CELEX: 62012CJ0347
Begäran om förhandsavgörande
Social trygghet
Förordning (EEG) nr 1408/71
Förordning (EEG) nr 574/72
Familjeförmåner
Familjebidrag
Vårdnadsbidrag
’Elterngeld’
’Kindergeld’
Beräkning av tilläggsbelopp

Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artiklarna 1 u i, 4.1 h och 76 i rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen, i dess ändrade och uppdaterade lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 118/97 av den 2 december 1996 (
EGT L 28, 1997, s. 1
), i dess lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 1606/98 av den 29 juni 1998 (
EGT L 209, s. 1
) (nedan kallad förordning nr 1408/71) och artikel 10.1 b i i rådets förordning (EEG) nr 574/72 av den 21 mars 1972 om tillämpning av förordning nr 1408/71 (
EGT L 74, s. 1
; svensk specialutgåva, område 5, volym 1, s. 106), i dess ändrade och uppdaterade lydelse enligt förordning nr 118/97 (nedan kallad förordning nr 574/72).
Begäran har framställts i mål mellan Caisse nationale des prestations familiales (nedan kallad CNPF) och makarna Ulrike och Markus Wiering. Makarna har hemvist i Tyskland och Ulrike Wiering arbetar Tyskland medan Markus Wiering arbetar i Luxemburg. Målet rör CNPF:s beslut att inte bevilja dem ett tillägg till familjebidraget för deras barn.
Tillämpliga bestämmelser
Unionsrätt
Första, femte, åttonde och tionde skälen i förordning nr 1408/71 är avfattade på följande sätt:
”Bestämmelser om samordning av nationell lagstiftning om social trygghet ingår i den fria rörligheten för personer och bör bidra till förbättring av deras levnadsstandard och anställningsförhållanden.
...
Inom ramen för denna samordning skall man inom gemenskapen i de olika medlemsstaternas nationella lagstiftning garantera lika behandling av arbetande som är medborgare i medlemsstaterna samt av deras medförsäkrade och efterlevande.
...
Det är lämpligt att anställda och egenföretagare som flyttar inom gemenskapen omfattas av en medlemsstats sociala trygghetsystem, så att man undviker kumulering genom flera medlemsstaters tillämpliga lagstiftning och de komplikationer som följer av detta.
...
För att på bästa sätt säkerställa lika behandling av alla arbetande som är verksamma på en medlemsstats territorium är det lämpligt att man fastställer att den lagstiftning som är tillämplig som allmän regel skall vara lagstiftningen i den medlemsstat på vars territorium den berörda personen utöver sin verksamhet som anställd eller egenföretagare.”
Artikel 1 i förordningen innehåller definitioner och begrepp inom det område som omfattas av denna förordning.
I artikel 1 u i förordningen föreskrivs följande:
”i)
Familjeförmåner
: alla vårdförmåner eller kontanförmåner som är avsedda att täcka en familjs utgifter enligt den lagstiftning som anges i artikel 4.1 h, med undantag för de särskilda bidrag vid barns födelse eller vid adoption som nämns i bilaga II.
Familjebidrag
: periodiska kontanförmåner som utges endast på grundval av familjemedlemmarnas antal och, i förekommande fall, deras ålder.
Enligt artikel 4.1 h i nämnda förordning ska den tillämpas på all lagstiftning om den gren av den sociala tryggheten som rör familjeförmåner.
I artikel 12.1 i förordning nr 1408/71 föreskrivs följande:
”Denna förordning kan inte åberopas för att få eller bevara en rätt till flera förmåner av samma slag för samma period av obligatorisk försäkring ...”
I artikel 13 i förordningen, vilken har rubriken ”Allmänna regler”, föreskrivs följande:
”1.   Om något annat inte följer av artiklarna 14c och 14f skall personer för vilka denna förordning gäller omfattas av lagstiftningen i endast en medlemsstat. Denna lagstiftning skall bestämmas enligt bestämmelserna i denna avdelning.
2.   Om något annat inte följer av artikel 14–17 gäller följande:
a)
Den som är anställd för arbete inom en medlemsstats territorium skall omfattas av denna medlemsstats lagstiftning, även om han är bosatt inom en annan medlemsstats territorium eller om det företag eller den person som han är anställd hos har sitt säte eller är bosatt inom en annan medlemsstats territorium.
...”
Artikel 73 i förordningen föreskriver följande:
”En anställd eller egenföretagare, som omfattas av lagstiftningen i en medlemsstat, skall för sina familjemedlemmar som är bosatta i en annan medlemsstat ha rätt till de familjeförmåner som utges enligt lagstiftningen i den förra staten som om de vore bosatta i den staten, om något annat inte följer av bilaga VI.”
Artikel 76 i förordningen har följande lydelse:
”1.   Om familjeförmåner för samma tid och för samma familjemedlem på grund av förvärvsverksamhet utges enligt lagstiftningen i den medlemsstat inom vars territorium familjemedlemmarna är bosatta, skall rätten till familjeförmåner som utges enligt lagstiftningen i en annan medlemsstat, i förekommande fall med tillämpning av artikel 73 eller 74, innehållas till det belopp som utbetalas enligt lagstiftningen i den förstnämnda medlemsstaten.
