plačilo stroškov.
UUNT Sodišču predlaga, naj:
—
pritožbo zavrne in
—
družbi Voss naloži plačilo stroškov.
International Trademark Association (v nadaljevanju: INTA), ki mu je bila sklepom predsednika Sodišča v zadevi Voss of Norway/UUNT (C‑445/13 P,
EU:C:2014:202
) dovoljena intervencija v podporo predlogom družbe Voss, Sodišču predlaga, naj:
—
razveljavi izpodbijano sodbo in
—
odloči, da nosi lastne stroške.
Pritožba
Družba Voss v utemeljitev pritožbe navaja šest pritožbenih razlogov.
Prvi pritožbeni razlog
Trditve strank
Pritožnica s prvim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču očita, da ni preučilo drugega tožbenega razloga, ki ga je navedla v podporo tožbi na prvi stopnji in ki se je nanašal na to, da ji je odbor za pritožbe neupravičeno naložil dokazno breme glede razlikovalnega učinka izpodbijane znamke, čeprav je bila ta registrirana in je zanjo zato veljala domneva veljavnosti.
V zvezi s tem navaja, da je Splošno sodišče ta drugi tožbeni razlog zavrnilo zgolj zato, ker je samovoljno menilo, da je bil ta drugi razlog usmerjen zoper prvi steber razlogovanja, na katerem temelji sporna odločba, medtem ko je bil ta jasno usmerjen zoper drugi steber, kakor je bil opredeljen v točki 28 izpodbijane sodbe.
UUNT ugovarja trditvam pritožnice in predlaga zavrnitev tega prvega pritožbenega razloga.
Presoja Sodišča
Družba Voss Splošnemu sodišču očita, da je spremenilo pogoje razmejitve med stebroma razlogovanja iz sporne odločbe, določene na obravnavi pred Splošnim sodiščem.
Po navedbah pritožnice sta bila prvi in drugi steber v točkah 27 in 28 izpodbijane sodbe opredeljena obratno glede na njuno opredelitev na obravnavi pred Splošnim sodiščem.
Zato naj bi Splošno sodišče s tem, da ni preučilo drugega tožbenega razloga, ki ga je družba Voss navedla v podporo tožbi na prvi stopnji in ki se je nanašal na to, da ji je odbor za pritožbe neupravičeno naložil dokazno breme glede razlikovalnega učinka izpodbijane znamke, napačno uporabilo pravo.
V zvezi s tem je treba poudariti, kot izhaja iz zapisnika obravnave pred Splošnim sodiščem, ki je bil pritožnici vročen 13. marca 2013 po telefaksu, da je ta na eni strani priznala, da sporna odločba temelji na razlogovanju, ki vsebuje dva neodvisna stebra, pri čemer je prvi naveden v točkah od 18 do 35 sporne odločbe in drugi v točkah od 36 do 41 te odločbe, in, na drugi strani, da njen drugi tožbeni razlog ni usmerjen zoper razlogovanje, navedeno v točkah od 36 do 41 navedene odločbe.
Poleg tega je tudi ob predpostavki, da je bil ta drugi tožbeni razlog, naveden pred Splošnim sodiščem, usmerjen zoper navedeni drugi steber, kot zatrjuje pritožnica, treba ugotoviti, da je – kot je razvidno iz točk od 28 do 50 izpodbijane sodbe – odbor za pritožbe v točkah od 36 do 41 sporne odločbe samostojno analiziral razlikovalni učinek izpodbijane znamke in družbi Voss ni naložil dokaznega bremena glede obstoja takega učinka.
Iz tega sledi, da prvi pritožbeni razlog, ki ga je družba Voss navedla v podporo pritožbi, ni utemeljen in ga je zato treba zavrniti.
Drugi pritožbeni razlog
Trditve strank
Pritožnica z drugim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču očita, da je kršilo člen 99 Uredbe št. 207/2009 in pravilo 37(b)(iv) Uredbe št. 2868/95, ker je v točkah 57 in 58 izpodbijane sodbe obrnilo dokazno breme, ki je bilo izključno na strani družbe Nordic Spirit kot stranke, ki je sprožila postopek za ugotovitev ničnosti izpodbijane znamke, in sicer tako, da ji je naložilo obveznost dokazati razlikovalni učinek navedene znamke, čeprav družba Nordic Spirit ni predložila nobenega dokaza v podporo domnevnemu neobstoju razlikovalnega učinka te znamke.
