CELEX: 62012CJ0067
Nesplnění povinnosti státem
Směrnice 2002/91/ES
Energetická náročnost budov
Články 3, 7 a 8
Neúplné provedení

Svou žalobou se Evropská komise domáhá toho, aby Soudní dvůr určil, že Španělské království tím, že nepřijalo veškeré právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu s články 3, 7 a 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/91/ES ze dne 16. prosince 2002 o energetické náročnosti budov (
Úř. věst. 2003, L 1, s. 65
; Zvl. vyd. 12/02, s. 168) nebo v každém případě tím, že Komisi o těchto opatřeních neuvědomilo, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z těchto článků a z článku 29 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/31/EU ze dne 19. května 2010 o energetické náročnosti budov (
Úř. věst. L 153, s. 13
).
Právní rámec
Unijní právní předpisy
Ustanovení článku 3 směrnice 2002/91 zní:
„Členské státy použijí na celostátní nebo regionální úrovni metodu výpočtu energetické náročnosti budov vycházející z obecného rámce stanoveného v příloze. Části 1 a 2 tohoto rámce je třeba přizpůsobovat technickému pokroku postupem podle čl. 14 odst. 2 a s přihlédnutím k normám obsaženým v právních předpisech členského státu.“
Článek 7 této směrnice, nazvaný „Certifikát energetické náročnosti“, stanoví v odstavci 1:
„Členské státy zajistí, aby při výstavbě, prodeji nebo pronájmu budov byl vlastníkovi nebo vlastníkem potenciálnímu kupujícímu nebo nájemci předložen certifikát energetické náročnosti. Platnost certifikátu nesmí překročit deset let.
[…]“
Článek 8 uvedené směrnice, který je nadepsán „Inspekce kotlů“, stanoví:
„Ke snížení spotřeby energie a omezení emisí oxidu uhličitého členské státy:
a)
stanoví nezbytná opatření k zavedení pravidelné inspekce kotlů spalujících neobnovitelná kapalná nebo pevná paliva se jmenovitým výkonem od 20 kW do 100 kW. Tato inspekce se může provádět rovněž u kotlů používajících jiná paliva.
U kotlů se jmenovitým výkonem vyšším než 100 kW se provádí inspekce nejméně každé dva roky. U plynových kotlů může být tato doba prodloužena na čtyři roky.
U zařízení pro vytápění kotli se jmenovitým výkonem větším než 20 kW, které jsou starší než 15 let, stanoví členské státy nezbytná opatření k zavedení jednorázové inspekce celého zařízení. Na základě této inspekce, která rovněž zahrnuje posouzení účinnosti kotle a velikosti kotle v porovnání s požadavky na vytápění budovy, poskytnou odborníci uživatelům poradenství o výměně kotlů, dalších změnách otopné soustavy a o alternativních řešeních nebo
b)
přijmou nezbytná opatření, aby uživatelům bylo poskytnuto poradenství o výměně kotlů, dalších změnách otopné soustavy a o alternativních řešeních, které může zahrnovat inspekce pro posouzení účinnosti a vhodné velikosti kotle. Celkový dopad tohoto přístupu by měl být v podstatě stejný jako u opatření popsaných v písmenu a). Členské státy, které zvolí tuto možnost, předloží Komisi každé dva roky zprávu o rovnocennosti svého přístupu“
V souladu s čl. 15 odst. 1 směrnice 2002/91 uvedou členské státy v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 4. ledna 2006 a neprodleně o nich uvědomí Komisi. Směrnice 2010/31 zrušila s účinkem od 1. února 2012 směrnici 2002/91, avšak povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení směrnice 2002/91 do vnitrostátního práva a její uplatňování dotčeny nebyly.
Španělské právní předpisy
Bod 8 odůvodnění královského nařízení č. 1027/2007 ze dne 20. července, kterým se schvalují předpisy pro tepelná zařízení v budovách (RITE), zní následovně:
„Pravidla, jež byla schválena v rámci tohoto nařízení, provádějí částečně směrnici 2002/91 [...] stanovením minimálních podmínek energetické náročnosti, které musí splňovat tepelná zařízení v nových a stávajících budovách, a pravidelné inspekce kotlů a klimatizačních systémů.“
Technický pokyn 3.4.4 královského nařízení 1027/2007 stanoví:
„1.
Podnik provádějící údržbu poskytne vlastníkovi poradenství a doporučí mu zlepšení nebo změny, které je třeba provést u zařízení, včetně jeho používání a fungování, jež povedou k větší energetické účinnosti.