2.   Om ansökan om förmåner inte görs i den medlemsstat inom vars territorium familjemedlemmarna är bosatta kan den behöriga institutionen i den andra medlemsstaten tillämpa bestämmelserna i punkt 1 som om förmånerna hade beviljats i den förstnämnda staten.”
I artiklarna 7–10a i förordning nr 574/72 fastställs tillämpningsföreskrifter till artikel 12 i förordning nr 1408/71.
I artikel 10.1 i förordning nr 574/72 föreskrivs följande:
”a)
Rätten till familjeförmåner eller familjebidrag som utges enligt en medlemsstats lagstiftning, enligt vilken förvärv av rätten till sådana förmåner eller bidrag inte grundas på villkor om försäkring, anställning eller verksamhet som egenföretagare, skall innehållas om för samma period och för samma familjemedlem förmåner utges endast enligt nationell lagstiftning i en annan medlemsstat eller vid tillämpning av förordningens artiklar 73, 74, 77 eller 78 upp till ett belopp motsvarande dessa förmåner.
b)
Om emellertid förvärvsverksamhet utövas inom den förstnämnda medlemsstatens territorium
i)
av den person, som har rätt till familjeförmåner eller av den person till vilken sådana förmåner utbetalas, skall, vad avser förmåner till vilka rätt föreligger antingen direkt enligt en annan medlemsstats nationella lagstiftning eller enligt förordningens artikel 73 eller 74, rätten till familjeförmåner, som utges direkt enligt den nationella lagstiftningen i den andra medlemsstaten eller enligt dessa artiklar, innehållas upp till ett belopp, som motsvarar de familjeförmåner, som gäller enligt lagstiftningen i den medlemsstat inom vars territorium familjemedlemmen är bosatt. Kostnaden för de förmåner som har utbetalats av den medlemsstat inom vars territorium familjemedlemmen är bosatt skall bäras av den medlemsstaten;
...”
Det ska påpekas att förordning nr 1408/71 har ersatts av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av den 29 april 2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen (
EUT L 166, s. 1
). Vidare har förordning nr 574/72 ersatts av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 987/2009 av den 16 september 2009 om tillämpningsbestämmelser till förordning nr 883/2004 (
EUT L 284, s. 1
). De nya förordningarna blev tillämpliga den 1 maj 2010 i enlighet med artikel 91 i förordning nr 883/2004 och artikel 97 i förordning nr 987/2009. Med hänsyn till tidpunkten för de faktiska omständigheterna i det nationella målet regleras dessa emellertid av förordningarna nr 1408/71 och nr 574/72.
Luxemburgsk rätt
Den 15 mars 2013 sände EU-domstolen en begäran om klarläggande till den hänskjutande domstolen i enlighet med artikel 101 i rättegångsreglerna. Den hänskjutande domstolen anmodades att närmare beskriva de luxemburgska familjeförmånerna och villkoren för beviljande av dem. Genom en skrivelse av den 29 april 2013 angav den hänskjutande domstolen, bland annat, att de luxemburgska familjeförmåner som avses i det nationella målet i huvudsak var familjebidrag (nedan kallade luxemburgska familjebidrag) och vårdnadsbidrag, och tillställde EU-domstolen de bestämmelser i den luxemburgska rätten som reglerar beviljandet av dessa förmåner. Den hänskjutande domstolen tillade dessutom att ersättning vid föräldraledighet inte var aktuell i det nationella målet, eftersom makarna Wierings yrkanden i denna del hade avvisats.
Enligt de uppgifter som har lämnats av den hänskjutande domstolen föreskriver artikel 269 första stycket i den luxemburgska socialförsäkringslagen följande:
”Rätt till familjebidrag på de villkor som föreskrivs i detta kapitel har
a)
varje barn som faktiskt och stadigvarande är bosatt i Luxemburg och har laglig hemvist där,
b)
medlemmar i barnets familj, i enlighet med tillämpliga internationella instrument, varje person som omfattas av luxemburgsk lagstiftning och omfattas av gemenskapsbestämmelsernas eller ett annat bilateralt eller multilateralt instruments tillämpningsområde som ingåtts av Luxemburg inom socialförsäkringsområdet och som föreskriver betalning av familjebidrag i enlighet med lagstiftningen i anställningsstaten. Ett barn anses ingå i en persons familj om barnet ingår i den personens familjegrupp, i enlighet med definitionen i artikel 270. Familjemedlemmar som avses i denna lag ska vara bosatta i ett land som omfattas av de aktuella förordningarna eller instrumenten.
...”
Enligt artikel 271 första stycket i den luxemburgska socialförsäkringslagen utgår bidraget från barnets födelse till att det har uppnått 18 år. Enligt artikel 271 tredje stycket i samma lag bibehålls bidrag upp till 27 års ålder för elever vid högskolor eller yrkeshögskolor.