Družba Voss v zvezi s tem trdi, da se sodna praksa, ki jo je Splošno sodišče navedlo v točki 57 izpodbijane sodbe in v skladu s katero to, da sestavljeno znamko oblikujejo le elementi, ki nimajo razlikovalnega učinka, praviloma omogoča sklepati, da ta znamka, obravnavana v celoti, nima razlikovalnega učinka, razen če „bi konkretni znaki, kot je zlasti način kombinacije različnih elementov, nakazovali, da je sestavljena znamka, obravnavana v celoti, več kot le skupek elementov, iz katerih je sestavljena“, nanaša na prijave za registracijo znamk Skupnosti in se ne uporablja za registrirane znamke, za katere naj bi, enako kot za izpodbijano znamko, veljala domneva veljavnosti.
Združenje INTA se pri trditvi, da je Splošno sodišče napačno obrnilo dokazno breme glede razlikovalnega učinka zadevnega znaka, opira na člene 52, 55 in 99 Uredbe št. 207/2009, iz katerih naj bi bilo razvidno, da za registrirane znamke Skupnosti velja domneva veljavnosti, in na pravilo 37(b)(iv) Uredbe št. 2868/95.
Po mnenju tega združenja za pridobljeno znamko, če se zahtevi za njeno registracijo ugodi, velja domneva veljavnosti, če ni dokazano nasprotno, in se od prijavitelja ne sme zahtevati, da znova dokaže veljavnost svoje znamke, razen če je dejstva in dokaze, ki izkazujejo nasprotno, predložila stranka, ki želi dokazati ničnost te znamke.
Vendar naj v obravnavanem primeru vlagatelj zahteve za ugotovitev ničnosti pred UUNT ne bi predložil nobenega preverljivega dejstva ali dokazov. Združenje INTA iz tega sklepa, da je Splošno sodišče kršilo uredbi št. 207/2009 in 2868/95, ker ni razveljavilo odločbe odbora za pritožbe, ki je štel, da trditev družbe Voss, da lahko potrošniki ob pogledu na obliko embalaže proizvodov določijo njihovo trgovsko poreklo, ni bila podprta z dokazi in torej ni zadostovala za „zagotovitev spoštovanja standardov, določenih s sodno prakso“.
UUNT ugovarja trditvi pritožnice, da naj bi presoja, ki jo je opravilo Splošno sodišče, privedla do napačne razdelitve dokaznega bremena glede razlikovalnega učinka zadevnega znaka, in trdi, da – razen če Uredba št. 207/2009 vsebuje izrecno nasprotno določbo – za uporabo absolutnih razlogov za zavrnitev velja enako merilo, kar zadeva tako znamke, katerih registracija se zahteva, kot že registrirane znamke.
Presoja Sodišča
Drugi pritožbeni razlog je treba v delu, v katerem se nanaša na očitek Splošnemu sodišču, da je v točkah 57 in 58 izpodbijane sodbe obrnilo dokazno breme in je pritožnici naložilo obveznost dokazati razlikovalni učinek izpodbijane znamke, čeprav družba Nordic Spirit ni predložila nobenega dokaza v podporo domnevnemu neobstoju razlikovalnega učinka te znamke, zavrniti kot neutemeljen.
Splošno sodišče je namreč v točkah od 51 do 58 izpodbijane sodbe samostojno presojalo vprašanje, ali ima izpodbijana znamka razlikovalni učinek.
Splošno sodišče je, potem ko je po ločeni preučitvi vseh elementov, ki sestavljajo izpodbijano znamko, menilo, da je ta sestavljena iz kombinacije elementov, ki nimajo razlikovalnega učinka glede na proizvode, za katere je bila registrirana, v točki 57 izpodbijane sodbe navedlo, da ta okoliščina „praviloma omogoča sklepati, da ta znamka, obravnavana v celoti, nima razlikovalnega učinka“, razen če „bi konkretni znaki, kot je zlasti način kombinacije različnih elementov, nakazovali, da je sestavljena znamka, obravnavana v celoti, več kot le skupek elementov, iz katerih je sestavljena“.
