CELEX: 62012TJ0462
Konkurencija
Administracinė procedūra
Europos automobilių stiklo rinka
Sprendimo, kuriuo konstatuojamas EB 81 straipsnio pažeidimas, paskelbimas
Prašymo užtikrinti tariamai verslo paslaptį sudarančios informacijos konfidencialumą atmetimas
Pareiga motyvuoti
Konfidencialumas
Profesinė paslaptis
Teisėti lūkesčiai

Ginčo aplinkybės
2008 m. lapkričio 12 d. Europos Bendrijų Komisija dėl kelių automobilių stiklo gamintojų, įskaitant ieškovę
Pilkington Group Ltd
, priėmė sprendimą C(2008) 6815
final
dėl [EB] 81 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio taikymo procedūros (byla COMP/39.125 – Automobilių stiklas) (toliau –sprendimas „automobilių stiklas“).
Komisija, be kita ko, konstatavo, kad sprendimo adresatės pažeidė EB 81 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį, nes įvairiais laikotarpiais nuo 1998 m. kovo mėn. iki 2003 m. kovo mėn. dalyvavo antikonkurenciniuose susitarimuose ir derino veiksmus automobilių stiklų sektoriuje Europos ekonominės erdvės (EEE) teritorijoje.
Remiantis sprendimu „automobilių stiklas“, tai buvo vienas ir tęstinis pažeidimas, jį sudarė veiksmų derinimas dalijantis sutartis dėl automobilių stiklų arba visų stiklų, apimančių iš esmės priekinius stiklus, galinius stiklus ir šoninius stiklus, tiekimo pagrindiniams automobilių gamintojams EEE. Komisijos nuomone, šie suderinti veiksmai susiję su kainų politikos ir tiekimo klientams strategijos koordinavimu, siekiant užtikrinti bendrą kartelio dalyvių stabilumą aptariamoje rinkoje. Šio stabilumo, be kita ko, buvo siekiama nustatant koreguojamuosius mechanizmus, kai suderinti veiksmai neleidžia pasiekti norimo rezultato.
2009 m. kovo 25 d. raštu Komisijos Konkurencijos generalinis direktoratas (toliau – Konkurencijos GD) pranešė ieškovei apie ketinimą paskelbti, remiantis 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų Sutarties 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo (
OL L 1, 2003, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205) 30 straipsniu, nekonfidencialią sprendimo „automobilių stiklas“ versiją savo interneto svetainėje šios bylos kalbomis, t. y. anglų, prancūzų ir olandų kalbomis. Be to, Konkurencijos GD pasiūlė ieškovei nurodyti konfidencialią ar verslo paslaptį sudarančią informaciją ir pagrįsti savo vertinimą šiuo klausimu.
Po apsikeitimo korespondencija su ieškove Konkurencijos GD 2012 m. vasario mėn. priėmė nekonfidencialią sprendimo „Automobilių stiklas“ versiją, skelbtiną Komisijos interneto svetainėje. Iš minėtos korespondencijos matyti, kad Konkurencijos GD nepatenkino ieškovės prašymų neskelbti informacijos, esančios sprendimo „Automobilių stiklas“ 202 konstatuojamosiose dalyse ir 53 išnašose.
Konkurencijos GD nuomone, šią informaciją galima suskirstyti į tris kategorijas. Pirmoji apima klientų pavadinimus, atitinkamų prekių aprašymus ir visą kitą informaciją, kuri leidžia identifikuoti klientą (toliau – I kategorijos informacija). Antroji apima patiektų detalių skaičių, kvotų kiekvienam automobilių gamintojui paskirstymą, susitarimus dėl kainų, jų apskaičiavimą ir svyravimus, taip pat skaičius ir procentines dalis, susijusius su kartelio narių klientų pasiskirstymu (toliau – II kategorijos informacija). Trečioji kategorija apima informaciją, susijusią su fiziniais asmenimis ieškovės personalo nariais (toliau – III kategorijos informacija).
Ieškovė 2011 m. birželio 30 d., remdamasi 2001 m. gegužės 23 d. Komisijos sprendimo 2001/462/EB dėl bylas nagrinėjančių pareigūnų įgaliojimų tam tikrose konkurencijos bylose (
OL L 162, p. 21
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 151) 9 straipsniu, pranešė bylą nagrinėjančiam pareigūnui prieštaraujanti, kad būtų skelbiama visa ginčijama informacija.
Ginčijamas sprendimas
Bylą nagrinėjantis pareigūnas į ieškovės prašymą atsakė 2012 m. rugpjūčio 6 d. Komisijos sprendimu C(2012) 5718
final
, kuriuo atmetamas
Pilkington Group Ltd
pagal 2011 m. spalio 13 d. Europos Komisijos pirmininko sprendimo 2011/695/ES dėl bylas nagrinėjančio pareigūno pareigybės ir įgaliojimų nagrinėjant tam tikras konkurencijos bylas 8 straipsnį pateiktas prašymas užtikrinti konfidencialumą (byla COMP/39.125 – Automobilių stiklas) (toliau – ginčijamas sprendimas).
Iš ginčijamo sprendimo 18 konstatuojamosios dalies matyti, kad šiame sprendime iš esmės nagrinėti du ieškovės pateikti argumentai. Pirmasis argumentas, nagrinėtas ginčijamo sprendimo 19–42 konstatuojamosiose dalyse, susijęs su I ir II kategorijų informacija, o antrasis argumentas, nagrinėtas ginčijamo sprendimo 43–48 konstatuojamosiose dalyse, susijęs su III kategorijos informacija.
Dėl pirmojo argumento bylą nagrinėjantis pareigūnas nusprendė, pirma, kad I ir II kategorijų informacija dėl savo pobūdžio, atsižvelgiant į automobilių stiklo rinkos ypatumus, buvo žinoma ne tik ieškovei, antra, kad ji pasenusi, ir, trečia, ji susijusi su pačia pažeidimo esme, todėl ją atskleisti reikia tenkinant nukentėjusių asmenų interesus (ginčijamo sprendimo 19–32 konstatuojamosios dalys). Be to, kadangi ieškovė pateikė konkrečius argumentus dėl šios informacijos konfidencialumo, nepaisant jos bendro pirmiau aprašyto pobūdžio, bylą nagrinėjantis pareigūnas nusprendė, kad sprendimo „automobilių stiklas“ 198, 208, 367, 383 ir 393–397 konstatuojamosios dalys išimtinai gali būti laikomos konfidencialiomis tiek, kiek jos susijusios su I ir II kategorijų informacija (ginčijamo sprendimo 32 konstatuojamosios dalies paskutinis sakinys–42 konstatuojamoji dalis, 1 ir 2 straipsniai).
Dėl antrojo argumento bylą nagrinėjantis pareigūnas rėmėsi 2000 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 45/2001 dėl asmenų apsaugos Bendrijos institucijoms ir įstaigoms tvarkant asmens duomenis ir laisvo tokių duomenų judėjimo (
OL L 8, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 26 t., p. 102) 5 straipsniu ir sutiko, kad informacija, esanti sprendimo „automobilių stiklas“ 98, 132, 160, 163 konstatuojamosiose dalyse ir 282 ir 410 išnašose, būtų konfidenciali (ginčijamo sprendimo 43–47 konstatuojamosios dalys ir 3 straipsnis).
Likusią ieškovės prašymo dalį bylą nagrinėjantis pareigūnas atmetė (ginčijamo sprendimo 4 straipsnis).
Procesas ir šalių reikalavimai
Ieškovė pareiškė šį ieškinį, jį Bendrojo Teismo kanceliarija gavo 2012 m. spalio 19 d.
2013 m. kovo 11 d. Nutartimi Bendrojo Teismo pirmininkas nurodė iš dalies sustabdyti ginčijamo sprendimo vykdymą. 2013 m. rugsėjo 10 d. Nutartimi
Komisija / Pilkington Group
[(C‑278/13 P(R), Rink.,
EU:C:2013:558
)] Europos Sąjungos Teisingumo Teismo pirmininko pavaduotojas atmetė Komisijos skundą dėl Bendrojo Teismo pirmininko nutarties.
2013 m. lapkričio 27 d. Nutartimi Bendrojo Teismo trečiosios kolegijos pirmininkas atmetė keturių draudikų, veikiančių automobilių stiklo sektoriuje, prašymus leisti įstoti į bylą palaikyti Komisijos reikalavimų.
Imdamasis proceso organizavimo priemonių Bendrasis Teismas raštu pateikė Komisijai tam tikrus klausimus. Ši institucija į juos atsakė 2014 m. spalio 7 d. ir gruodžio 18 d. laiškais.
Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:
—
panaikinti ginčijamą sprendimą, konkrečiai jo 4 straipsnį,
—
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Bendrojo Teismo prašo:
—
atmesti ieškinį,
—
priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
Grįsdama savo ieškinį ieškovė nurodo šešis pagrindus, atitinkamai susijusius su:
—
nepakankamu motyvavimu ir klaida dėl sprendimo „Automobilių stiklas“ 115 konstatuojamosios dalies,
—
SESV 339 straipsnio, Reglamento Nr. 1/2003 28 straipsnio ir 2011 m. spalio 13 d. Europos Komisijos pirmininko sprendimo 2011/695/ES dėl bylas nagrinėjančio pareigūno pareigybės ir įgaliojimų nagrinėjant tam tikras konkurencijos bylas (
OL L 275, p. 29
) 8 straipsnio pažeidimu,
—
vienodo požiūrio principo pažeidimu,
—
teisėtų lūkesčių principo pažeidimu,
—
principų, kuriais saugoma asmens tapatybė, pažeidimu,
—
proporcingumo principo ir principų, kuriais reglamentuojama visuomenės teisė susipažinti su institucijų dokumentais, pažeidimu.
Dėl pirmojo ieškinio pagrindo, susijusio su nepakankamu motyvavimu ir klaida dėl sprendimo
„Automobilių stiklas
“ 115 konstatuojamosios dalies
Ieškovė tvirtina, kad bylą nagrinėjantis pareigūnas atmetė jos prašymą pateikdamas tik glaustus ir bendrus motyvus, pagrįstus nereikšmingais kriterijais. Be to, aptariamuose motyvuose aiškiai nenurodoma taikyta teisės norma, neatsakoma į tam tikrus argumentus, susijusius su vienodo požiūrio principo pažeidimu, ir nepagrindžiamas konkretus nesutikimas su Konkurencijos GD pozicija. Visų pirma ieškovė savo prašymą grindė atskirai aptardama kiekvieną ginčijamą konstatuojamąją dalį. Antra, bendras motyvavimas jau vien dėl savo pobūdžio yra nepakankamas, nes ginčijama informacija, net priklausanti prie tos pačios kategorijos, yra labai skirtinga, kaip tai rodo aplinkybė, kad tam tikra informacija buvo laikoma konfidencialia, o kita – ne. Galiausiai bendra nuoroda į aplinkybių, sudarančių pažeidimą, apibrėžimą kaip į savarankišką kriterijų ir Komisijai kartu su prašymu atleisti nuo baudos ar ją sumažinti pateiktos informacijos nekonfidencialumą bei nenuoseklūs konfidencialumo apibrėžimai lemia ginčijamo sprendimo nepakankamą motyvavimą. Tokiomis aplinkybėmis Komisija pažeidė SESV 296 straipsnį ir gero administravimo principą, įtvirtintą Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnyje.
Dėl kaltinimo, susijusio su nepakankamu motyvavimu
Pareigos motyvuoti individualų sprendimą tikslas ne tik leisti teismui atlikti jo teisminę kontrolę, bet ir pateikti susiinteresuotam asmeniui pakankamai informacijos, leidžiančios nustatyti, ar sprendimas gali turėti trūkumų, leidžiančių abejoti jo teisėtumu. Reikalavimas motyvuoti turi būti vertinamas atsižvelgiant į bylos aplinkybes, ypač į akto turinį, nurodytų motyvų pobūdį ir asmenų, kuriems skirtas aktas, ar kitų asmenų, kurie konkrečiai ir tiesiogiai su juo susiję, suinteresuotumą gauti paaiškinimus. Motyvuojant nebūtina nurodyti visų svarbių faktinių ir teisinių aplinkybių, nes nustatant, ar akto motyvavimas atitinka SESV 296 straipsnio reikalavimus, turi būti atsižvelgiama ne tik į jo tekstą, bet ir į kontekstą bei visas nagrinėjamą klausimą reglamentuojančias teisės normas. Be to, teisės akto motyvai turi būti logiški, be tarpusavio prieštaravimų, kurie trukdytų gerai suprasti šio akto priėmimo priežastis (2011 m. rugsėjo 29 d. Sprendimo
Elf Aquitaine / Komisija
, C‑521/09 P, Rink.,
EU:C:2011:620
, 148, 150 ir 151 punktai).
Pagal Sprendimo 2011/695 8 straipsnio 2 dalį bylas nagrinėjantis pareigūnas gali nuspręsti, kad informacija gali būti atskleista, nes ji nėra verslo paslaptis ar kita konfidenciali informacija, arba kad esama viršesnio intereso ją atskleisti. Todėl išvada, kad ginčijama informacija gali būti atskleista, turi būti motyvuota, pateikiant vertinimus, dėl kurių bylą nagrinėjantis pareigūnas nusprendė, kad ji nėra verslo paslaptis ar kad ji nėra konfidenciali informacija arba kad, nors ji ir yra konfidenciali, esama viršesnio intereso ją atskleisti.
Tokiomis aplinkybėmis tai, kad vienas ar keli motyvai, kuriais grindžiamas atsisakymas pripažinti informaciją konfidencialia, nurodomi siejant juos su kita informacija, kuri, bylas nagrinėjančio pareigūno nuomone, yra panaši, neturi reikšmės motyvavimo išsamumui, jei ginčijamas sprendimas leidžia suprasti bylas nagrinėjančio pareigūno išvadų pagrindą. Jei aptariami motyvai nėra tinkami tam tikros informacijos atžvilgiu, gali būti ginčijamas tokio motyvavimo pagrįstumas, bet ne jo pakankamumas kaip esminis procedūrinis reikalavimas (šiuo klausimu žr. 2001 m. kovo 22 d. Sprendimo
Prancūzija / Komisija
, C‑17/99, Rink.,
EU:C:2001:178
, 35 punktą).
Nagrinėjamu atveju iš ginčijamo sprendimo 19–32 konstatuojamųjų dalių matyti, kad bylą nagrinėjantis pareigūnas pirmiausia išdėstė tam tikras bendras I ir II kategorijų informacijos savybes, dėl kurių, jo nuomone, ši informacija negali būti laikoma konfidencialia. Tai, pirma, aplinkybė, kad aptariama informacija dėl savo pobūdžio žinoma tretiesiems asmenis, antra, jos aktualumo nebuvimas ir, trečia, aplinkybė, kad ji yra paties neteisėto elgesio esmė.
Atsižvelgdamas į tai, bylą nagrinėjantis pareigūnas išnagrinėjo, ar, nepaisant šių savybių, ieškovė nurodė konkrečius argumentus, įrodančius, kad aptariama informacija yra konfidenciali, t. y. kad ją žino nedidelis asmenų skaičius, kad jos atskleidimas gali padaryti didelę žalą ir kad interesai, kuriuos gali pažeisti jos atskleidimas, objektyviai vertinant turi būti apsaugoti. Šiuo klausimu bylą nagrinėjantis pareigūnas nusprendė, kad tik sprendimo „Automobilių stiklas“ 198, 208, 367, 383 ir 393–397 konstatuojamosiose dalyse yra informacijos, kurios nereikėtų atskleisti (ginčijamo sprendimo 33–42 konstatuojamosios dalys).
Galiausiai dėl III kategorijos informacijos bylą nagrinėjantis pareigūnas ginčijamo sprendimo 46 ir 47 konstatuojamosiose dalyse nurodė, kad tik sprendimo „Automobilių stiklas“ 98, 132, 160 ir 163 konstatuojamosiose dalyse ir 282 ir 410 išnašose yra informacijos, kuri, kaip pagrįstai galima manyti, gali leisti identifikuoti fizinį asmenį. Tačiau pagal ginčijamo sprendimo 48 konstatuojamąją dalį kitose sprendimo „Automobilių stiklas“ konstatuojamosiose dalyse, kuriose, ieškovės nuomone, yra III kategorijos informacijos, nėra duomenų, kurie leistų daryti pagrįstą prielaidą, kad dėl šios informacijos bus identifikuoti fiziniai asmenys.
Atsižvelgiant į šiuos ginčijamame sprendime pateiktus motyvus, šiame sprendime yra reikšmingos informacijos, leidžiančios Bendrajam Teismui ir ieškovei suprasti priežastis, dėl kurių bylą nagrinėjantis pareigūnas nusprendė, kad ginčijama informacija nėra konfidenciali, nesvarbu, ar šios priežastys apima konkrečią informaciją, ar būdingos įvairiai susijusiai informacijai. Taigi aplinkybė, kad bylą nagrinėjantis pareigūnas nepateikė atskirų vertinimų dėl kiekvienos sprendimo „Automobilių stiklas“ konstatuojamosios dalies, kurią savo prašyme nurodė ieškovė, nereiškia, kad ginčijamas sprendimas yra nepakankamai motyvuotas. Ieškovė galėjo ginčyti bylą nagrinėjančio pareigūno analizės teisėtumą, o Bendrasis Teismas turi reikiamos informacijos, kad galėtų pateikti savo vertinimus šiuo klausimu.