I artikel 299 i den luxemburgska socialförsäkringslagen föreskrivs följande:
”(1)   Vårdnadsbidrag beviljas efter ansökan till varje person som
a)
har sin lagliga hemvist, i den mening som avses i artikel 269, i Storhertigdömet Luxemburg och faktiskt är bosatt där, eller som är obligatoriskt ansluten till det luxemburgska socialförsäkringssystemet på grund av förvärvsverksamhet och omfattas av gemenskapsbestämmelsernas tillämpningsområde,
b)
i sitt hem fostrar ett eller flera barn för vilka den bidragssökande eller dennes samboende make/maka eller partner … uppbär familjebidrag och vilka i förhållande till denna person uppfyller de villkor som föreskrivs i artikel 270 [i samma lag avseende definitionen av familj],
c)
huvudsakligen ägnar sig åt barnens fostran i familjens hem och inte förvärvsarbetar eller uppbär ersättningsinkomst.
(2)   Genom undantag från det villkor som anges i punkt 1 c kan bidraget beviljas även till personer som förvärvsarbetar eller uppbär ersättningsinkomst och som, oavsett arbetstidens längd, tillsammans med sin samboende make eller maka eller den som personen i fråga delar hushåll med har en inkomst som, efter avräkning av socialförsäkringsavgifter, inte överstiger följande belopp,
a)
tre gånger minimilönen om personen uppfostrar ett barn,
b)
fyra gånger minimilönen om personen uppfostrar två barn,
c)
fem gånger minimilönen om personen uppfostrar tre barn eller fler.
(3)   Genom undantag från de villkor som föreskrivs i punkterna 1 c och 2 har en person oavsett inkomst rätt till halvt vårdnadsbidrag, om personen i fråga
a)
förvärvsarbetar på deltid utan att den sammanlagda veckoarbetstiden faktiskt överstiger hälften av personens normala arbetstid enligt lag eller kollektivavtal under samma period, eller att personen erhåller en ersättningsinkomst som motsvarar ett arbete i en omfattning som definieras ovan,
b)
huvudsakligen ägnar sig åt barnens fostran i familjens hem under en tid som minst motsvarar hälften av normal arbetstid definierad enligt led a.
...”
Artikel 302 i den luxemburgska socialförsäkringslagen föreskriver följande:
”Vårdnadsbidrag betalas ut den första dagen i månaden som antingen följer på utgången av mammaledighet eller adoptionsledighet, eller utgången av den åttonde veckan efter födseln.
Vårdnadsbidraget betalas ut under den månad under vilket rätten till bidraget förfaller.
Bidraget upphör den första dagen i månaden som följer efter det att barnet har uppnått två år.
Följande undantas från ovanstående stycke:
a)
bidraget fortsätter att utgå till den mottagare som i sitt hem uppfostrar antingen tvillingar, tre barn eller fler eller fram tills dess att ett av barnen har uppnått minst fyra år.
b)
åldersgränsen för utbetalning av bidraget vid födelse eller adoption av mer än två barn, ska vara två år ytterligare per barn till förmån för den mottagare som uppfyller villkoren under punkten a.
Vid adoption av flera barn som har olika åldrar, tillämpas det yngsta barnets ålder av de barn som adopterats.
Bidraget utgår även fortsatt till varje person som i sitt hem uppfostrar ett barn upp till det har uppnått fyra år, för vilket det utgår ett speciellt tilläggsbidrag enligt artikel 272 fjärde stycket.
Rätten till bidrag upphör om villkoren som föreskrivs i detta kappitel inte längre uppfylls.”
Artikel 303 i samma lag har följande lydelse:
”Vårdnadsbidraget uppgår till 485,01 euro per månad oavsett antalet barn som uppfostras i samma hem. När de trösklar som avses i artikel 299.2 är tillämpliga, sätts bidraget ned i den mån som summan av inkomsterna, efter avräkning av socialförsäkringsavgifter och vårdnadsbidrag, överskriver dessa tröskelvärden.”
I artikel 304 i den luxemburgska socialförsäkringslagen föreskrivs följande:
”Vårdnadsbidraget innehålls upp till ett belopp motsvarande de icke-luxemburgska förmåner av samma slag som samma barn medför rätt till.
... vårdnadsbidraget utges inte i det fallet att en av föräldrarna för samma barn erhåller den ersättning vid föräldraledighet som föreskrivs i kapitel VI i denna avdelning, eller om en förmån på grund av föräldraledighet utbetalas utanför Luxemburg ...”
Tysk rätt
Den 19 mars 2013 anmodade domstolen den tyska regeringen att precisera syftena med och villkoren för beviljande av ”Kindergeld” och ”Elterngeld”. Genom en skrivelse den 17 april 2013 lämnade den tyska regeringen följande uppgifter om dessa förmåner.
Enligt uppgifterna utgör ”Kindergeld” en av delarna i det system för att skattemässigt kompensera för de utgifter som en familj innebär, vilket föreskrivs i 31 § i den tyska lagen om inkomstskatt (Einkommensteuergesetz, nedan kallad EStG).
I enlighet med vad som föreskrivs i den bestämmelsen avser ”Kindergeld” således att kompensera för de utgifter som en familj innebär och att garantera barnet ett existensminimum.