Splošno sodišče je v točki 58 izpodbijane sodbe presodilo, da „v obravnavanem primeru takih znakov ni“. V zvezi s tem je poudarilo, da „je za izpodbijano znamko značilna kombinacija tridimenzionalne oblike prozorne valjaste steklenice in neprozornega zamaška z enakim premerom kot sama steklenica [in da] način, kako so ti elementi kombinirani v obravnavanem primeru, ne pomeni več kot le skupek elementov, ki sestavljajo izpodbijano znamko, in sicer steklenice z neprozornim zamaškom, podobno kot večina steklenic, namenjenih polnjenju z alkoholnimi ali brezalkoholnimi pijačami, na trgu[, p]ri čemer je tako obliko v gospodarskem prometu dejansko mogoče običajno uporabiti za embaliranje proizvodov, na katere se nanaša registracija“.
Splošno sodišče je tako sámo preverilo obstoj konkretnih znakov, ki naj bi nakazovali, da je navedena sestavljena znamka, obravnavana v celoti, več kot le skupek elementov, iz katerih je sestavljena, in v nasprotju s tem, kar trdita združenje INTA in pritožnica, zadnjenavedeni ni naložilo dokaznega bremena glede obstoja takih znakov.
V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da argumentacija družbe Voss in združenja INTA temelji na napačnem razumevanju izpodbijane sodbe in jo je zato treba zavrniti.
V zvezi s trditvijo združenja INTA, da je Splošno sodišče s tem, da ni razveljavilo sporne odločbe, s katero je bilo odločeno, da noben dokaz ne podpira trditev pritožnice, da je povprečni potrošnik sposoben zaznati obliko embalaže zadevnih proizvodov kot znak njihovega trgovskega porekla, kršilo uredbi št. 207/2009 in 2868/95, je treba poudariti, kot je razvidno iz točke 12 izpodbijane sodbe, da je ta presoja odbora za pritožbe navedena v točki navedena v točki 31 navedene odločbe.
Kot izhaja iz točke 27 izpodbijane sodbe, se navedena presoja torej nanaša na prvi steber obrazložitve, na kateri temelji sporna odločba, kot ga je opredelilo Splošno sodišče. To sodišče pa je v točki 96 izpodbijane sodbe razloge zoper navedeni steber zavrnilo kot brezpredmetne.
Zato združenje INTA neutemeljeno trdi, da bi moralo Splošno sodišče razveljaviti sporno odločbo v delu, v katerem je odbor za pritožbe presodil, da noben dokaz ne podpira trditev družbe Voss, da je povprečni potrošnik sposoben zaznati obliko embalaže zadevnih proizvodov kot znak njihovega trgovskega porekla.
Glede na zgornje ugotovitve je treba drugi pritožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.
Tretji pritožbeni razlog
Trditve strank
Družba Voss s tretjim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče s tem, da je presodilo, da oblika zadevne steklenice nima razlikovalnega učinka, ne da bi predhodno opredelilo, kateri so standardi in navade v zadevnem sektorju, kršilo člen 7(1)(b) Uredbe št. 207/2009.
Združenje INTA poleg tega navaja, da Splošno sodišče ni moglo zakonito sklepati, da steklenica pritožnice ne odstopa bistveno od standardov ali navad v zadevnem sektorju, saj je v točki 72 izpodbijane sodbe presodilo, da „ni bilo dokazano, da so na trgu druge podobne steklenice“, in da je mogoče domnevati, da je ta „edinstvena“, ter v točki 51 te sodbe, da „pomeni neko izvirnost“.
Poleg tega naj bi Splošno sodišče s tem, da je primerjalo „preprosto različico“ in „bistveno odstopanje“ glede na veljavne standarde in navade, napačno uporabilo pravo. V zvezi s tem združenje INTA navaja, da je Splošno sodišče prekoračilo meje, določene s sodno prakso Sodišča, v skladu s katero je edini odločilni dejavnik to, ali tridimenzionalna oblika, ki je registrirana kot znamka, odstopa od oblik, ki se v zadevnem sektorju navadno ali običajno uporabljajo za upoštevne proizvode v tolikšni meri, da so potrošniki sposobni temu pripisati nek pomen.
Nazadnje, združenje INTA trdi, da je Splošno sodišče s tem, da je z elementi navadnih ali običajnih oblik v navedenem sektorju primerjalo samo elemente neke oblike namesto oblike, registrirane v celoti, napačno uporabilo pravo.