2.
Podnik zajišťující údržbu provádí u zařízení se jmenovitým tepelným příkonem vyšším než 70 kW rovněž pravidelné monitorování spotřeby energie a vody tepelného zařízení za účelem odhalení případných odchylek, jakož i přijetí vhodných nápravných opatření. Tyto informace se uchovávají nejméně po dobu pěti let.“
Technický pokyn 4.3.1 královského nařízení 1027/2007 nadepsaný „Periodicita inspekcí generátorů tepla“ stanoví:
„1.
Periodicita inspekcí tepelných generátorů s minimálním jmenovitým tepelným příkonem 20 kW, které byly uvedeny do provozu po datu vstupu tohoto RITE v platnost, je uvedena v tabulce 4.3.1.
Tabulka 4.3.1. Periodicita inspekcí tepelných generátorů
Jmenovitý tepelný příkon (kW)
Druh paliva
Periodicita inspekcí
20 ≤ P ≤ 70
plyn a obnovitelná paliva
pětiletá

ostatní paliva
pětiletá
P > 70
plyn a obnovitelná paliva
čtyřletá

ostatní paliva
dvouletá
2.
U zařízení s tepelnými generátory existujících před vstupem v platnost tohoto RITE musí být provedena první inspekce v souladu s časovým harmonogramem upraveným příslušným orgánem autonomního společenství v závislosti na jejich příkonu, druhu paliva a stáří.“
Postup před zahájením soudního řízení
Dopisem ze dne 24. února 2009 vytkla Komise Španělskému království, že neprovedlo články 3 a 4 směrnice 2002/91, pokud jde o stávající budovy.
Dopisem ze dne 7. dubna 2009 Španělské království uznalo, že tato směrnice se v oblasti energetické certifikace stávajících budov dosud nedočkala provedení do vnitrostátního právního řádu.
Dne 29. ledna 2010 zaslala Komise Španělskému království doplňující výzvu dopisem, v níž uvedla, že jí dosud nebyla oznámena opatření přijatá k provedení článků 7 a 8 směrnice 2002/91. K článku 8 této směrnice Komise uvedla, že královské nařízení č. 1027/2007 zavedlo pravidelné inspekce pouze u kotlů uvedených do provozu po vstupu v platnost uvedeného nařízení a ponechalo autonomním společenstvím, aby upravila časový plán inspekcí kotlů v již stávajících zařízeních. Kromě toho, co uvedla ve výzvě dopisem ze dne 24. února 2009, měla Komise také za to, že Španělské království nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají na základě článků 7 a 8 písm. a) směrnice 2002/91.
Dopisem ze dne 22. července 2010 Španělské království vysvětlilo důvody prodlení s přijetím návrhu královského nařízení o certifikaci stávajících budov a k provedení článku 8 směrnice 2002/91 poznamenalo, že tři autonomní společenství již zveřejnila vyhlášky, jimiž se stanoví normy určené k uplatňování královského nařízení č. 1027/2007 na příslušných územích, a že u dalších vyhlášek probíhá v současnosti legislativní proces.
Dne 25. listopadu 2010 vydala Komise odůvodněné stanovisko, v němž dospěla k závěru, že Španělské království tím, že do španělského právního řádu neprovedlo v plném rozsahu články 3, 7 odst. 1 a článek 8 písm. a) směrnice 2002/91, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají na základě této směrnice, a vyzvala jej, aby ve lhůtě dvou měsíců od jeho oznámení přijalo nezbytná opatření.
V dopise ze dne 31. ledna 2011 Španělské království odpovědělo, že přijetím návrhu královského nařízení o certifikaci stávajících budov bude završeno provedení článků 3 a 7 směrnice 2002/91. Stran článku 8 této směrnice tento stát poznamenal, že autonomní společenství nejsou povinna oznamovat Komisi časové harmonogramy inspekcí kotlů. K tomu dodalo, že se rozhodlo využít obou možností upravených v článku 8 uvedené směrnice.
Dopisem ze dne 29. dubna 2011 Španělské království Komisi znovu uvědomilo o návrhu královského nařízení o certifikaci stávajících budov.
Vzhledem k tomu, že Komise měla za to, že porušování práva ze strany Španělského království pokračovalo i po uplynutí lhůty stanovené v odůvodněném stanovisku, podala projednávanou žalobu.