Enligt 62 § 1 EStG ska den bidragsberättigade, i allmänhet en förälder, ha hemvist eller vara stadigvarande bosatt i Tyskland, eller vara obegränsat skattskyldig eller behandlas som sådan i Tyskland. Barnet ska enligt 63 § 1 EStG ha hemvist eller vara stadigvarande bosatt i en av Europeiska unionens medlemsstater, Schweiz, Island, Liechtenstein eller Norge.
Enligt 32 § 4 EStG har ett barn rätt till ”Kindergeld” till dess att det fyller 18 år utan andra villkor, eller fram till dess att det fyller 21 år om det inte har något arbete och är inskrivet som arbetssökande vid en nationell arbetsförmedling, eller ända fram till dess att det fyller 25 år om det går en utbildning eller utför ett erkänt frivilligarbete, eller, slutligen, utan åldersgräns om det inte kan försörja sig på grund av ett fysiskt eller psykiskt funktionshinder.
I enlighet med 66 § 1 första meningen EStG uppgår ”Kindergeld” för närvarande till 184 euro per månad för vart och ett av de båda första barnen, 190 euro för det tredje barnet och 215 euro för varje ytterligare barn, och detta oavsett samtliga familjemedlemmars inkomster och tillgångar.
Rätt till ”Elterngeld” har, enligt 1 § 1 i den federala lagen om föräldrapenning och föräldraledighet (Bundeselterngeld- und Elternzeitgesetz, nedan kallad BEEG), den som har hemvist eller är stadigvarande bosatt i Tyskland, bor tillsammans med barnet, tar hand om barnet och dess fostran och inte förvärvsarbetar, eller förvärvsarbetar på deltid. Enligt 4 § 1 BEEG utbetalas ”Elterngeld” från barnets födelse till dess det har uppnått 14 månader.
Enligt 2 § 1 BEEG motsvarar ”Elterngeld” 67 procent av förvärvsinkomsten innan barnets födelse. ”Elterngeld” utbetalas med upp till 1 800 euro per månad för de hela månader som den bidragsberättigade inte har inkomst från förvärvsarbete.
I det fallet att förvärvsinkomsten innan födelsen är lägre än 1000 euro, ökas, i enlighet med 2 § 2 första meningen BEEG, procentandelen på 67 procent med 0,1 procent för varje 2 euro med vilka denna inkomstgräns på 1000 euro understigs, och detta upp till 100 procent. I det fallet att förvärvsinkomsten före födelsen är högre än 1200 euro, minskas, i enlighet med 2 § 2 andra meningen BEEG, procentandelen på 67 procent med 0,1 procent för varje 2 euro med vilka denna inkomstgräns på 1200 euro överstigs, och detta ner till 65 procent. ”Elterngeld” uppgår, i enlighet med 2 § 4 första meningen BEEG, till minst 300 euro per månad och detta, i enlighet med 2 § 4 andra meningen BEEG, även om den bidragsberättigade inte har haft någon förvärvsinkomst innan barnets födelse.
Enligt 2 a § 1 första meningen i BEEG ska, om den bidragsberättigade antingen bor i samma hem tillsammans med två barn som inte ännu har uppnått tre år eller med tre barn eller fler som ännu inte är sex år, beloppet för ”Elterngeld” ökas med 10 procent utan att denna ökning överstiger ett minimibelopp på 75 euro. Vid flera födslar ska enligt 2 a § 4 första meningen BEEG beloppet för ”Elterngeld” ökas med 300 euro för det andra barnet och för varje ytterligare barn.
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan
Makarna Wiering är bosatta i Trier (Tyskland) med sina två barn. Det framgår av handlingarna i målet att Markus Wiering förvärvsarbetar i Luxemburg, medan hans maka arbetar som offentliganställd tjänsteman i Tyskland.
Den 12 oktober 2007 lämnade Markus Wiering in en ansökan till CNPF om utbetalning av familjebidrag för hans båda barn.
Direktören för CNPF beslutade att avslå ansökan om beviljande av ett tilläggsbelopp till de familjebidrag som utgavs för makarna Wierings båda barn, motsvarande skillnaden mellan de förmåner som utbetalas enligt luxemburgsk rätt och de som utges enligt lagstiftningen i den medlemsstat där de är bosatta, med motiveringen att de förmåner som de erhöll i Tyskland, det vill säga ”Kindergeld” och ”Elterngeld”, för den aktuella perioden den 1 juli 2007–31 maj 2008 översteg de förmåner som uppbärs enligt luxemburgsk rätt, nämligen familjebidrag och vårdnadsbidrag.
I ett avgörande den 31 juli 2009 ogillade Conseil arbitral des assurances sociales makarna Wierings överklagande av beslutet från direktören för CNPF.