UUNT ugovarja tej argumentaciji in trdi, da je treba ta tretji pritožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.
Presoja Sodišča
V skladu z ustaljeno sodno prakso ima le znamka, ki se občutno razlikuje od standarda ali navad v sektorju, in zato lahko izpolnjuje bistveno nalogo označbe izvora, tudi razlikovalni učinek v smislu člena 7(1)(b) Uredbe št. 207/2009 (sodbi Mag Instrument/UUNT, C‑136/02 P,
EU:C:2004:592
, točka 31, in Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli/UUNT, C‑98/11 P,
EU:C:2012:307
, točka 42).
V obravnavanem primeru je Splošno sodišče v točkah od 51 do 59 izpodbijane sodbe presojalo razlikovalni učinek izpodbijane znamke glede na standarde in navade v sektorju alkoholnih in brezalkoholnih pijač.
V točki 51 te sodbe je v zvezi s tridimenzionalno obliko izpodbijane znamke menilo, „da je splošno znano dejstvo, da je velika večina steklenic, ki so na voljo na trgu, v enem delu valjasta“.
V točki 52 navedene sodbe je Splošno sodišče glede neprozornega zamaška dalje presodilo, „da je splošno znano dejstvo, da se zelo številne steklenice zapirajo z zamaškom, ki je narejen iz drugega materiala in je druge barve kot trup steklenice.“
Nazadnje je Splošno sodišče v točki 53 te sodbe menilo, da premer zamaška, ki je povsem enak premeru steklenice, „pomeni le različico obstoječih oblik in zanj ni mogoče šteti, da znatno odstopa od standardov ali navad v sektorju, tudi ob predpostavki, da se temu elementu prizna neka izvirnost“.
Splošno sodišče je tako ob opiranju na splošno znana dejstva opravilo analizo razlikovalnega učinka elementov, ki sestavljajo zadevni tridimenzionalni znak, glede na standarde v zadevnem sektorju.
Zato družba Voss in združenje INTA neutemeljeno trdita, da Splošno sodišče ni opredelilo standardov in navad v sektorju proizvodov, za katere je bila izpodbijana znamka registrirana.
V zvezi s trditvijo združenja INTA, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je primerjalo „preprosto različico“ in „bistveno odstopanje“ glede na veljavne standarde in navade, namesto da bi raziskalo, ali izpodbijana znamka odstopa od oblik, ki se v zadevnem sektorju navadno ali običajno uporabljajo v tolikšni meri, da so potrošniki sposobni temu celo pripisati nek pomen, je treba spomniti, da razlikovalni učinek znamke v smislu člena 7(1)(b) Uredbe št. 207/2009 pomeni, da ta znamka omogoča, da se proizvodi, za katere se je zahtevala registracija, opredelijo, kot da izvirajo iz konkretnega podjetja, in se jih tako razlikuje od proizvodov drugih podjetij (sodba Freixenet/UUNT, C‑344/10 P in C‑345/10 P,
EU:C:2011:680
, točka 42 in navedena sodna praksa).
Ta razlikovalni učinek je treba presojati na eni strani glede na proizvode ali storitve, za katere se zahteva registracija, in na drugi strani v zvezi s tem, kako ga dojema upoštevna javnost (sodba Freixenet/UUNT, C‑344/10 P in C‑345/10 P,
EU:C:2011:680
, točka 43 in navedena sodna praksa).
V skladu z ustaljeno sodno prakso so merila za presojo razlikovalnega učinka tridimenzionalnih znamk, ki imajo videz proizvoda, enaka kot tista, ki se uporabljajo za druge kategorije znamk (sodbi Mag Instrument/UUNT, C‑136/02 P,
EU:C:2004:592
, točka 30, in Freixenet/UUNT, C‑344/10 P in C‑345/10 P,
EU:C:2011:680
, točka 45). Vendar v okviru uporabe teh meril zaznava povprečnih potrošnikov v primeru tridimenzionalne znamke, ki ima videz proizvoda, ni nujno enaka zaznavi besedne ali figurativne znamke, ki jo sestavlja znak, ki ni odvisen od podobe proizvodov, ki jih znamka označuje. Povprečni potrošniki namreč iz oblike proizvodov ali njihove embalaže, ob neobstoju kakršnega koli figurativnega ali besednega elementa, niso navajeni sklepati o izvoru proizvoda, in je lahko zato težje dokazati razlikovalni učinek take tridimenzionalne znamke kot besedne ali figurativne znamke (sodbi Mag Instrument/UUNT, C‑136/02 P,
EU:C:2004:592
, točka 30, in Freixenet/UUNT, C‑344/10 P in C‑345/10 P,
EU:C:2011:680
, točka 46).