Be to, kaltinimai, kad nebuvo nurodytos taikytos teisės normos, kad nurodyti motyvai netiko visai ginčijamai informacijai, kad pažeidimą sudarančių faktinių aplinkybių apibrėžimas buvo netinkamas, kad II kategorijos informacija dėl savo pobūdžio yra žinoma tik ieškovei ir kad ginčijamame sprendime pateikti konfidencialumo apibrėžimai nėra nuoseklūs, yra susiję su paties ginčijamo sprendimo teisėtumu ir bus nagrinėjami vertinant antrąjį ir trečiąjį ieškinio pagrindus.
Dėl kaltinimo, susijusio su tuo, kad bylą nagrinėjantis pareigūnas neatsakė į argumentą dėl vienodo požiūrio principo pažeidimo, reikia konstatuoti, kad jis yra nepagrįstas. Iš tikrųjų pripažinus, kad bylą nagrinėjantis pareigūnas turi atlikti tokį tyrimą, jis šią pareigą įvykdė ginčijamo sprendimo 14 ir 15 konstatuojamosiose dalyse nurodydamas, pirma, kad Komisijos pozicija ankstesniuose tyrimuose galėjo būti pakeista paskelbiant išsamesnį sprendimą, kuriuo konstatuojamas pažeidimas, ir, antra, kad negalima daryti prielaidos, jog visa tokio sprendimo paskelbtoje versijoje nesanti informacija yra profesinė paslaptis. Ar toks motyvavimas teisingas, yra motyvų pagrįstumo klausimas ir tai bus nagrinėjama vertinant trečiąjį ieškinio pagrindą.
Dėl kaltinimo, kad buvo padaryta klaida dėl sprendimo „Automobilių stiklas“ 115 konstatuojamosios dalies
Atrodo, jog ieškovė pagrįstai remiasi aplinkybe, kad bylą nagrinėjantis pareigūnas aiškiai atmetė jos prašymą dėl informacijos sprendimo „Automobilių stiklas“ 115 konstatuojamojoje dalyje konfidencialumo, nors Konkurencijos GD jau buvo pritaręs šiam prašymui.
Konkrečiai kalbant, pagal Sprendimo 2011/695 8 straipsnio 2 dalį nustatyta, jeigu atitinkama įmonė „prieštarauja informacijos atskleidimui“, tokia įmonė gali kreiptis į bylą nagrinėjantį pareigūną. Kai numatomas toks atskleidimas, pagal to paties sprendimo 8 straipsnio 1 dalį apie tai Komisija praneša įmonei. Iš minėtų nuostatų matyti, kad bylas nagrinėjančio pareigūno kompetencija apibrėžiama jam pateiktu prašymu ir jis negali kvestionuoti Konkurencijos GD priimtų sprendimų, susijusių su prašymu laikyti informaciją konfidencialia.
Nagrinėjamoje byloje iš 2012 m. vasario 1 d. Komisijos rašto 4 dalies matyti, kad Konkurencijos GD pritarė tam, kad iš skelbtinos sprendimo „Automobilių stiklas“ versijos būtų ištrinti ieškovės klientų pavadinimai, nurodyti to sprendimo 115 konstatuojamojoje dalyje, kad būtų apsaugota tam tikrų jos personalo narių tapatybė. Šiuo klausimu reikia atmesti Komisijos tvirtinimą, kad 2012 m. vasario 1 d. rašte išdėstyta pozicija buvo tik preliminari ir neturėjo jokios įtakos galutiniam bylą nagrinėjančio pareigūno sprendimui. Iš tikrųjų, kaip buvo nurodyta šio sprendimo 31 punkte, į bylą nagrinėjantį pareigūną kreipiamasi tik tuo atveju, kai įmonė prieštarauja planuojamam informacijos atskleidimui. Tačiau kai jokio atskleidimo nenumatoma, bylą nagrinėjančio pareigūno įsikišimas neturi pagrindo. Priešingai, nei teigia Komisija, 2012 m. vasario 1 d. rašto 9 punktas rodo šią situaciją, nes ieškovei buvo pasiūlyta kreiptis į bylą nagrinėjantį pareigūną, jei ji nesutinka su planuojamos skelbti informacijos apimtimi („[s]hould you not agree with the scope of the disclosure as described in this letter <…>“).
Nors ieškovė sprendimo „Automobilių stiklas“ 115 konstatuojamąją dalį nurodė 2011 m. birželio 30 d. ir lapkričio 7 d. laiškuose bylą nagrinėjančiam pareigūnui, vis dėlto šis nurodymas aiškintinas tuo, kad Konkurencijos GD sutiko neskelbti reikšmingos dalies minėtos 115 konstatuojamosios dalies tik 2012 m. vasario 1 d. rašte, t. y. po to, kai buvo kreiptasi į bylą nagrinėjantį pareigūną. Nepaisydamas šios situacijos, minėtas pareigūnas aiškiai atmetė prašymą pripažinti sprendimo „Automobilių stiklas“ 115 konstatuojamąją dalį konfidencialia (ginčijamo sprendimo 48 konstatuojamoji dalis), nors jis turėjo konstatuoti, kad minėtą prašymą jau buvo patenkinęs Konkurencijos GD, ir šio klausimo nebevertinti.
Todėl reikia panaikinti ginčijamą sprendimą tiek, kiek juo atmetamas ieškovės prašymas pripažinti sprendimo „Automobilių stiklas“ 115 konstatuojamąją dalį konfidencialia. Likusią pirmojo ieškinio pagrindo dalį reikia atmesti.
Dėl antrojo ieškinio pagrindo, susijusio su SESV 339 straipsnio, Reglamento Nr. 1/2003 28 straipsnio ir Sprendimo 2011/695 8 straipsnio pažeidimu
Ieškovė mano, kad konfidencialios informacijos sąvoka apima verslo paslaptis, kitą informaciją, kurios paskelbimas turėtų didelę neigiamą įtaką įmonės komerciniams interesams, ir galiausiai – asmens duomenis. Informacija savaime yra konfidenciali, jei ją žino ribotas asmenų skaičius ir jei jos paskelbimas gali sukelti žalą. Šias kumuliacines sąlygas atitinkanti informacija gali būti atskleista tik esant viršesniam interesui, kuris gali būti konstatuotas palyginus griežtai aiškinamus interesus. Vis dėlto bylą nagrinėjantis pareigūnas, atsižvelgdamas į nustatytus kriterijus, tinkamai neįvertino, ar ginčijama informacija vien dėl savo pobūdžio nebuvo konfidenciali, prieš nuspręsdamas dėl viršesnio intereso atskleisti informaciją buvimo.
Konkrečiai kalbant, dėl I kategorijos informacijos, sprendimo „Automobilių stiklas“ versijos, išplaukiančios iš ginčijamo sprendimo, paskelbimas būtų konsoliduotai atskleidęs pagrindinius ieškovės klientus, automobilių modelius ir konkrečiu laikotarpiu suteiktas detales. Toks atskleidimas reikštų klientų sąrašo paskelbimą kartu su ryšių su klientais detalėmis, t. y. dėl savo pobūdžio konfidencialios informacijos atskleidimą. Jei tik aplinkybės, kad ieškovės klientai turi informaciją, pakaktų, kad ji nebūtų laikoma konfidencialia, jokia su santykiais su klientais susijusi informacija negalėtų būti laikoma konfidencialia, o tai būtų absurdiška. Tas pats pasakytina ir apie informaciją, kuria keitėsi kartelio nariai. Dėl II kategorijos informacijos ieškovė tvirtina, kad ji akivaizdžiai yra verslo paslaptis, neprieinama net geriausiai informuotiems asmenims. Vis dėlto bylą nagrinėjantis pareigūnas nepagrindė savo vertinimo, kad ši konfidenciali informacija, taip pat susijusi su einamaisiais komerciniais santykiais, kaip tai matyti iš ginčijamo sprendimo 36 konstatuojamosios dalies, buvo žinoma ne tik ieškovei. Minėta konstatuojamoji dalis yra prieštaringa, nes neįmanoma suprasti, kodėl atskiriami (tai darė bylą nagrinėjantis pareigūnas) informacijos, kuri turi būti saugoma kaip konfidenciali, ir informacijos, kurią galima skelbti, motyvai.