Efter det att makarna Wiering ingett ett överklagande ändrade Conseil supérieur de la sécurité sociale, genom avgörande av den 16 mars 2011, Conseil arbitral des assurances sociales avgörande, och slog fast att makarna Wiering hade rätt till utbetalning av ett tilläggsbelopp för sina båda barn för den aktuella perioden. Conseil supérieur de la sécurité sociale ansåg att ”Elterngeld” är en familjeförmån som utges till den familjemedlem som har hand om barnens fostran och inte till barnen själva. Detta bidrag får därför inte beaktas vid fastställandet av det tilläggsbidrag som beviljas en arbetstagare i form av familjebidrag som denne är berättigad till för sina barns räkning, eftersom det endast är de familjeförmåner som utges till samma familjemedlem som ska beaktas vid fastställandet av tilläggsbidraget och inte familjeförmåner som utges till andra familjemedlemmar.
CNPF överklagade detta avgörande till Cour de cassation och anförde fyra grunder till stöd för överklagandet. Den andra, den tredje och den fjärde grunden avser åsidosättande, underlåtelse att tillämpa eller felaktig tolkning av artikel 10.1 b i och artikel 10.3 i förordning nr 574/72, respektive artikel 76.1 i förordning nr 1408/71.
CNPF har invänt mot att Conseil supérieur de la sécurité sociale, i strid med dessa bestämmelser, inte beaktade ”Elterngeld” vid beräkningen av tilläggsbeloppet.
Cour de cassation önskar få klarhet i om endast familjeförmåner av samma slag eller samtliga familjeförmåner som uppbärs av en migrerande arbetstagares familj ska beaktas vid fastställandet av tilläggsbelopp. Cour de cassation har mot denna bakgrund beslutat att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfråga till domstolen:
”Ska behöriga myndigheter i den stat där en migrerande arbetstagare är anställd vid beräkningen av ett eventuellt tilläggsbidrag enligt artiklarna 1 u i, 4.1 h och 76 i [förordning nr 1408/71], samt artikel 10 b i i [förordning nr 574/72], beakta samtliga förmåner som arbetstagarens familj uppbär i hemviststaten, i förevarande fall bidragen ”Elterngeld” och ”Kindergeld” som kan beviljas enligt tysk lagstiftning?
Prövning av tolkningsfrågan
Den hänskjutande domstolen har ställt den första frågan för att få klarhet i huruvida artiklarna 1 u i, 4.1 h och 76 i förordning nr 1408/71 samt artikel 10.1 b i i förordning nr 574/72 ska tolkas så, att det vid beräkningen av ett tilläggsbelopp som eventuell ska utges till en migrerande arbetstagare i anställningsmedlemsstaten, ska tas hänsyn – såsom förmåner av samma slag – till samtliga familjeförmåner som uppbärs av den migrerande arbetstagarens familj i enlighet med lagstiftningen i bosättningsmedlemsstaten, i förevarande fall till ”Elterngeld” och ”Kindergeld”, enligt tysk rätt.
Det ska inledningsvis erinras om att även om artikel 73 i förordning nr 1408/71 föreskriver att en anställd som omfattas av lagstiftningen i en medlemsstat ska ha rätt till de familjeförmåner som utges enligt lagstiftningen i den staten för sina familjemedlemmar bosatta i en annan medlemsstat, som om familjemedlemmarna vore bosatta i den förstnämnda medlemsstaten, så är det inte en absolut regel trots att denna bestämmelse utgör en allmän regel på området för familjeförmåner (se, för ett liknande resonemang dom, Schwemmer, C-16/09,
EU:C:2010:605
, punkterna 41 och 42).
Det ska framhållas att enligt artikel 12 i förordning nr 1408/71 kan förordningen inte åberopas för att få eller bevara en rätt till flera förmåner av samma slag för samma period från en obligatorisk försäkring.
När rättigheter som föreskrivs i bosättningsmedlemsstatens lagstiftning riskerar att sammanfalla med rättigheter som följer av lagstiftningen i anställningsmedlemsstaten, måste artikel 73 i förordningen följaktligen jämföras med reglerna om förbud mot sammanträffande av förmåner i 76 i förordning nr 1408/71 och artikel 10 i förordning nr 574/72 (se, för ett liknande resonemang, dom Schwemmer,
EU:C:2010:605
, punkterna 43 och 44).
Det framgår av handlingarna i målet att lagstiftningen i makarna Wierings bosättningsmedlemsstat, nämligen Förbundsrepubliken Tyskland, ger rätt till de familjeförmåner som är aktuella i det nationella målet om kraven på hemvist eller stadigvarande bosättning i denna medlemsstat är uppfyllda och inte ”på grund av förvärvsverksamhet”, vilket är rekvisitet för att artikel 76 i förordning nr 1408/71 ska vara tillämplig. Särskilt vad gäller ”Elterngeld” är beviljandet av denna förmån bland annat underställt kravet på hemvist eller stadigvarande bosättning i Tyskland, och kravet att något förvärvsarbete inte utförs eller endast utförs på heltid, trots att förmånens belopp i allmänhet beräknas med utgångspunkt i tidigare förvärvsinkomst.
Artikel 76 i förordning nr 1408/71 är följaktligen inte tillämplig på ett sådant fall som i det nationella målet (se, för ett liknande resonemang, domarna Dodl och Oberhollenzer, C‑543/03,
EU:C:2005:364
, punkt 53 och Schwemmer,
EU:C:2010:605
, punkt 46).