K žalobě
Samostatným podáním ze dne 20. dubna 2012 vzneslo Španělské království námitku nepřípustnosti, jíž se domáhalo toho, aby Soudní dvůr prohlásil žalobu za nepřípustnou, pokud jde o nesplnění povinností, které se týká ustanovení článku 8 směrnice 2002/91 jako celku, a podpůrně, aby prohlásil žalobu za nepřípustnou, pokud jde o nesplnění povinností vyplývajících z čl. 8 písm. b) této směrnice.
Rozhodnutím ze dne 16. října 2012 si Soudní dvůr vyhradil rozhodnout o námitce nepřípustnosti spolu s věcí samou a Španělské království bylo vyzváno, aby předložilo žalobní odpověď.
K žalobnímu důvodu vycházejícímu z neprovedení článků 3 a 7 směrnice 2002/91
Argumentace účastníků řízení
Komise vytýká Španělskému království, že nepřijalo všechna opatření nezbytná k dosažení souladu s články 3 a 7 směrnice 2002/91 a každopádně jí je nesdělilo, jelikož královské nařízení č. 1027/2007 obsahuje normy upravující metodu výpočtu energetické náročnosti budov a certifikát energetické náročnosti pouze pro nové budovy a nevztahuje se na stávající budovy. Komise poznamenává, že Španělské království v odpovědi na odůvodněné stanovisko v podstatě uznává, že k úplnému provedení do španělského práva dosud nedošlo, a pouze uvádí, že provedení směrnice bude završeno přijetím návrhu královského nařízení o certifikaci stávajících budov.
Komise má za to, že se Španělské království vzdalo své žalobní odpovědi ohledně nesplnění povinností podle článků 3 a 7 směrnice 2002/91 a že vyjádření, jež byla v této souvislosti předložena v žalobní odpovědi a duplice, byla podána opožděně, neboť námitka částečné nepřípustnosti žaloby, která byla vznesena samostatným podáním, se netýká nesplnění povinností vyplývajících z článků 3 a 7 směrnice 2002/91.
Španělské království zpochybňuje, že by se vzdalo své žalobní odpovědi ohledně článků 3 a 7 směrnice 2002/91. Uvádí, že článek 91 jednacího řádu Soudního dvora stanoví, že námitka nepřípustnosti musí být předložena samostatným podáním, a nerozlišuje podle toho, zda se nepřípustnost týká celé žaloby nebo pouze její části. Podle názoru tohoto státu je proto možné vznést námitku částečné nepřípustnosti prostřednictvím samostatného dokumentu, aniž to vyvolá sebemenší negativní následek.
Závěry Soudního dvora
Vzhledem k tomu, že Španělské království vzneslo samostatným podáním pouze námitku nepřípustnosti žalobního důvodu, který vychází z článku 8 směrnice 2002/91, a nepředložilo v tomto stadiu žádné argumenty k přípustnosti nebo meritu žalobního důvodu, který se týká článků 3 a 7 této směrnice, vyvstává otázka, zda pozbylo právo na předložení odpovědi k tomuto žalobnímu důvodu z důvodu, že toto oprávnění nevykonalo včas.
V tomto ohledu je nutno připomenout, že podle článku 40 jednacího řádu ve znění účinném k datu podání projednávané žaloby musí žalovaný podat žalobní odpověď ve lhůtě jednoho měsíce po doručení žaloby. Článek 91 uvedeného jednacího řádu upravuje nicméně možnost požádat samostatným podáním Soudní dvůr, aby vydal rozhodnutí o námitce nebo překážce, aniž by se zabýval věcí samou.
Námitka nepřípustnosti umožňuje z důvodů hospodárnosti řízení omezit jednání a přezkum nejprve na otázku, zda je dotčená žaloba přípustná. Tato překážka řízení tak umožňuje vyhnout se tomu, aby se spisy účastníků řízení, jakož i přezkum soudu týkaly merita věci, přestože by žaloba byla nepřípustná (rozsudek ze dne 17. prosince 2009, přezkum M v. EMEA, C‑197/09 RX-II, Sb. rozh. s. I 12033, bod 48).
Je-li naopak žaloba v rámci zamítnutí námitky nepřípustnosti prohlášena za přípustnou, nebo je-li posouzení uvedené námitky spojeno s věcí samou, musí následně proběhnout jednání ve věci samé. Výše uvedená ustanovení totiž výslovně stanovují, že předseda určí nové lhůty pro pokračování v řízení, pokud je žádost o rozhodnutí o námitce nepřípustnosti zamítnuta, nebo je-li její posouzení spojeno s věcí samou (výše uvedený rozsudek přezkum M v. EMEA, bod 49).