Ieškovė taip pat ginčija, kad I ir II kategorijų informacija yra pasenusi. Iš tikrųjų visi aptariami klientai iki šiol yra jos nurodytų automobilių modelių klientai sprendime „Automobilių stiklas“. Ginčijamo sprendimo 37 konstatuojamojoje dalyje pateikti vertinimai įrodo, kad būtų padaryta žalos, jei būtų atskleista I kategorijos informacija. Be to, atsižvelgiant į tiekimo sutarčių, dėl kurių deramasi keletą metų ir kurios vykdomos ilgą laikotarpį, sąlygas negalima preziumuoti, kad daugiau kaip 5 metų senumo II kategorijos informacija yra pasenusi, nes jos atskleidimas gali parodyti dabartinių klientų tapatybę ir rinkos, kuri formuojama per dvišales derybas, vaizdą. Be to, ieškovė išdėstė konkrečius motyvus, įrodančius, kad ši informacija vis dar yra aktuali, todėl jautri. Taigi bendras I ir II kategorijų informacijos atskleidimas suteiktų visuomenei labai aiškų dabartinių ieškovės ir jos klientų santykių vaizdą, o tai ginčijamame sprendime jau buvo pripažinta dėl tam tikrų sprendimo „Automobilių stiklas“ konstatuojamųjų dalių.
Ieškovė priduria, kad ginčijamas sprendimas neatitinka nusistovėjusios Komisijos praktikos tvarkant panašią konfidencialią informaciją anksčiau ir panaikina nuostatų, susijusių su visuomenės teise susipažinti su institucijų dokumentais, naudingumą.
Be to, ieškovė ginčija pažeidimą sudarančių faktinių aplinkybių apibrėžimo, kurį pateikė bylą nagrinėjantis pareigūnas, taikymą šioje byloje. Šis apibrėžimas, ieškovės nuomone, apima kartelio susitikimus, dalyvavusių įmonių tapatybę ir informacijos, kuria buvo pasikeista, pobūdį; nuoroda į klientus ar konkrečių kiekviename susitikime aptartų produktų aprašymas nėra būtini. Bet kuriuo atveju, net jei I ir II kategorijų informacija būtų laikoma patenkančia į minėtą apibrėžimą, vis dėlto ji neprarastų savo konfidencialaus pobūdžio, nes atitiktų šio sprendimo 35 punkte nurodytus kriterijus. Skirtingas vertinimas, viena vertus, sprendimo „Automobilių stiklas“ 207 konstatuojamojoje dalyje ir, kita vertus, 394 konstatuojamojoje dalyje patvirtina tokio požiūrio pagrįstumą ir taip pat rodo, kad neįmanoma įvertinti, ar šio apibrėžimo taikymas susijęs su visa I ir II kategorijų informacija, ar tik su jos dalimi. Taigi konstatuotinas motyvų nepakankamumas šiuo klausimu.
Informacijai, pateiktai prašyme atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, kurios konfidencialumui neturi įtakos nei Komisijai taikomas principas, pagal kurį sprendimai turi būti priimami kuo atviriau, nei tariamai žalą patyrusių asmenų interesai, bylą nagrinėjantis pareigūnas taip pat netinkamai taikė kriterijus, susijusius su profesine paslaptimi.
Galiausiai ieškovė tvirtina, kad konfidenciali informacija gali būti atskleista tik kai tai būtina siekiant viešojo intereso ar saugant nuo pažeidimo nukentėjusių šalių interesus. Vis dėlto šioje byloje ginčijamos konfidencialios informacijos atskleidimas nėra būtinas užtikrinant minėtus interesus. Iš tikrųjų ši informacija nesusijusi su pačiu neteisėtu elgesiu, kaip tai rodo aplinkybė, kad bylą nagrinėjantis pareigūnas patenkino ieškovės prašymą dėl tam tikros informacijos. Be to, nekonfidenciali jau paskelbta versija leidžia visuomenei sužinoti Komisijos elgesio motyvus, o tariamai žalą patyrusioms šalims – ginti savo teises kompetentinguose teismuose.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal Reglamento Nr. 1/2003 30 straipsnio 1 dalį Komisija skelbia visus savo sprendimus, kuriais konstatuojamas pažeidimas ar skiriamos vienkartinės ar periodinės baudos. Pagal to paties straipsnio 2 dalį skelbiant nurodomi šalių pavadinimai ir pagrindinis sprendimo turinys, įskaitant visas skirtas nuobaudas. Skelbiant atsižvelgiama į teisėtą įmonių interesą apsaugoti verslo paslaptis.
Reglamento Nr. 1/2003 28 straipsnyje numatyta, kad pagal to paties reglamento 17–22 straipsnius surinkta informacija naudojama tik tam tikslui, kuriam ji buvo gauta, ir kad draudžiama kompetentingiems pareigūnams atskleisti profesinę paslaptį.
Pagal Sprendimo 2011/695 8 straipsnio 2 dalį bylas nagrinėjantis pareigūnas gali nuspręsti, kad informacija gali būti atskleista, nes ji nėra verslo paslaptis ar kita konfidenciali informacija, arba kad esama viršesnio intereso ją atskleisti.
Profesinė paslaptis, be verslo paslapties, apima informaciją, kurią žino tik ribotas asmenų skaičius ir kurios atskleidimas gali padaryti didelę žalą ją pateikusiems ar tretiesiems asmenims. Galiausiai būtina, kad interesai, kurie gali būti pažeisti atskleidus informaciją, būtų objektyviai verti apsaugos. Taigi vertinant, ar informacija yra konfidenciali, reikia nustatyti teisėtų interesų, kurie neleidžia jos atskleisti, ir bendro intereso, kuris reikalauja, kad Sąjungos institucijų veiksmai būtų atliekami kuo atviriau, pusiausvyrą (šiuo klausimu žr. 2006 m. gegužės 30 d. Sprendimo
Bank Austria Creditanstalt / Komisija
, T‑198/03, Rink.,
EU:T:2006:136
, 29 ir 71 punktus).
Remiantis 45 punkte minėto Sprendimo
Bank Austria Creditanstalt / Komisija
(
EU:T:2006:136
) 75 punktu ir 2007 m. spalio 12 d. Sprendimo
Pergan Hilfsstoffe für industrielle Prozesse / Komisija
(T‑474/04, Rink.,
EU:T:2007:306
) 64 punktu, kadangi tam tikros informacijos konfidencialumas užtikrinamas 2001 m. gegužės 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais (
OL L 145, p. 43
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 3 t., p. 331) 4 straipsnyje nustatyta teisės susipažinti su informacija išimtimi, tokia apsauga yra reikšminga vertinant, ar Komisija laikosi Reglamento Nr. 1/2003 28 straipsnio 2 dalyje jai nustatyto draudimo atskleisti informaciją, kuri dėl pobūdžio yra profesinė paslaptis.
Tačiau po to, kai buvo paskelbti šie sprendimai, Teisingumo Teismas išaiškino Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnį taip, kad institucijoms būtų leidžiama šiuo atžvilgiu remtis bendrosiomis prezumpcijomis, taikomomis tam tikroms dokumentų kategorijoms, nes panašūs bendri pagrindai gali prieštarauti prašymams leisti atskleisti tokio paties pobūdžio dokumentus. Toks aiškinimas privalomas, kai teisės aktuose, kuriais reglamentuojama procedūra, taip pat numatytos griežtos taisyklės dėl informacijos, gautos ar nustatytos per tokią procedūrą, tvarkymo (šiuo klausimu žr. 2012 m. birželio 28 d. Sprendimo
Komisija / Éditions Odile Jacob
, C‑404/10 P, Rink.,
EU:C:2012:393
, 108, 116 ir 118 punktus). Tai taikytina būtent Reglamento Nr. 1/2003 27 straipsnio 2 daliai ir 28 straipsniui bei 2004 m. balandžio 7 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 773/2004 dėl bylų nagrinėjimo Komisijoje pagal [SESV 101 ir 102] straipsnius tvarkos (
OL L 123, p. 18
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 3 t., p. 81) 6, 8, 15 ir 16 straipsniams, kuriais nustatytas ribotas su SESV 101 straipsnio taikymo procedūra susijusių bylos dokumentų naudojimas (2014 m. vasario 27 d. Sprendimo
Komisija / EnBW
, C‑365/12 P, Rink.,
EU:C:2014:112
, 86 punktas). Tokiomis aplinkybėmis, atsižvelgus į Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnį ir uždraudus Komisijai paskelbti bet kokią informaciją, su kuria susipažinti ji turėtų teisę uždrausti pagal pastarąją nuostatą remdamasi bendrąja prezumpcija, Reglamento Nr. 1/2003 30 straipsnis netektų prasmės. Viena vertus, remiantis tokiu aiškinimu, Komisija netektų galimybės paskelbti net sprendimo esmę, nes ta esmė būtinai turi atsiskleisti iš tyrimo medžiagos duomenų. Kita vertus, dėl tokio aiškinimo praktiškai būtų perkelta įrodinėjimo pareiga, kuri, kai kalbama apie konfidencialumo užtikrinimą, tenka tokio užtikrinimo prašančiai įmonei, nes jai pakanka remtis bendrąja prezumpcija, kuria institucijos gali remtis pirmiau nurodytomis aplinkybėmis, ir faktiškai įpareigoti Komisiją įrodyti, kad ginčijama informacija gali būti įtraukta į skelbiamą jos sprendimo versiją. Todėl aplinkybė, kad gavusi prašymą susipažinti su visais bendrai apibūdintais dokumentais, esančiais bylos medžiagoje, Komisija gali remtis bendra prezumpcija dėl vieno iš Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnyje nurodytų interesų apsaugos (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
Komisija / EnBW
,
EU:C:2014:112
, 65–69 punktus), visiškai neapibrėžia skelbimo, kurį pagal Reglamento Nr. 1/2003 30 straipsnį ši institucija privalo atlikti, apimties.