Det fallet att rätten till familjeförmåner i bosättningsstaten inte grundar sig på villkor om försäkring, anställning eller verksamhet som egenföretagare, utan på ett bosättningsvillkor omfattas däremot av artikel 10 i förordning nr 574/72.
Enligt regeln om förbud mot sammanträffande av förmåner i artikel 10.1 a i förordning nr 574/72 har de förmåner som utbetalas av anställningsmedlemsstaten företräde framför de förmåner som utgår från bosättningsmedlemsstaten, som i ett sådant fall ska innehållas. För det fall att förvärvsverksamhet utövas i bosättningsmedlemsstaten föreskrivs i artikel 10.1 b i i förordningen den omvända lösningen, nämligen att rätten till förmåner från bosättningsmedlemsstaten har företräde framför rätten till förmåner som utbetalas av anställningsmedlemsstaten, som i detta fall ska innehållas.
Domstolen har fastslagit att när en person som har vårdnaden om barn, och i synnerhet maken till den som enligt artikel 73 i förordning nr 1408/71 är förmånsmottagare, utövar förvärvsverksamhet i den medlemsstat där barnen är bosatta ska, med tillämpning av artikel 10 i förordning nr 574/72, rätten till de bidrag som avses i artikel 73 innehållas upp till ett belopp som motsvarar de bidrag av samma slag som verkligen betalas ut av bosättningsmedlemsstaten, och detta oavsett vem som är den direkta mottagaren av de familjebidrag som föreskrivs enligt lagstiftningen i bosättningsmedlemsstaten (se för ett liknande resonemang, domarna Dodl och Oberhollenzer,
EU:C:2005:364
, punkt 59, och Weide, C–153/03,
EU:C:2005:428
, punkt 30).
De berörda parter som var närvarande vid förhandlingen är eniga om att Ulrike Wiering inte förlorade sin ställning som offentliganställd tjänsteman i Tyskland under perioden för vilken hon uppbar ”Elterngeld”, vilket det emellertid ankommer på den hänskjutande domstolen att kontrollera. Om detta verkligen är fallet och det anses att Ulrike Wiering har utövat förvärvsverksamhet i Tyskland under den aktuella perioden, är det artikel 10.1 b i i förordning nr 574/72 som är den regel om förbud mot sammanträffande av förmåner som är tillämplig i det nationella målet.
Med förbehöll för de kontroller som den hänskjutande domstolen ska göra, följer det härav att Förbundsrepubliken Tyskland var den medlemsstat som i första hand var behörig att utge familjeförmåner till makarna Wiering under den period som är aktuell i det nationella målet. Detta innebär att makarna Wiering från den behöriga institutionen i Markus Wierings anställningsmedlemsstat, det vill säga CNPF, endast hade rätt till utbetalning av ett eventuellt tilläggsbelopp motsvarande skillnaden mellan beloppet för de förmåner som föreskrivs enligt luxemburgsk rätt och det belopp som makarna uppburit i Tyskland (se, för ett liknande resonemang, dom McMenamin, C 119/91,
EU:C:1992:503
, punkt 26).
Domstolen påpekar dessutom att det inte har ifrågasatts att de olika förmåner som är aktuella i det nationella målet ska kvalificeras som familjeförmåner.
Det ska således prövas om, såsom CNPF har anfört, det enligt artikel 10.1 b i i förordning nr 574/72 krävs att samtliga familjeförmåner som uppbärs av en migrerande arbetstagares familj i bosättningsmedlemsstaten ska beaktas vid beräkningen av ett tilläggsbelopp i ett sådant fall som det som är aktuellt i det nationella målet.
Såsom generaladvokaten har påpekat i punkt 52 i sitt förslag till avgörande är det de principer som slås fast i artikel 12 i förordning nr 1408/71 som är tillämpliga på de prioritetsregler vid sammanträffande av rättigheter till förmåner eller familjebidrag som föreskrivs i artikel 76 i samma förordning respektive i artikel 10 i förordning nr 574/72, eftersom nämnda artikel 12 ingår i avdelning I om allmänna bestämmelser i förordning nr 1408/71.
Domstolen påpekar att enligt artikel 12 i förordning nr 1408/71 är det endast rätten till flera förmåner av samma slag för samma period som utgör ett obefogat sammanträffande av förmåner.
Det framgår av domstolens praxis att sociala trygghetsförmåner ska anses vara av samma slag, oberoende av särdragen hos de olika nationella lagstiftningarna, när deras syfte, ändamål beräkningsgrund och villkor för beviljande är desamma. Rent formella särdrag är däremot inte relevanta för att särskilja förmånerna (se, bland annat, domarna Valentini, 171/82,
EU:C:1983:189
, punkt 13, och Knoch, C‑102/91,
EU:C:1992:303
, punkt 40).