V teh okoliščinah, bolj ko se oblika, za katero je bilo zahtevano, da se registrira kot znamka, približuje najverjetnejši obliki, ki jo bo imel zadevni proizvod, verjetneje je, da navedena oblika nima razlikovalnega učinka v smislu člena 7(1)(b) Uredbe št. 207/2009. Razlikovalni učinek v smislu navedene določbe ima zgolj znamka, ki se znatno razlikuje od standarda ali navad v sektorju in zato lahko izpolnjuje svojo bistveno nalogo označbe izvora (sodbi Mag Instrument/UUNT, C‑136/02 P,
EU:C:2004:592
, točka 31, in Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli/UUNT, C‑98/11 P,
EU:C:2012:307
, točka 42).
Iz tega sledi, da kadar tridimenzionalno znamko sestavlja oblika proizvoda, za katerega se zahteva registracija, zgolj to, da je ta oblika „različica“ ene od običajnih oblik tovrstnih proizvodov, ne zadošča za dokaz, da je ta znamka brez slehernega razlikovalnega učinka v smislu člena 7(1)(b) Uredbe št. 207/2009. Vedno je treba preveriti, ali taka znamka normalno obveščenemu in razumno pozornemu ter preudarnemu povprečnemu potrošniku dopušča, da brez analize ali brez posebne pozornosti razlikuje med zadevnim proizvodom in proizvodi drugih podjetij (sodba Mag Instrument/UUNT, C‑136/02 P,
EU:C:2004:592
, točka 32).
V obravnavanem primeru je Splošno sodišče, potem ko je v točkah od 37 do 44 izpodbijane sodbe opozorilo na sodno prakso, ki se uporabi, v točkah od 51 do 58 te sodbe preverilo, ali izpodbijana znamka bistveno odstopa od standarda ali navad v zadevnem sektorju.
V točki 59 izpodbijane sodbe je iz tega sklepalo, da odbor za pritožbe ni storil napake, ko je presodil, da povprečni potrošnik Unije izpodbijano znamko kot celoto dojema zgolj kot različico oblike proizvodov, za katere se zahteva registracija navedene znamke. Nato je v točki 62 izpodbijane sodbe menilo, da izpodbijana znamka, kot jo dojema upoštevna javnost, ne omogoča individualizacije zadevnih proizvodov in njihovega razlikovanja od proizvodov drugega trgovskega porekla.
Iz navedenih razmislekov izhaja, da je Splošno sodišče pravilno opredelilo merila, določena z v zvezi s tem upoštevno sodno prakso, in jim sledilo.
Poleg tega je treba glede očitka združenja INTA, da je Splošno sodišče presodilo, da steklenica pritožnice ne odstopa bistveno od standardov ali navad v zadevnem sektorju, ugotoviti, da se ta analiza nanaša na presojo dejanskega stanja.
V zvezi s tem je treba spomniti, da je v skladu s členom 256(1) PDEU in členom 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije pritožba omejena na pravna vprašanja. Splošno sodišče je namreč pristojno le za ugotavljanje in presojo upoštevnih dejstev ter presojo dokazov. Presoja dejstev in dokazov, razen v primeru njihovega izkrivljenja, torej ni pravno vprašanje, ki ga nadzira Sodišče v okviru pritožbe (sodba Louis Vuitton Malletier/UUNT, C‑97/12 P,
EU:C:2014:324
, točka 61).
Ugotoviti pa je treba, da združenje INTA v podporo temu ugovoru ni navedlo nobenega argumenta, ki bi lahko izkazal, da je Splošno sodišče izkrivilo dokaze.
Trditev, da je Splošno sodišče s tem, da je elemente neke oblike primerjalo z elementi navadnih ali običajnih oblik v navedenem sektorju, namesto da bi obliko, registrirano v celoti, primerjalo s standardi in navadami v tem sektorju, napačno uporabilo pravo, je treba preučiti v okviru četrtega pritožbenega razloga.