Šioje byloje dėl I kategorijos informacijos bylą nagrinėjantis pareigūnas priminė, kad ši informacija apima klientų pavadinimus, prekių pavadinimus ir aprašymus ir visą kitą informaciją, kuri leistų identifikuoti klientą (ginčijamo sprendimo 21 konstatuojamoji dalis).
Tačiau, pirma, ši informacija dėl savo pobūdžio yra žinoma tretiesiems asmenims. Be to, sprendime „Automobilių stiklas“ nėra klientų ar platintojų sąrašo, tačiau nurodomi klientai aprašant pažeidimą. Automobilių stiklo gamintojo kliento identitetas praranda konfidencialumą dėl minėto gamintojo nuorodų ant įdėto stiklo (ginčijamo sprendimo 22–24 konstatuojamosios dalys).
Antra, kadangi aptariama informacija susijusi su faktinėmis aplinkybėmis, susiklosčiusiomis iki 2002 m. rugsėjo 3 d., ji nebegali būti laikoma konfidencialia, nebent būtų įrodyta, kad nepaisant to, kad ji yra pasenusi, ši informacija vis dar yra labai svarbi ieškovės komercinei pozicijai. Tačiau nei automobilių stiklo rinkos su ilgalaikėmis sutartimis bendras aprašymas, nei tvirtinimas dėl galimybės panaudoti pasenusius duomenis apie kainas negali paneigti šioje byloje praėjusio laiko poveikio (ginčijamo sprendimo 25–28 konstatuojamosios dalys).
Trečia, bylą nagrinėjantis pareigūnas pažymėjo žalą patyrusių asmenų interesą ginti savo teises nuo pažeidimo dalyvių ir šiuo klausimu priminė, kad I kategorijos informacija susijusi su faktinėmis aplinkybėmis, kurios sudaro minėtą pažeidimą (ginčijamo sprendimo 29 konstatuojamosios dalies paskutinis sakinys–31 konstatuojamoji dalis).
Dėl II kategorijos informacijos bylą nagrinėjantis pareigūnas priminė, kad ji apima patiektų detalių skaičių, kvotų kiekvienam automobilių gamintojui paskirstymą, susitarimus dėl kainų, jų apskaičiavimą ir svyravimus ir galiausiai skaičius ir procentines dalis, susijusius su kartelio narių klientų pasiskirstymu (ginčijamo sprendimo 21 konstatuojamoji dalis).
Šiuo klausimu pažymėtina, kad, remiantis ginčijamo sprendimo 22–31 konstatuojamosiomis dalimis, veiksniai, būdingi I kategorijos informacijai, aprašyti šio sprendimo 49–51 punktuose, taip pat būdingI ir II kategorijos informacijai.
Iš to matyti, kad pagal ginčijamo sprendimo 32 konstatuojamąją dalį, atsižvelgiant į bendrus požymius, I ir II kategorijų informacija negali būti laikoma nei paslaptimi, nei konfidencialia informacija. Tokiomis aplinkybėmis tik esant konkretiems veiksniams, įrodantiems, kad tenkinamos šio sprendimo 45 punkte nurodytos sąlygos, informacija gali būti pripažinta konfidencialia. Patikrinęs, ar nėra tokių veiksnių, bylas nagrinėjantis pareigūnas priėjo prie šio sprendimo 25 ir 26 punktuose išdėstytų išvadų.
Priešingai, nei tvirtina ieškovė, šie vertinimai nėra klaidingi.
Iš tikrųjų dėl I kategorijos informacijos negalima pritarti, kad ieškovės klientų tapatybė yra žinoma ribotam asmenų skaičiui. Šiuo klausimu pirmiausia reikia pažymėti: kadangi vykdydama slaptus susitarimus pati ieškovė pateikė konkurentams savo klientų sąrašą, aptariamos informacijos paskelbimas tik leistų jos klientams sužinoti kitų ieškovės klientų tapatybę. Tačiau, kaip nurodė bylą nagrinėjantis pareigūnas, pagal automobilių stiklo rinkoje taikomą praktiką ant automobilio stiklo matomos nuorodos apie šio stiklo kilmę, todėl galima susieti konkretų automobilio modelį su stiklo tiekėju. Šiuo klausimu ieškovės per posėdį pateiktas argumentas, kad minėtos nuorodos nesuteikia informacijos apie visų vieno automobilio modelio teikėjų tapatybę, yra nereikšmingas. Konkrečiai kalbant, informacija, kurios skelbimui prieštarauja ieškovė, susijusi su aplinkybe, kad ji tiekė įvairių markių ir modelių automobilių stiklus. Ji nesusijusi su klausimu, ar kiti automobilių stiklo gamintojai taip pat aprūpino tų pačių markių ir modelių automobilius.
Taip pat abejotina, kad rengiant sąrašą, kuriame nurodomi modeliai, kurių stiklą tiekė ieškovė tam tikru laikotarpiu, būtų susiduriama su didelėmis praktinėmis kliūtimis, susijusiomis su daugybe esamų automobilių modelių. Iš tikrųjų, net pripažinus tokias kliūtis, jų negalima pervertinti, nes automobilių gamintojų atitinkami skyriai jau atliko ekspertizę, leidžiančią daryti bendras teisingas išvadas iš nuorodų ant automobilio stiklo. Iš sprendimo „automobilių stiklas“ 76–86 konstatuojamųjų dalių, ypač iš to sprendimo 77, 78 ir 85 konstatuojamųjų dalių, matyti, kad automobilių stiklo rinka pasižymi skaidrumu, kalbant apie stiklo tiekėjų tapatybę, todėl tokia informacija negali būti laikoma konfidencialia.
Be to, bylą nagrinėjančio pareigūno išvada, kad aptariama informacija yra pasenusi, taip pat yra teisinga. Konkrečiai kalbant, nėra nei slapta, nei konfidenciali informacija, kuri nors ir buvo tokia, tačiau parengta prieš penkerius ar daugiau metų, todėl turi būti laikoma pasenusia, nebent išimtiniu atveju prašymą pateikusi šalis įrodytų, kad, nepaisant jos senumo, ši informacija apima pagrindinius duomenis dėl jos ar atitinkamos trečiosios šalies komercinės padėties (šiuo klausimu žr. 2012 m. gegužės 8 d. Nutarties
Spira / Komisija
, T‑108/07,
EU:T:2012:226
, 65 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką). Kadangi I kategorijos informacija yra senesnė nei 5 metų skaičiuojant nuo ginčijamo sprendimo paskelbimo dienos, ji iš tikrųjų yra pasenusi, jei ieškovė neįrodytų, kad ji turi būti laikoma konfidencialia dėl dabartinės komercinės padėties, atsižvelgiant į šio sprendimo 56 ir 57 punktuose pateiktus vertinimus.
Galiausiai, kaip ir bylas nagrinėjantis pareigūnas, Komisija, nepažeisdama profesinės paslapties, gali atsižvelgti į asmenų, nukentėjusių nuo pažeidimo, interesus, palengvindama jiems galimybes kreiptis dėl žalos atlyginimo, o tai ir sudaro konkurencijos politiką. Taigi ji gali paskelbti išsamesnę versiją, nei minimaliai reikalaujama pagal Reglamento Nr. 1/2003 30 straipsnį (šiuo klausimu žr. 45 punkte minėto Sprendimo
Bank Austria Creditanstalt / Komisija
EU:T:2006:136
, 78 ir 79 punktus).