Domstolen har emellertid även slagit fast att – med hänsyn till de otaliga skillnaderna mellan de nationella systemen för social trygghet – skulle ett krav på fullständig överensstämmelse mellan beräkningsgrunderna och villkoren för beviljande medföra att tillämpningen av det förbud mot sammanträffande av förmåner som föreskrivs i artikel 12 i förordning nr 1408/71 avsevärt skulle begränsas. Detta skulle motverka förbudets syfte, vilket är att förhindra obefogade sammanträffanden av sociala förmåner (se dom Knoch,
EU:C:1992:303
, punkt 42).
Domstolen har också slagit fast att det framgår av ordalydelsen i nämnda bestämmelse att det inte bara rör sig om sammanträffande när en person samtidigt har rätt till två olika familjeförmåner, utan även när två olika personer, i detta fall två föräldrar, har rätt till sådana förmåner för samma barn. Andemeningen i bestämmelserna i förordning nr 1408/71 om sammanträffande av familjeförmåner och de lösningar som de föreskriver vid sammanträffande visar nämligen att syftet med den aktuella bestämmelsen är att förhindra att såväl den direkta mottagaren av en familjeförmån, det vill säga arbetstagaren, som de indirekta mottagarna av förmånen, det vill säga arbetstagarens familjemedlemmar, erhåller två förmåner av samma slag samtidigt (se, för ett liknande resonemang, dom Dammer, C‑168/88,
EU:C:1989:652
, punkterna 10 och 12).
Det ska tilläggas att förordning nr 1408/71 dels åsyftar ”familjeförmåner” som definieras i artikel 1 u i i förordningen, dels ”familjebidrag” som utgör en kategori av ”familjeförmåner” och som definieras i artikel 1 u ii i samma förordning.
Mot bakgrund av det ovanstående framgår det att de olika familjeförmåner som en migrerande arbetstagare kan erhålla enligt lagstiftningen i anställningsmedlemsstaten och de som uppbärs av arbetstagaren eller dennes familjemedlemmar i enlighet med lagstiftningen i bosättningsmedlemsstaten inte nödvändigtvis utgör förmåner av ”samma slag”, i den mening som avses i artikel 12 i förordning nr 1408/71.
Om dessa familjeförmåner enligt artikel 1 u i i förordningen är avsedda att täcka en familjs utgifter, har de emellertid inte nödvändigtvis varken samma specifika syfte, särdrag eller mottagare.
Endast vissa av dessa familjebidrag utgör emellertid familjeförmåner, i den mening som avses i artikel 1 u ii, i nämnda förordning.
Vid tillämpningen av den regel om förbud mot sammanträffande av förmåner som föreskrivs i artikel 10 i b i i förordning 574/72 är det således nödvändigt att vid beräkningen av det tilläggsbelopp som eventuellt ska utgå till en migrerande arbetstagare i anställningsmedlemsstaten, bland de olika familjeförmåner som arbetstagaren har rätt till i enlighet med lagstiftningen i den staten och de familjeförmåner som uppbärs av arbetstagaren eller dennes familjemedlemmar enligt lagstiftningen i bosättningsmedlemsstaten, fastställa vilka förmåner som är av ”samma slag”, i den mening som avses i artikel 12 i förordning 1408/71, med beaktande av förmånernas syfte, ändamål beräkningsgrund och villkor för beviljande samt deras mottagare.
Det ankommer i sista hand på den hänskjutande domstolen, som ensam är behörig att bedöma de faktiska omständigheterna i det nationella målet och tolka den nationella lagstiftningen, att avgöra huruvida, med hänsyn till dessa omständigheter, ”Elterngeld” kan anses vara av samma slag som luxemburgska familjebidrag, och om det således kan beaktas vid beräkningen av det eventuella tilläggsbelopp som utgår till makarna Wiering (se, för ett liknande resonemang, dom Ottica New Line di Accardi Vincenzo, C‑539/11,
EU:C:2013:591
, punkt 48 och där angiven praxis).
EU-domstolen, som ska ge den hänskjutande domstolen ett användbart svar, är emellertid behörig att, mot bakgrund av handlingarna i det nationella målet och de skriftliga och muntliga yttranden som avgetts, lämna upplysningar av sådant slag att den nationella domstolen kan avgöra målet (se dom Ottica New Line di Accardi Vincenzo,
EU:C:2013:591
, punkt 49 och där angiven praxis).
Även om det inte har bestritts i det nationella målet att de luxemburgska familjebidragen är av samma slag som ”Kindergeld”, har makarna Wiering emellertid gjort gällande att nämnda familjebidrag inte är förmåner av samma slag som ”Elterngeld”. ”Elterngeld” borde således inte ha beaktats vid beräkningen av det tilläggsbelopp som makarna Wiering ansökt om hos CNPF.
Det framgår av handlingarna i målet att förmåner såsom Kindergeld och de luxemburgska familjebidragen syftar till att täcka föräldrars kostnader för barns uppfostran och att de beviljas utan beaktande av familjemedlemmars inkomster och tillgångar eller av huruvida föräldrarna förvärvsarbetar eller inte. Dessa förmåner har inte föräldrarna som slutliga mottagare, utan barnen själva. Nämnda förmåner utgör dessutom periodiska kontanförmåner som utges endast på grundval av antalet barn och deras ålder, vilket innebär att de kan kvalificeras som ”familjebidrag”, i den mening som avses i artikel 1 u ii i förordning nr 1408/71.