Glede na navedene preudarke je treba tretji pritožbeni razlog zavrniti kot delno neutemeljen in delno nedopusten.
Četrti pritožbeni razlog
Trditve strank
Družba Voss s četrtim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču očita, da je s tem, da je za presojo razlikovalnega učinka izpodbijane znamke ločeno ocenjevalo vsak element, ki sestavlja zadevni tridimenzionalni znak, ne da bi ta znak preučilo kot celoto, kršilo člen 7(1)(b) Uredbe št. 207/2009.
Pritožnica trdi, da je Splošno sodišče, potem ko je v petih točkah izpodbijane sodbe ločeno preučilo elemente, ki sestavljajo navedeni tridimenzionalni znak, zgolj navedlo, da način kombinacije teh elementov „ne pomeni več kot le skupek elementov, ki sestavljajo izpodbijano znamko“, kar po mnenju družbe Voss ni poglobljena preveritev celotnega vtisa, ki ga ustvarja znamka, ki se zahteva s sodno prakso.
UUNT navaja, da je Splošno sodišče pravilno uporabilo pravo in sodno prakso v zvezi z načinom presoje razlikovalnega učinka tridimenzionalnega znaka.
Presoja Sodišča
Pritožnica s tem razlogom trdi, da Splošno sodišče v okviru presoje razlikovalnega učinka izpodbijane znamke ni analiziralo celotnega vtisa, ki ga ustvarja ta znamka, kot bi to moralo storiti.
V zvezi s tem je treba spomniti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso povprečni potrošnik navadno zaznava znamko kot celoto in ne preučuje posameznih podrobnosti. Za presojo, ali je znamka brez slehernega razlikovalnega učinka ali ne, je treba upoštevati njen celotni vtis (glej zlasti sodbo Eurocermex/UUNT, C‑286/04 P,
EU:C:2005:422
, točka 22 in navedena sodna praksa).
Vendar naj to ne bi pomenilo, da pristojni organ, ki mora preveriti, ali javnost znamko, za katero je bila zahtevana registracija, lahko zaznava kot označbo izvora, ne sme najprej izvesti zaporednega preizkusa različnih oblikovnih elementov te znamke. Lahko bi bilo namreč koristno, da pristojni organ pri celostni presoji preizkusi vsakega izmed sestavnih elementov zadevne znamke (glej zlasti sodbo Eurocermex/UUNT, C‑286/04 P,
EU:C:2005:422
, točka 23 in navedena sodna praksa).
Splošno sodišče je v točki 55 izpodbijane sodbe po ločeni preučitvi vseh elementov, ki sestavljajo izpodbijano znamko, menilo, da je ta „sestavljena iz kombinacije elementov, ki se v gospodarskem prometu lahko vsi skupaj uporabijo za embaliranje proizvodov iz prijave za registracijo, nobeden od njih pa nima razlikovalnega učinka glede na te proizvode“. Analizo je nadaljevalo s preučitvijo, ali ima navedena znamka, obravnavana v celoti, tak učinek.
Tako je Splošno sodišče v točki 58 izpodbijane sodbe ugotovilo, da „način, kako [sta tridimenzionalna oblika prozorne valjaste steklenice in neprozoren zamašek z enakim premerom kot sama steklenica] kombiniran[a] v obravnavanem primeru, ne pomeni več kot le skupek elementov, ki sestavljajo izpodbijano znamko, in sicer steklenice z neprozornim zamaškom, podobno kot večina steklenic, namenjenih polnjenju z alkoholnimi ali brezalkoholnimi pijačami, na trgu“, da „je tako obliko v gospodarskem prometu dejansko mogoče skupaj uporabiti za embaliranje proizvodov, na katere se nanaša registracija“, in da zato „način, kako so elementi zadevne sestavljene znamke kombinirani, tej ne more dati razlikovalnega učinka“. Splošno sodišče je v točki 62 navedene sodbe sklenilo, da „izpodbijana znamka, kot jo dojema upoštevna javnost, ne omogoča individualizacije zadevnih proizvodov in njihovega razlikovanja od proizvodov drugega trgovskega porekla“.
Iz tega sledi, da je Splošno sodišče svojo presojo razlikovalnega učinka izpodbijane znamke pravilno oprlo na celotni vtis, ki izhaja iz oblike in razporeditve elementov, ki sestavljajo to znamko, kot to zahteva tudi sodna praksa, navedena v točki 105 te sodbe.