Dėl II kategorijos informacijos reikia pažymėti, kad bylą nagrinėjančio pareigūno vertinimas, pagal kurį ši informacija dėl savo pobūdžio yra žinoma tretiesiems asmenims, yra teisingas. Iš tikrųjų informacija apie kainas kiekvienam klientui, pateiktų detalių kiekį ir duomenis, susijusius su komercine politika, įtvirtinta pardavimo sutartyse, iš esmės yra verslo paslaptis. Vis dėlto šioje byloje ieškovė pateikė šią informaciją būtent tiems asmenims ir įmonėms, kuriems ji neturėjo būti pateikta. Iš tikrųjų būtent šie asmenys ir įmonės, būdami ieškovės konkurentai, geriausiai gali pasinaudoti aptariama slapta informacija, siekdami padaryti žalos jos komercinei politikai. Taigi, kaip nurodo Komisija, ieškovė pati atsisakė šios informacijos slaptumo, pranešdama ją savo tiesioginiams konkurentams, su kuriais sudarė neteisėtą susitarimą dėl jų būsimo elgesio. Šiuo susitarimu buvo siekiama pašalinti netikrumą dėl konkurencinės aplinkos, susidariusį būtent dėl tokio pobūdžio informacijos slaptumo, ypač konkurentams. Todėl ieškovė nepagrįstai teigia, kad aptariamos informacijos paskelbimas sprendime „automobilių stiklas“ nepagrįstai išplėstų tokią informaciją turinčių asmenų ratą, nes ji pati tiesiogiai pasidalijo šia informacija su savo pagrindiniais konkurentais. Tokioje situacijoje kalbėti apie riziką, kad aptariama informacija pateks į ieškovės konkurentų rankas, nėra prasmės dėl pačios ieškovės elgesio. Kadangi plačioji visuomenė neturi priemonių, kaip daryti žalą komerciniams ieškovės interesams, aplinkybė, kad aptariama informacija bus viešai pasiekiama, neturi juridinės reikšmės.
Be to, kaip ginčijamo sprendimo 30 ir 31 konstatuojamosiose dalyse nurodė bylą nagrinėjantis pareigūnas, kadangi ginčijama informacija ne tik buvo keičiamasi su konkurentais – ji taip pat yra šio keitimosi rezultatas, pavyzdžiui, sutartos kainos ar paskirstytos kvotos, ši informacija yra pažeidimo esmė. Konkrečiai kalbant, nagrinėjama informacija atsirado esant situacijai, kurioje nebuvo paslapčių tarp konkurentų, priešingai, nei reikalaujama pagal SESV 101 straipsnį, taigi ji ir egzistavo dėl paslapčių nebuvimo. Todėl ši informacija ieškovei buvo vertinga būtent dėl to, kad jos pagrindas buvo susitarimas, kuriuo panaikintas Sutartimi nustatytos konkurencinės sistemos netikrumas. Taigi bylą nagrinėjantis pareigūnas, nepripažindamas, kad ši informacija buvo žinoma tik ribotam asmenų skaičiui, nepadarė teisės klaidos, kai pabrėžė šios informacijos pobūdį, t. y. kad ji sudaro pačią pažeidimo esmę.
Toks profesinės paslapties apibrėžimas pateikiamas ir Sutarties dėl intelektinės nuosavybės teisių aspektų, susijusių su prekyba, kuri sudaro 1994 m. balandžio 15 d. Marakeše pasirašytos ir 1994 m. gruodžio 22 d. Tarybos sprendimu 94/800/EB dėl daugiašalių derybų Urugvajaus raunde (1986–1994) priimtų susitarimų patvirtinimo Europos bendrijos vardu jos kompetencijai priklausančių klausimų atžvilgiu patvirtintos Pasaulio prekybos organizacijos (PPO) steigimo sutarties 1C priedą, 39 straipsnyje. Pagal šią nuostatą valstybės PPO narės turi saugoti „komercines paslaptis“ atitinkamomis priemonėmis, jei tokia informacija:
—
yra slapta ta prasme, kad kaip visumos ar kaip tikslaus jos komponentų konfigūracijos ir jos surinkimo atkartojimo apskritai nežino arba lengvai jos negauna tos aplinkos asmenys, kurie paprastai dirba su aptariamąja informacija;
—
turi komercinę vertę, nes yra slapta;
—
yra pagrįstų veiksmų, kurių imasi teisėtai kontroliuojantis tokią informaciją asmuo, stengdamasis tam tikromis aplinkybėmis ją išlaikyti slaptą, objektas.
Nors ši nuostata susijusi su intelektine nuosavybe, vis dėlto ji rodo, kaip vertinamas konfidencialumas atsižvelgiant į tos aplinkos asmenis, kurie paprastai dirba su aptariamąja informacija.
Pateikdama tokią informaciją savo konkurentams ieškovė ją būtent ir atskleidė asmenims, kurie atsakingi už atitinkamos informacijos tvarkymą savo įmonėje. Be to, ieškovė visiškai nesistengė slėpti šios informacijos nuo asmenų ir įmonių, kuriems tokia informacija turėtų būti slapta (žr. šio sprendimo 60 ir 61 punktus).
Atsižvelgiant į pateiktą vertinimą, negalima pritarti, kad nagrinėjama informacija buvo žinoma tik ribotam asmenų skaičiui, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 45 punkte nurodytą teismų praktiką. Ieškovės argumentai, kad, pirma, nagrinėjama informacija buvo žinoma tik ribotam asmenų skaičiui, ir antra, kad bylą nagrinėjančio pareigūno panaudotas kriterijus, leidžiantis tvirtinti, kad ši informacija yra pažeidimą sudarančių faktinių aplinkybių dalis, yra netinkamas, turi būti atmesti.
Taip pat reikia atmesti ieškovės argumentą, kad atskleistos kainos gali būti panaudotos siekiant išsiaiškinti dabartinių kainų lygį. Iš tikrųjų, be to, kad šis mažai tikėtinas, atsižvelgiant į pasenusią informaciją apie kainas, teiginys yra nepagrįstas (žr. šio sprendimo 58 punktą), reikia priminti, kad, kaip nurodyta ginčijamo sprendimo 28 konstatuojamojoje dalyje, minėtos kainos buvo nustatomos remiantis slaptais pagrindinių automobilių stiklo gamintojų susitarimais. Todėl nesant konkretaus paaiškinimo dėl svarbos, kurią gali turėti tokia informacija stengiantis nustatyti dabartinį kainų lygį, ieškovės argumentas turi būti atmestas.
Bylą nagrinėjančio pareigūno pozicija dėl informacijos, kurią jis atsisakė pripažinti konfidencialia, suderinama su jo vertinimu dėl informacijos, kurią jis manė esant būtina apsaugoti.
Konkrečiai kalbant, iš ginčijamo sprendimo 37 konstatuojamosios dalies matyti, kad dėl I kategorijos informacijos bylą nagrinėjantis pareigūnas sutiko pašalinti nuorodas apie automobilių gamintoją ir du konkrečios markės automobilių modelius, kad būtų apsaugota informacija, rodanti, kad vienas iš šių modelių „[ieškovei] buvo nepelninga rinka“ ir kad ji, „atrodo, būtų buvusi laiminga jo atsisakiusi“. Kadangi šis Komisijos vertinimas, apie kurį, atrodo, žinojo tik ieškovė, jau buvo paskelbtas preliminarioje sprendimo „Automobilių stiklas“ versijoje ir šios informacijos pašalinimas prarado prasmę, bylą nagrinėjantis pareigūnas sutiko pašalinti nuorodas į to paties sprendimo 394 konstatuojamojoje dalyje nurodytą gamintoją, markę ir modelius. Užtikrinant šio pašalinimo veiksmingumą bylą nagrinėjantis pareigūnas sutiko pašalinti tuos pačius duomenis, esančius sprendimo „Automobilių stiklas“ 383, 393, 396 ir 397 konstatuojamosiose dalyse. Dėl tų pačių priežasčių bylą nagrinėjantis pareigūnas sutiko neskelbti automobilių gamintojų pavadinimų ir automobilių modelių sprendimo „Automobilių stiklas“ 367 ir 395 konstatuojamosiose dalyse, kuriose buvo pateiktas Komisijos vertinimas, susijęs su tam tikrų stiklų techniniais sunkumais, nes jie nebuvo populiarūs tarp gamintojų, kadangi tam tikros taikytos kainos lėmė nuostolius.