Ze znění článku 40 jednacího řádu ve vzájemném spojení s jeho článkem 91 ve znění účinném k datu podání projednávané žaloby vyplývá, že další projednání věci samé se může týkat pouze té části žaloby, na kterou se vztahuje námitka nepřípustnosti, jelikož žalovaný nepodal ve lhůtě jednoho měsíce upravené v uvedeném článku 40 doplňující žalobní odpověď.
I kdyby totiž byla námitka nepřípustnosti týkající se pouze části žaloby opodstatněná, nemohla by vést k zamítnutí žaloby v plném rozsahu, a nic proto nemůže odůvodnit to, že Španělské království nepředložilo ve lhůtě uvedené v článku 40 uvedeného jednacího řádu své argumenty k té části žaloby, na kterou se uvedená námitka nevztahuje.
Jestliže se žalovaný stát domnívá, že je nepřípustná pouze část žaloby, musí buď napadnout její přípustnost v rámci žalobní odpovědi, nebo vznést ve lhůtě stanovené k odpovědi na žalobu námitku částečné nepřípustnosti a předložit vyjádření k meritu té části žaloby, na kterou se uvedená námitka nepřípustnosti nevztahuje, jinak hrozí, že pozbude v tomto ohledu možnosti uplatnit svá práva.
Vzhledem k tomu, že vyjádření Španělského království k článkům 3 a 7 směrnice 2002/91 bylo předloženo dne 26. prosince 2012, tedy více než osm měsíců po uplynutí již prodloužené lhůty stanovené pro předložení vyjádření v odpovědi na žalobu, vyplývá z toho, že bylo podáno opožděně, a nelze jej tudíž zohlednit.
V každém případě je nicméně na Soudním dvoru, aby konstatoval, zda k vytýkanému nesplnění povinností došlo či nikoli, přestože dotyčný členský stát tvrzené nesplnění povinností nenapadá (viz rozsudky ze dne 15. ledna 2002, Komise v. Itálie,
C-439/99, Recueil, s. I-305
, bod 20 a ze dne 6. října 2009, Komise v. Švédsko,
C-438/07, Sb. rozh. s. I-9517
, bod 53).
V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury se existence nesplnění povinnosti musí posuzovat vzhledem ke stavu, v němž se členský stát nacházel v době, kdy uplynula lhůta stanovená v odůvodněném stanovisku, a že změny, ke kterým došlo následně, nemohou být Soudním dvorem brány v úvahu (viz zejména rozsudek ze dne 28. února 2013, Komise v. Maďarsko, C‑473/10, bod 96 a citovaná judikatura).
V projednávaném případě postačí konstatovat, že z postupu před zahájením soudního řízení a ze žaloby je zřejmé, že Španělské království v zásadě uznává, že v případě stávajících budov, které jsou jako jediné uváděny v žalobním důvodu vzneseném Komisí, dojde k úplnému provedení článků 3 a 7 směrnice 2002/91 do španělského práva až po přijetí návrhu královského nařízení.
K tomu však do uplynutí lhůty stanovené v odůvodněném stanovisku, tedy do dne 25. ledna 2011, nedošlo.
Z výše uvedeného vyplývá, že žalobní důvod vycházející z neprovedení článků 3 a 7 směrnice 2002/91 je opodstatněný.
K žalobnímu důvodu vycházejícímu z neprovedení článku 8 směrnice 2002/91
K přípustnosti
– Argumentace účastníků řízení
Španělské království primárně tvrdí, že žaloba je v tomto ohledu nepřípustná, jelikož postrádá soudržnost a porušuje článek 38 jednacího řádu, a to z důvodu, že mu během postupu před zahájením soudního řízení Komise vytýkala pouze nesplnění povinností podle čl. 8 písm. a) směrnice 2002/91, ačkoli tento článek 8 upravuje v bodě b) ještě další možnost dosažení cíle, který stanoví. Podle názoru Španělského království se Komise měla při vznesení výtky, že tento stát nesplnil povinnosti, které pro něj vyplývají z uvedeného článku 8, ujistit, že neprovedl směrnici 2002/91 prostřednictvím první ani druhé možnosti.
Podpůrně Španělské království tvrdí, že žaloba je nepřípustná, pokud jde o článek 8 písm. b) směrnice 2002/91, jelikož toto ustanovení nebylo v odůvodněném stanovisku zmíněno.