Poleg tega Splošnemu sodišču ni mogoče očitati, da ni opravilo dovolj poglobljene analize celotnega vtisa, ki ga ustvarja izpodbijana znamka, saj je zadevna tridimenzionalna oblika sestavljena iz dveh elementov, in sicer valjaste osnovne oblike in neprozornega zamaška z enakim premerom kot navedeni valj, in si je težko zamišljati druge možnosti kombiniranja teh elementov v samo eni tridimenzionalni enoti (glej v tem smislu sodbo Eurocermex/UUNT, C‑286/04 P,
EU:C:2005:422
, točka 29).
Zato je treba četrti pritožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.
Peti pritožbeni razlog
Trditve strank
Družba Voss s petim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče, tako kot odbor za pritožbe, s tem, da je popolno valjasto obliko zadevnega tridimenzionalnega znaka primerjalo z dvodimenzionalnim „prečnim prerezom valja“, izkrivilo dokaze iz spisa. Ker je po mnenju pritožnice „prerez valja“ z matematičnega vidika odklon, naj bi Splošno sodišče in odbor za pritožbe s tem izrazom v resnici skušala opisati „krožni prerez valja“. Tako naj bi Splošno sodišče tridimenzionalni znak primerjalo z dvodimenzionalno značilnostjo, ki je lastna večini steklenic, tako da naj bi bila njegova presoja v zvezi s standardi in navadami v zadevnem sektorju v celoti napačna.
UUNT trdi, da ta pritožbeni razlog ni utemeljen, ker temelji na napačni razlagi izpodbijane sodbe.
Po mnenju tega urada Splošno sodišče ni presodilo, da je krožni del edina skupna točka velike večine steklenic, temveč da ima velika večina steklenic valjast „del“ v smislu točke 66 izpodbijane sodbe, čeprav drugi deli niso valjasti, kot na primer del, kjer se steklenica zoži, da tvori vrat, ali ima v sredini ukrivljeno obliko.
Poleg tega naj Splošno sodišče, v nasprotju s trditvami družbe Voss, analize izpodbijanega tridimenzionalnega znaka ne bi omejilo na primerjavo njegove oblike z dvodimenzionalno značilnostjo.
Presoja Sodišča
Ugotoviti je treba, da argumentacija družbe Voss, da je Splošno sodišče v točki 67 izpodbijane sodbe s trditvijo, da ima večina steklenic na trgu „valjast prerez“, s tem izrazom želelo opisati „krožni odsek“, ki je po naravi stvari dvodimenzionalen, temelji na napačni razlagi te sodbe.
Splošno sodišče je namreč, potem ko je v točki 65 izpodbijane sodbe opozorilo, da je „odbor za pritožbe [v točki 37 sporne odločbe] ugotovil, da ‚ima velika večina steklenic na trgu valjast prerez‘“, v naslednji točki te sodbe presodilo, da „vseeno na podlagi ničesar ni mogoče šteti, da je odbor za pritožbe tej besedni zvezi želel pripisati matematični pomen v smislu ‚ponazoritve prereza geometrijske oblike‘ [in da] je, nasprotno, to besedo treba razumeti v smislu ‚enega od bolj ali manj različnih delov, na katere se neka stvar deli ali jo je mogoče razdeliti ali iz katerih je sestavljena‘ [‚
any of the more or less distinct parts into which something is or may be divided or from which it is made up
‘,
Oxford Dictionary
]“.
Splošno sodišče je tako menilo, da je treba izraz „prerez“, ki ga je uporabil odbor za pritožbe v točki 37 sporne odločbe, razumeti tako, da pomeni „del“, pri čemer ima po njegovem mnenju velika večina steklenic valjast del.
Iz tega sledi, da Splošno sodišče, v nasprotju s trditvami pritožnice, analize zadevnega tridimenzionalnega znaka ni omejilo na primerjavo njegove oblike z dvodimenzionalno značilnostjo.
Zato je treba peti pritožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.