Kalbant apie II kategorijos informaciją, pasakytina, kad bylą nagrinėjantis pareigūnas ginčijamo sprendimo 35 ir 36 konstatuojamosiose dalyse sutiko, kad sprendimo „Automobilių stiklas“ 104, 134, 198, 208, 323 ir 344 konstatuojamosiose dalyse ir 294 išnašoje nurodytų kainų specialios nuolaidos būtų neskelbiamos, nes tokios pačios nuolaidos taikomos iki šiol. Tokiomis aplinkybėmis bylą nagrinėjančio pareigūno pozicija yra suderinama su išimtimi, kad iš principo pasenusi informacija gali būti laikoma konfidencialia, jei ši informacija vis dar apima pagrindinius duomenis dėl prašymą pateikusios šalies ar atitinkamos trečiosios šalies komercinės padėties (žr. šio sprendimo 58 punktą).
Todėl ieškovė negali pagrįstai remtis šiais vertinimais, kad paneigtų bylą nagrinėjančio pareigūno išvadas, susijusias su I ir II kategorijų informacijos konfidencialumu.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia pasakyti, kad bylą nagrinėjantis pareigūnas dėl II kategorijos informacijos pagrįstai rėmėsi Komisijos galimybe atsižvelgti į asmenų, nukentėjusių nuo pažeidimo, interesus, palengvinant jiems galimybę kreiptis dėl patirtos žalos atlyginimo (žr. šio sprendimo 59 punktą).
Dėl ieškovės argumentų, kad ginčijamas sprendimas neatitinka nusistovėjusios Komisijos praktikos tvarkant panašią konfidencialią informaciją anksčiau ir panaikina nuostatų, susijusių su visuomenės teise susipažinti su institucijų dokumentais, naudingumą, reikia pažymėti, kad jie bus nagrinėjami vertinant trečiąjį, ketvirtąjį ir šeštąjį ieškinio pagrindus (žr. šio sprendimo 77, 78 ir 89 punktus).
Galiausiai, kadangi ši byla nesusijusi su informacija, pateikta taikant Komisijos pranešimą apie atleidimą nuo baudų ir baudų sumažinimą kartelių atveju (
OL C 45, 2002, p. 3
), ieškovės argumentas, kad informacijai, pateiktai prašyme atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, bylą nagrinėjantis pareigūnas netinkamai taikė kriterijus, susijusius su profesine paslaptimi, neturi prasmės, nepaisant net to, kad ginčijamo sprendimo 29 konstatuojamojoje dalyje bylą nagrinėjantis pareigūnas trumpai ir bendrai užsiminė apie atleidimo nuo baudų ar jų sumažinimo programą.
Tokiomis aplinkybėmis reikia atmesti ieškovės argumentus, kiek jie susiję su tokio pobūdžio informacija, ir atmesti antrąjį ieškinio pagrindą.
Dėl trečiojo ir ketvirtojo ieškinio pagrindų, susijusių su vienodo požiūrio principo ir teisėtų lūkesčių principo pažeidimu
Ieškovė nurodo, kad pakeisdama savo politiką dėl konfidencialios informacijos skelbimo, palyginti su ankstesne praktika panašiais atvejais, Komisija pažeidė vienodo požiūrio principą. Be to, nebuvo padaryta jokių teisės aktų pakeitimų, kurie pateisintų tokį požiūrio pasikeitimą.
Be to, nusistovėjusi Komisijos praktika dėl konfidencialios informacijos, tokios kaip I ir II kategorijų informacija, apsaugos suformavo ieškovės teisėtus lūkesčius. Taigi ieškovė mano galinti remtis teisėtų lūkesčių principu dėl šios informacijos, sudarančios profesinę paslaptį pagal Reglamentą Nr. 1/2003, neatskleidimo.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad, kaip buvo nurodyta šio sprendimo 59 punkte, Komisija, vykdydama savo funkcijas konkurencijos teisės įgyvendinimo Sąjungoje srityje, laikydamasi profesinės paslapties apsaugą reglamentuojančių taisyklių, minėtų šio sprendimo 42–47 punktuose, gali paskelbti išsamesnio turinio, nei Reglamento Nr. 1/2003 30 straipsnyje numatomas minimalus turinys, versiją. Kaip ir baudų dydžio nustatymo atveju (šiuo klausimu žr. 1983 m. birželio 7 d. Sprendimo
Musique Diffusion française ir kt. / Komisija
, 100/80–103/80, Rink.,
EU:C:1983:158
, 109 punktą), Komisija gali peržiūrėti savo vertinimą dėl sprendimų skelbimo, atsižvelgdama į konkurencijos politikos poreikius. Iš tikrųjų pagal SESV 101 straipsnio 1 dalį ir SESV 102 straipsnį Komisijai suteikta priežiūros funkcija apima ne tik pareigą tirti atskirus pažeidimus ir bausti už juos, bet ir pareigą vykdyti bendrą politiką, siekiant konkurencijos srityje taikyti Sutartyje įtvirtintus principus ir atitinkamai reguliuoti įmonių elgesį (2005 m. birželio 28 d. Sprendimo
Dansk Rørindustri ir kt. / Komisija
, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ir C‑213/02 P, Rink.,
EU:C:2005:408
, 170 punktą). Todėl net jei ginčijamame sprendime pasikeitė Komisijos vertinimas dėl sprendimo „Automobilių stiklas“ skelbtinos versijos išsamumo, palyginti su ankstesnėmis bylomis, atsižvelgiant į antrojo ieškinio pagrindo analizę, vien ši aplinkybė negali turėti įtakos ginčijamo sprendimo teisėtumui.
Be to, kaip matyti iš nagrinėjant antrąjį ieškinio pagrindą pateiktų vertinimų, I ir II kategorijų informacija nėra profesinė paslaptis. Kadangi ieškovės argumentas grindžiamas teisėtų lūkesčių dėl šios informacijos konfidencialumo principu, jis yra pagrįstas klaidinga prielaida. Be to, nors ieškovės argumentą reikia suprasti kaip reikalavimą taikyti teisėtų lūkesčių principą, nepriklausomai nuo šios informacijos konfidencialumo, reikia konstatuoti, kad, atsižvelgiant į Komisijos teisę peržiūrėti savo požiūrį, atsižvelgiant į konkurencijos politikos, kurią ji turi įgyvendinti Sąjungoje, poreikius, įmonės, dalyvaujančios administracinėje procedūroje, dėl kurių gali būti priimtas sprendimas, skelbtinas pagal Reglamento Nr. 1/2003 30 straipsnį, negali turėti tokių lūkesčių dėl skelbtinos nekonfidencialios informacijos išsamumo (pagal analogiją žr. 77 punkte minėto Sprendimo
Dansk Rørindustri ir kt. / Komisija
,
EU:C:2005:408
, 171–173 punktus ir 2006 m. gegužės 18 d. Sprendimo
Archer Daniels Midland ir Archer Daniels Midland Ingredients / Komisija
, C‑397/03 P, Rink.,
EU:C:2006:328
, 22 punktą).
Taigi trečiąjį ir ketvirtąjį ieškinio pagrindus reikia atmesti.
Dėl penktojo ieškinio pagrindo, susijusio su principų, kuriais reglamentuojama asmenų tapatybės apsauga, pažeidimu
Ieškovė tvirtina, kad, atsižvelgiant į bylą nagrinėjančio pareigūno vertinimus dėl I kategorijos informacijos, ginčijamu sprendimu siekiama paskelbti informaciją, leidžiančią identifikuoti tam tikrus jos darbuotojus, nes nurodomos šių darbuotojų pareigos ir jos klientų pavadinimai. Be to, sprendimo „Automobilių stiklas“ versijos, išplaukiančios iš ginčijamo sprendimo, paskelbimas taip pat gali lemti klaidingą nustatymą, turintį reikšmės pasitikėjimo santykiams tarp ieškovės personalo ir jos klientų. Komisija neįrodė, kodėl būtų pakenkta tariamai nuo pažeidimo nukentėjusių asmenų galimybei ginti savo teises, jei ši institucija negalėtų paskelbti klientų pavadinimų dėl to, jog toks paskelbimas galėtų palengvinti netiesioginį su pažeidimu susijusių ieškovės darbuotojų identifikavimą.
Šiuo atveju pirmiausia reikia atmesti Komisijos argumentą, kad ieškovė negali nurodyti argumentų, pagrįstų savo darbuotojų interesais. Iš tikrųjų Sprendimo Nr. 2011/695 8 straipsnyje nenumatyta tokio ribojimo administracinėje procedūroje, todėl ieškovė turi teisę ginčyti bylą nagrinėjančio pareigūno vertinimų šiuo klausimu teisėtumą.