Stran hlavního důvodu nepřípustnosti Komise nezpochybňuje skutečnost, že členské státy si mohou zvolit, že provedou první či druhou z možností, které jsou uvedeny v článku 8 směrnice 2002/91, avšak podtrhuje, že v době, kdy byla odeslána doplňující výzva dopisem, uvědomilo ji již Španělské království o některých vnitrostátních opatřeních, která představovala částečné provedení článku 8 písm. a) této směrnice.
V této souvislosti Komise tvrdí, že Španělské království dokonale pochopilo rozsah vytýkaného nesplnění povinností a že se nedopustila nelogičnosti, když tomuto členskému státu vytkla neúplné provedení možnosti upravené v článku 8 písm. a) směrnice 2002/91, aniž zmínila, že tento členský stát nesdělil žádné opatření přijaté ohledně možnosti upravené v bodě b) tohoto článku 8.
V případě podpůrného důvodu nepřípustnosti má Komise za to, že argumenty obsažené v žalobě k článku 8 písm. b) směrnice 2002/91 nepozměňují předmět nesplnění povinností, jak byl vymezen v rámci postupu před zahájením soudního řízení.
– Závěry Soudního dvora
Španělské království tvrdí, že žalobní důvod vycházející z neprovedení článku 8 směrnice 2002/91 není koherentní a porušuje článek 38 jednacího řádu ve znění účinném ke dni podání projednávané žaloby, jelikož mu Komise v rámci postupu před zahájením soudního řízení a v odůvodněném stanovisku vytkla pouze neúplné provedení článku 8 písm. a) této směrnice, třebaže uvedené ustanovení představuje pouze jednu ze dvou možností, které mají k dispozici členské státy za účelem dosažení cíle snížení spotřeby energií sledovaného uvedeným článkem 8.
V tomto ohledu je nutné připomenout, že z článku 38 odst. 1 písm. c) jednacího řádu a z judikatury související s tímto ustanovením vyplývá, že každý návrh na zahájení řízení musí uvádět předmět sporu a stručný popis žalobních důvodů a že tyto údaje musí být natolik jasné a přesné, aby umožnily žalovanému připravit si obhajobu a Soudnímu dvoru provést přezkum. Z toho vyplývá, že hlavní skutkové a právní okolnosti, na kterých je žaloba založena, musí soudržně a srozumitelně vyplývat ze samotného textu žaloby a že návrhová žádaní žaloby musí být formulována jednoznačně, aby se předešlo tomu, že Soudní dvůr rozhodne nad rámec návrhových žádání nebo opomene rozhodnout o některém ze žalobních důvodů (viz zejména rozsudky ze dne 12. února 2009, Komise v. Polsko, C‑475/07, bod 43 a ze dne 16. července 2009, Komise v. Polsko,
C-165/08, Sb. rozh. s. I-6843
, bod 42).
Soudní dvůr rovněž rozhodl, že v případě žaloby podané v souladu s článkem 258 SFEU, musí tato žaloba soudržně a přesně uvádět žalobní důvody, aby členský stát a Soudní dvůr mohly přesně pochopit rozsah vytýkaného porušení unijního práva, což je podmínka nezbytná k tomu, aby uvedený stát mohl užitečně uplatnit důvody na svou obranu a Soudní dvůr ověřit existenci tvrzeného porušení povinnosti (viz zejména výše uvedený rozsudek ze dne 16. července 2009, Komise v. Polsko, bod 43).
V projednávaném případě Komise v doplňující výzvě dopisem ze dne 29. ledna 2010 i v odůvodněném stanovisku jasně uvedla, že článek 8 směrnice 2002/91 ponechává členským státům volbu rozhodnutí mezi dvěma možnostmi upravenými v tomto ustanovení. K tomu dodala, že ačkoli královské nařízení č. 1027/2007 oznámené Španělským královstvím stanoví pravidelné inspekce u kotlů zprovozněných po jeho vstupu v platnost a provádí možnost upravenou v uvedeném článku 8 písm. a), ponechává na autonomních společenstvích, aby sestavila časový harmonogram inspekcí u stávajících kotlů.