Šesti pritožbeni razlog
Trditve strank
Družba Voss Splošnemu sodišču očita, da je presodilo, da je izpodbijana znamka zato, ker je sestavljena iz elementov, ki ločeno nimajo nobenega razlikovalnega učinka, kot celota brez takšnega učinka. Po mnenju pritožnice tako razlogovanje ovira, da bi se lahko embalaži proizvoda, obenem kot celoti in kot kombinaciji elementov, ki jo sestavljajo, priznalo razlikovalni učinek, kar naj bi bilo v nasprotju s ciljem, ki mu sledi Uredba št. 207/2009.
Pritožnica poleg tega trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je merilo, ki ga je Sodišče oblikovalo glede sestavljenih besednih znamk in v skladu s katerim „ima lahko kombinacija elementov, ki so vsak zase brez razlikovalnega učinka, tak učinek, če je več kot zgolj in samo seštevek elementov, ki jo sestavljajo“, preneslo na tridimenzionalne znamke.
UUNT navaja, da je treba ta pritožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.
Presoja Sodišča
Opozoriti je treba, da je Sodišče glede tridimenzionalnih znakov že presodilo, da se lahko morebiten razlikovalni učinek delno presoja za vsakega od njegovih elementov ločeno, vendar se je treba vsekakor opreti na to, kako te znamke kot celoto zaznava upoštevna javnost, in ne na domnevo, da elementi, ki so ločeno brez razlikovalnega učinka, združeni ne morejo imeti takega učinka. Namreč, zgolj okoliščina, da je vsak od teh elementov, gledan ločeno, brez kakršnega koli razlikovalnega učinka, ne izključuje, da bi lahko imela kombinacija, ki jo sestavljajo, razlikovalni učinek (sklep Timehouse/UUNT, C‑453/11 P,
EU:C:2012:291
, točka 40).
V obravnavanem primeru je Splošno sodišče v točki 57 izpodbijane sodbe res presodilo, da „to, da sestavljeno znamko oblikujejo le elementi, ki so brez razlikovalnega učinka glede na zadevne proizvode, praviloma omogoča sklepati, da je ta znamka, obravnavana v celoti, brez razlikovalnega učinka“.
Vendar je takoj pojasnilo, da ta sklep lahko omajajo konkretni znaki, kot je zlasti način kombinacije različnih elementov, ki nakazujejo, da je navedena sestavljena znamka, obravnavana v celoti, več kot le skupek elementov, iz katerih je sestavljena.
Iz tega sledi, da je treba šesti pritožbeni razlog, s katerim družba Voss Splošnemu sodišču očita, da je presodilo, da je izpodbijana znamka zato, ker je sestavljena iz elementov, ki ločeno nimajo nobenega razlikovalnega učinka, kot celota brez takšnega učinka, zavrniti kot temelječ na napačni razlagi izpodbijane sodbe.
V zvezi z argumentacijo pritožnice, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je za izpodbijano znamko uporabilo sodno prakso, v skladu s katero ima lahko kombinacija elementov, ki so vsak zase brez razlikovalnega učinka, tak učinek, če je več kot zgolj in samo seštevek elementov, ki jo sestavljajo, je treba spomniti, kot izhaja iz točk od 107 do 109 te sodbe, da je Splošno sodišče svojo presojo razlikovalnega učinka izpodbijane znamke pravilno oprlo na celotni vtis, ki izhaja iz oblike in razporeditve elementov, ki sestavljajo navedeno znamko, kot to zahteva tudi sodna praksa, navedena v točkah 105 in 124 te sodbe.
V teh okoliščinah je treba šesti pritožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen in zato zavrniti pritožbo.
Stroški
V skladu s členom 138(1) Poslovnika, ki se uporablja za pritožbeni postopek na podlagi člena 184(1) tega poslovnika, se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki. UUNT je predlagal, naj se družbi Voss naloži plačilo stroškov, in ker ta s svojimi pritožbenimi razlogi ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov.
V skladu s členom 140(3) navedenega poslovnika, ki na podlagi člena 184(1) tega poslovnika velja tudi za pritožbeni postopek, lahko Sodišče intervenientu, ki ni eden od subjektov iz člena 140(1) in (2) Poslovnika, naloži, da nosi svoje stroške. INTA zato nosi svoje stroške.

Iz teh razlogov je Sodišče (šesti senat) sklenilo:

1.
Pritožba se zavrne.

2.
Družbi Voss of Norway ASA se naloži plačilo stroškov.

3.
The International Trademark Association nosi svoje stroške.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: angleščina.