Be to, reikia pažymėti, kad kai Komisija paskelbia slaptame susitarime su konkurentais dalyvavusiai įmonei skirtą sprendimą, šios įmonės klientai neišvengiamai padaro išvadą, kad tam tikri įmonės darbuotojai keitėsi informacija arba sudarė inkriminuojamus susitarimus. Taip pat neišvengiamai šie klientai darys prielaidą, kad aptariami darbuotojai yra atsakingi už komercinius santykius su jais. Klientai padarys savo išvadas net jei Komisija paskelbs visiškai glaustą sprendimo versiją, kurioje bus nurodyti jo adresatų pavadinimai, atitinkami produktai ir bendras pažeidimo aprašymas. Todėl ieškovė negali reikalauti, kad iš sprendimo „Automobilių stiklas“ skelbtinos versijos būtų pašalintos nuorodos į klientus dėl to, jog minėti klientai gali atspėti antikonkurencinius susitarimus sudariusių fizinių asmenų pavardes.
Be to, ieškovė nepagrįstai nurodo, kad sprendimo „Automobilių stiklas“ versijos, išplaukiančios iš ginčijamo sprendimo, paskelbimas gali lemti jos klientų nepasitikėjimą tam tikrais darbuotojais. Iš tikrųjų, pirma, jei toks nepasitikėjimas atsirastų, tai būtų ieškovės antikonkurencinio elgesio, kuris savo pobūdžiu gali pakenkti klientų finansiniams interesams, pasekmė. Antra, ieškovės klientai neišvengiamai darytų prielaidą, kad už santykius su jais atsakingi asmenys dalyvavo slaptuose susitarimuose, nesvarbu, ar Komisija paskelbtų atitinkamų klientų pavardes, ar ne. Kadangi, kaip pažymėjo pati ieškovė, jos klientai žinojo tam tikrą informaciją apie vidinę organizaciją, t. y. žinojo už santykius su jais atsakingų asmenų pavardes, šie klientai turės įtarimų dėl tam tikrų vadovų, nesvarbu, kokios apimties bus paskelbtas sprendimas „Automobilių stiklas“. Trečia, kadangi ieškovė yra susirūpinusi dėl klaidingo identifikavimo, pakanka pažymėti, kad jos klientų pavadinimų neskelbimas nesumažina tokių klaidų rizikos. Konkrečiai kalbant, klientų pavadinimų nurodymas aprašant kontaktus tarp konkurentų paaiškina aplinkybę, kad atitinkami kontaktai buvo susiję su vienu ar keliais konkrečiais klientais. Visiškas klientų pavadinimų ar atitinkamų modelių nenurodymas lemtų visų ieškovės klientų įtarimus, kad už santykius su jais atsakingas asmuo dalyvavo šiuose kontaktuose. Esant tokiai situacijai atitinkamų klientų pavadinimų nurodymas gali net sušvelninti netikrumą ir įtarimus, kurių kiltų, jei sprendimo „Automobilių stiklas“ paskelbtoje versijoje nebūtų nurodyta jokių pavadinimų.
Tokiomis aplinkybėmis bylą nagrinėjantis pareigūnas ginčijamo sprendimo 46 konstatuojamojoje dalyje teisingai nurodė, kad negali būti skelbiama tik informacija, kuri leidžia pakankamai aiškiai identifikuoti asmenį. Be to, iš ginčijamo sprendimo 47 konstatuojamosios dalies matyti, kad, bylą nagrinėjančio pareigūno nuomone, tokios yra tiesioginės nuorodos į pavardes, einamas pareigas ir tam tikrais atvejais į asmens telefono numerį kartu su klientų, už kuriuos jie buvo atsakingi, pavadinimais. Esant tokiam atvejui bylą nagrinėjantis pareigūnas sutiko, kad būtų pašalinta pavardė ir pareigos, o jei pareigos jau buvo paskelbtos nekonfidencialioje sprendimo „Automobilių stiklas“ versijoje – būtų pašalintas ir atitinkamo kliento pavadinimas.
Tačiau, kaip nurodė bylą nagrinėjanti pareigūnas, informacija, esanti ginčijamo sprendimo 48 konstatuojamojoje dalyje nurodytose sprendimo „Automobilių stiklas“ konstatuojamosiose dalyse ir išnašose, negali būti pašalinta grindžiant tai asmenų tapatybės apsauga. Iš tikrųjų šioje informacijoje nurodomos diskusijos tarp konkurentų dėl tam tikrų klientų ir modelių, neminint dalyvavusių asmenų pavardžių ir pareigų. Tokioje situacijoje atitinkamų klientų pavadinimų nenurodymas negali sumažinti ieškovės klientų įtarimų dėl dalyvavusių asmenų tapatybės.
Todėl reikia atmesti penktąjį ieškinio pagrindą.
Dėl šeštojo ieškinio pagrindo, susijusio su proporcingumo principo ir principų, kuriais reglamentuojama visuomenės teisė susipažinti su institucijų dokumentais, pažeidimu
Ieškovė tvirtina, kad ginčijamo sprendimo pasekmės viršija tai, kas būtina, kad būtų užtikrinti asmenų, norinčių ginti savo teises nacionaliniuose teismuose, interesai. Kadangi ginčijamos informacijos atskleidimas sukeltų didelę žalą komerciniams ieškovės ir tam tikrų fizinių asmenų interesams, jis neatitinka nuostatų, kuriomis reglamentuojama visuomenės teisė susipažinti su bylos medžiaga. Be to, tinkama vieta nagrinėti klausimus, susijusius su ginčijamos informacijos atskleidimu, yra nacionaliniai teismai.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad dėl nagrinėjant antrąjį ieškinio pagrindą išdėstytų priežasčių ginčijama informacija nėra profesinė paslaptis. Todėl Komisija gali ją įtraukti į viešą savo sprendimo versiją, net jei neįrodyta, kad toks įtraukimas būtinas siekiant užtikrinti nuo pažeidimo nukentėjusių asmenų teisinę gynybą. Be to, negalima griežtai neigti, kad aptariamos informacijos atkleidimas leidžia užtikrinti geresnę nuo sprendimo „Automobilių stiklas“ adresatų nukentėjusių asmenų teisinę gynybą. Šio sprendimo paskelbimas priklauso Komisijos kompetencijai pagal Reglamento Nr. 1/2003 30 straipsnį ir šiai kompetencijai neturi jokios įtakos aplinkybė, kad susipažinimas su ginčijama informacija gali būti užtikrintas nagrinėjant bylas nacionaliniuose teismuose.
Galiausiai dėl argumento, susijusio su nuostatomis, reglamentuojančiomis visuomenės teisę susipažinti su bylos medžiaga, pakanka pažymėti, kad šios taisyklės susijusios su teise susipažinti su medžiaga, esančia byloje. Dėl šio sprendimo 47 punkte nurodytų priežasčių jos netaikomos Komisijos sprendimų, priimtų išnagrinėjus tokią bylą, paskelbimui. Todėl šis argumentas ir visas šeštasis ieškinio pagrindas turi būti atmesti.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia iš dalies panaikinti ginčijamą sprendimą, kiek jis susijęs su ieškovės prašymu dėl sprendimo „Automobilių stiklas“ 115 konstatuojamosios dalies (žr. šio sprendimo 30–34 punktus), o likusią ieškinio dalį – atmesti.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
Kadangi ieškovė pralaimėjo bylą dėl esminių savo reikalavimų, ji turi padengti bylinėjimosi išlaidas pagal Komisijos pateiktus reikalavimus.

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (trečioji kolegija)
nusprendžia:

1.
Panaikinti 2012 m. rugpjūčio 6 d. Komisijos sprendimą C(2012) 5718
final
, kuriuo atmestas
Pilkington Group Ltd
pagal 2011 m. spalio 13 d. Europos Komisijos pirmininko sprendimo 2011/695/ES dėl bylas nagrinėjančio pareigūno pareigybės ir įgaliojimų nagrinėjant tam tikras konkurencijos bylas 8 straipsnį pateiktas prašymas užtikrinti konfidencialumą (byla COMP/39.125 – Automobilių stiklas) tiek, kiek jis susijęs su
Pilkington Group
prašymu dėl 2008 m. lapkričio 12 d. sprendimo C(2008) 6815
final
dėl [EB] 81 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio taikymo procedūros 115 konstatuojamosios dalies.

2.
Atmesti likusią ieškinio dalį.

3.
Priteisti iš
Pilkington Group
bylinėjimosi išlaidas.

Papasavvas
Forwood
Bieliūnas
Paskelbta 2015 m. liepos 15 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.