Skutečnost, že Komise v této souvislosti dospěla v odůvodněném stanovisku k závěru, že došlo pouze k porušení článku 8 písm. a) směrnice 2002/91, nikoli všech ustanovení článku 8 této směrnice, nepředstavuje nesoudržnost nebo nesprávnou úvahu. Právě vzhledem ke skutečnosti, že ji Španělské království již uvědomilo o opatřeních, která přijalo k provedení ustanovení článku 8 písm. a), kterážto však byla podle Komise nedostatečná, dospěla Komise k závěru, že možnost upravená v uvedeném ustanovení nebyla provedena v plném rozsahu.
Ze spisu navíc vyplývá, že Španělské království mohlo pochopit dosah vytýkaného nesplnění povinností a využít plně svých práv na obranu již od stadia, které předcházelo soudnímu řízení.
V odpověď na doplňující výzvu dopisem ze dne 22. července 2010 Španělské království pouze uvedlo, že tři autonomní společenství již zveřejnila vyhlášky, jimiž se stanoví prováděcí předpisy ke královskému nařízení č. 1027/2007 na základě svých příslušných pravomocí a že další vyhlášky se nacházejí v legislativním procesu. Španělské království tedy nezpochybňovalo závěr Komise týkající se jeho záměru omezit se při provedení článku 8 směrnice 2002/91 na bod a) tohoto článku.
Z výše uvedeného vyplývá, že Komise neporušila článek 38 jednacího řádu ve znění účinném ke dni podání projednávané žaloby tím, že vytýkala Španělskému království, že v plném rozsahu neprovedlo možnost upravenou v článku 8 písm. a) směrnice 2002/91, aniž zmínila, že tento členský stát nesdělil žádné opatření týkající se možnosti upravené v písm. b) tohoto článku 8.
Hlavní námitka nepřípustnosti musí být proto zamítnuta.
Zamítnout je třeba rovněž námitku nepřípustnosti vznesenou podpůrně, podle níž je nepřípustný žalobní důvod týkající se článku 8 písm. b) směrnice 2002/91.
V první řadě je totiž nutno uvést, že Komise v odůvodněném stanovisku Španělskému království vytkla, že nepřijalo opatření nezbytná k dosažení souladu s článkem 8 směrnice 2002/91 a trvala na bodě a) tohoto článku z důvodu, že tento členský stát již oznámil opatření přijatá k provedení možnosti upravené v tomto ustanovení.
Dále, vzhledem k tomu, že Španělské království později v odpověď na odůvodněné stanovisko uvedlo, že se rozhodlo provést povinnosti uložené v článku 8 směrnice 2002/91 využitím obou možností uvedených v bodech a) a b) tohoto článku 8, byla Komise nucena zabývat se ve své žalobě tím, zda opatření přijatá Španělským královstvím provádějí článek 8 v plném rozsahu, tedy jak z hlediska bodu a), tak i bodu b).
Z ustálené judikatury vyplývá, že výzva dopisem zaslaná Komisí dotčenému členskému státu a poté odůvodněné stanovisko vydané Komisí vymezují předmět sporu, který již nemůže být následně rozšířen. Z toho důvodu musí být odůvodněné stanovisko a žaloba založeny na stejných žalobních důvodech (viz zejména rozsudky ze dne 29. září 1998, Komise v. Německo,
C-191/95, Recueil, s. I-5449
, bod 55; a ze dne 11. července 2002, Komise v. Španělsko,
C-139/00, Recueil, s. I-6407
, bod 18).
Tento požadavek však nemůže vést až k vyžadování dokonalé shody ve všech případech mezi zněním žalobních důvodů ve výzvě dopisem, výrokem odůvodněného stanoviska a žalobními návrhy, pokud předmět sporu vymezený v odůvodněném stanovisku nebyl rozšířen nebo změněn (viz zejména výše uvedené rozsudky Komise v. Německo, bod 56; Komise v. Španělsko, bod 19).
S přihlédnutím k celému postupu před zahájením soudního řízení je nutno v projednávaném případě konstatovat, že se nesplnění povinností tvrzené Komisí týkalo celého článku 8 směrnice 2002/91. Ačkoli tedy Komise reaguje explicitně pouze na argumenty týkající se provedení článku 8 písm. a) této směrnice, je zjevné, že odůvodněné stanovisko spočívá rovněž na implicitním konstatování skutečnosti, že nebyl proveden článek 8 písm. b) uvedené směrnice.
Výtky Komise ohledně článku 8 písm. b) směrnice 2002/91 proto předmět sporu nerozšířily.
Z toho vyplývá, že žalobní důvod týkající se neprovedení článku 8 směrnice 2002/91 je přípustný.
K věci samé
– Argumentace účastníků řízení
Komise má v první řadě za to, že královské nařízení č. 1027/2007 představuje pouze neúplné provedení článku 8 písm. a) směrnice 2002/91, neboť přímo stanoví pouze opatření týkající se pravidelných inspekcí kotlů zprovozněných po jeho vstupu v platnost a ponechává na autonomních společenstvích, aby rozhodla o časovém harmonogramu inspekcí kotlů v již stávajících zařízeních.
Pokud jde zadruhé o argumenty Španělského království, podle nichž se rozhodlo pro provedení článku 8 směrnice 2002/91 využitím obou možností obsažených v tomto ustanovení, Komise nejprve tvrdí, že tyto dvě možnosti jsou alternativními řešeními.
Komise dále poznamenává, že Španělské království předtím neuvedlo, že si zvolilo tento kombinovaný způsob provedení článku 8 směrnice 2002/91 do svého vnitrostátního práva a že navíc z bodu 8 odůvodnění královského nařízení č. 1027/2007 vyplývá, že jeho cílem je provedení možnosti upravené v bodě a) uvedeného článku 8. Komise připomíná, že Španělské království ve své odpovědi ze dne 22. července 2010 na doplňující výzvu dopisem odkázalo pouze na vyhlášky autonomních společenství – z nichž některé se nacházely teprve ve fázi legislativního procesu – upravující inspekce kotlů, a to navzdory skutečnosti, že ustanovení, kterými měl být proveden bod b) článku 8 do španělského práva, již k tomuto datu existovala.
Konečně, ohledně údajných opatření přijatých k provedení článku 8 písm. b) směrnice 2002/91 Komise uvádí, že se Španělské království již neodvolává na „akční plán“, na který odkázalo ve své odpovědi na odůvodněné stanovisko, a že tento plán nebyl oznámen. Poznamenává rovněž, že povinnost poskytovat energetické poradenství obsažená v technickém pokynu 3.4.4 královského nařízení č. 1027/2007 je povinností, která má velmi obecný charakter a nemůže být považována za provedení článku 8 písm. b) směrnice 2002/91.
Španělské království v první řadě tvrdí, že článek 8 této směrnice byl proveden prostřednictvím královského nařízení č. 1027/2007.
V této souvislosti uvádí, že směrnice 2002/91 ukládá pouze povinnost přijmout „nezbytná opatření k zavedení pravidelné inspekce kotlů“, avšak nikoli povinnost oznamovat časové harmonogramy sestavené za tímto účelem. Královské nařízení č. 1027/2007 stanoví podle tvrzení tohoto státu nejen zvláštní povinnost provádět pravidelné inspekce, ale vymezuje tuto periodicitu v závislosti na výkonu kotlů a druhu paliva v nich používaného, přičemž jediná pravomoc přenesená na autonomní společenství spočívá v tom, aby byla konkrétně určena první inspekce pro stávající zařízení.
Španělské království zadruhé tvrdí, že splnilo povinnosti upravené v článku 8 směrnice 2002/91, jelikož královské nařízení č. 1027/2007 ukládá povinnost provádět pravidelné inspekce a zavádí sérii opatření, jejichž cílem je snížení spotřeby energie a omezení emisí oxidu uhličitého. V tomto ohledu zmiňuje normu IT 3, která ukládá povinnost provádět roční údržbu a poskytovat vlastníkům zařízení poradenství týkající se jeho případného vylepšení.
Ve své duplice poukazuje Španělské království na brzké přijetí návrhu královského nařízení, kterým se mění některé články a technické pokyny obsažené v právní úpravě o tepelných zařízeních v budovách schválené královským nařízením č. 1027/2007, v němž již není pravidelnost inspekcí tepelných zařízení a produkce teplé vody určována autonomními společenstvími, nýbrž celostátně.
– Závěry Soudního dvora
Úvodem je třeba připomenout, že je nesporné, že článek 8 směrnice 2002/91 se týká jak nových, tak i stávajících budov a že Komise Španělskému království vytýká pouze to, že nepřijalo nebo v každém případě neoznámilo nezbytná opatření vztahující se na stávající budovy.
Zaprvé, stran tvrzení Španělského království, podle něhož byl článek 8 směrnice 2002/91 proveden prostřednictvím královského nařízení č. 1027/2007, postačí uvést, že uvedené nařízení stanoví přímo opatření týkající se pravidelných inspekcí pouze u kotlů uvedených do provozu po jeho vstupu v platnost a ponechává na autonomních společenstvích, aby určila časový harmonogram inspekcí pro kotle v již existujících zařízeních.
V odpovědi na doplňující výzvu dopisem Španělské království v tomto ohledu uvedlo, že tři autonomní společenství již zveřejnila vyhlášky, které stanoví normy k provedení královského nařízení č. 1027/2007 na jejich příslušných územích, a že další vyhlášky jsou právě přijímány.
Na rozdíl od toho, co Španělské království tvrdí ve své žalobní odpovědi, vyplývá ze znění technického pokynu 4.3.1 královského nařízení č. 1027/2007, že je na autonomních společenstvích, aby určila nejen datum první inspekce, ale také četnost inspekcí v závislosti na výkonu, druhu paliva a stáří kotle.
Stejně tak nelze přijmout argument, že časový harmonogram a podrobnosti jeho provádění nemusí být sdělovány Komisi.
Směrnice 2002/91 totiž upravuje pravidelné inspekce u všech kotlů, což je nutno vykládat v tom smyslu, že i u kotlů, u nichž tato směrnice nestanoví minimální periodicitu inspekcí, musí členské státy upravit jejich konkrétní četnost a sdělit Komisi přijatá opatření, aby mohla ověřit, zda umožňují dosáhnout cílů stanovených uvedenou směrnicí.
Pokud jde zadruhé o tvrzení Španělského království, že k úplnému provedení článku 8 směrnice 2002/91 došlo prostřednictvím královského nařízení č. 1027/2007 spolu se sérií opatření obsažených v technickém pokynu 3.4.4 královského nařízení č. 1027/2007, jejichž cílem je snížení spotřeby energie, je třeba zdůraznit, že obě možnosti upravené v bodech a) a b) uvedeného článku 8 jsou alternativami, takže členské státy musejí v plném rozsahu provést jednu z nich a nemohou se omezit na částečné provedení obou. Skutečnost, že byla přijata některá opatření podle uvedeného bodu a) a některá opatření podle uvedeného bodu b), proto nemůže představovat úplné provedení směrnice 2002/91.
Navíc je nutné uvést, že povinnost energetického poradenství obsažená v technickém pokynu 3.4 královského nařízení č. 1027/2007 je velmi obecnou povinností, kterou nelze považovat za provedení článku 8 písm. b) směrnice 2002/91, vzhledem k tomu, že neobsahuje zvláštní odkaz na poradní povinnost týkající se výměny kotle a alternativních řešení. Stejně tak platí, že ačkoli možnost upravená v uvedeném článku 8 písm. b) podléhá podmínce, aby byl globální účinek tohoto řešení přibližně stejný, jako účinek vyplývající z ustanovení bodu a) tohoto článku 8, je poradenství upravené v technickém pokynu 3.4.4 královského nařízení č. 1027/2007 na podnicích zajišťujících údržbu, zatímco uvedený bod a) ve spojení s článkem 10 směrnice 2002/91 vyžaduje pravidelné inspekce ze strany nezávislých odborníků.
Konečně je nutno uvést, že Španělské království v duplice v podstatě připouští, že dosud přijatá opatření jsou nedostatečná, a omezuje se na tvrzení toho, že proces přijímání návrhu královského nařízení, jímž se mění královské nařízení č. 1027/2007 a které přímo stanoví pro celé státní území pravidelné inspekce stávajících zařízení, stále probíhá.
Žalobní důvod vycházející z neprovedení článku 8 směrnice 2002/91 ohledně stávajících budov je proto opodstatněný.
Z výše uvedených úvah vyplývá, že je žaloba opodstatněná.
S ohledem na výše uvedené je třeba určit, že Španělské království tím, že ve stanovené lhůtě nepřijalo veškeré právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s články 3, 7 a 8 směrnice 2002/91, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z těchto ustanovení.
K nákladům řízení
Podle čl. 138 odst. 1 jednacího řádu Soudního dvora se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise požadovala uložení náhrady nákladů řízení Španělskému království a Španělské království nemělo úspěch ve věci, je namístě mu uložit náhradu nákladů řízení.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (desátý senát) rozhodl takto:

1)
Španělské království tím, že ve stanovené lhůtě nepřijalo veškeré právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s články 3, 7 a 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/91/ES ze dne 16. prosince 2002 o energetické náročnosti budov, nesplnilo povinnosti, které pro něj vyplývají z těchto ustanovení.

2)
Španělskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: španělština.