Såsom generaladvokaten har påpekat i punkten 66 i sitt förslag till avgörande avseende ”Elterngeld” framgår det av handlingarna i målet att en sådan förmån i flera hänseenden skiljer sig från förmåner såsom ”Kindergeld” och de luxemburgska familjebidragen vad gäller såväl ändamål och särdrag som dess mottagare.
Enligt de uppgifter som lämnats av den tyska regeringen syftar ”Elterngeld” till att hjälpa familjer att behålla sin levnadsstandard när föräldrarna huvudsakligen ägnar sig åt sina barn. ”Elterngeld” har främst till syfte att familjen ska kunna behålla sin levnadsstandard vid helt eller delvist uppehåll i föräldrarnas förvärvsverksamhet för att de ska kunna fostra sina barn när de är små.
En förälder som är underhållsskyldig för ett barn och som inte utövar någon förvärvsverksamhet eller som avbryter eller begränsar denna verksamhet har rätt till en ersättning för utebliven inkomst under barnets första levnadsår i förhållande till sin inkomst före avbrottet eller begränsningen av förvärvsverksamheten. Ersättningen syftar till att familjen ska kunna behålla sin levnadsstandard. Det ska påpekas att beloppet för ”Elterngeld” i regel uppgår till 67 procent av lönen, men inte får överstiga 1800 euro per månad.
Syftet med en förmån som ”Elterngeld” är således att under sådana omständigheter möjliggöra för en förälder att erhålla ett bidrag för att familjen ska kunna behålla sin levnadsstandard, vilket belopp i allmänhet grundar sig på förälderns tidigare förvärvsinkomst
I motsats till ”Kindergeld” och de luxemburgska familjebidragen beviljas således inte ”Elterngeld” uteslutande på grundval av antalet barn och deras ålder. Även om vissa av villkoren för beviljande av Elterngeld är förenade med barnet och dess ålder, beräknas det huvudsakligen på grundval av tidigare erhållen lön vid en förälders avbrott i förvärvsverksamheten för att ta hand om barnet. Beloppet ökas endast om familjen är stor eller i fall av flerbarnsfödslar.
Även om en förmån såsom ”Elterngeld” utgör en familjeförmån, i den mening som avses i artikel 1 u i i förordning nr 1408/71 (se, analogt, dom Kuusijärvi, C‑275/96,
EU:C:1998:279
, punkt 60), kan den emellertid inte kvalificeras som familjebidrag, i den mening som avses i artikel 1 u ii i förordningen.
Det ska dessutom påpekas att i det nationella målet har CNPF även inkluderat vårdnadsbidraget i beräkningen av tilläggsbeloppet. Såsom generaladvokaten har påpekat i punkterna 34 och 74 i sitt förslag till avgörande, med förbehåll för de kontroller som det ankommer på den hänskjutande domstolen att göra, har Ulrike Wiering inte ansökt om att erhålla denna förmån och det är inte säkert, med hänsyn till artikel 304 i den luxemburgska socialförsäkringslagen, att hon har rätt till den.
Det ska i detta hänseende framhållas att även om nämnda förmån kan anses vara av samma slag som luxemburgska familjebidrag, följer det i vart fall av praxis att för att ett sammanträffande av familjeförmåner ska anses föreligga i ett bestämt fall räcker det exempelvis inte att sådana förmåner utges i den medlemsstat där det berörda barnet bor och att de, parallellt, eventuellt skulle kunna utges i en annan medlemsstat, där en av nämnda barns föräldrar arbetar (se dom Schwemmer,
EU:C:2010:605
, punkt 52).
Mot bakgrund av artikel 10 i förordning nr 574/72 påpekar domstolen också att för att en rätt till familjeförmåner ska anses föreligga enligt en medlemsstats lagstiftning, måste lagen i denna stat ge den familjemedlem som arbetar i staten en rätt till förmåner. Det är således nödvändigt att den berörda personen uppfyller alla villkor, såväl formella som materiella, som anges i denna stats nationella lagstiftning för att kunna utnyttja denna rätt, bland vilka ett villkor om föregående ansökan om utbetalning av sådana förmåner kan förekomma (se dom Schwemmer,
EU:C:2010:605
, punkt 53).
Även om vårdnadsbidraget kan anses vara av samma slag som de luxemburgska familjebidragen, kan inte nämnda bidrag beaktas vid beräkningen av det tilläggsbelopp som eventuellt ska utges till makarna Wiering, om villkoren för att kunna uppbära vårdnadsbidrag i förevarande fall inte är uppfyllda enligt den luxemburgska rätten.
Mot denna bakgrund ska den hänskjutna frågan besvaras enligt följande: Artiklarna 1 u i och 4.1 h i förordning nr 1408/71 samt artikel 10.1 b i i förordning nr 574/72 ska tolkas så, att i ett fall som i det nationella målet, ska det vid beräkningen av ett tilläggsbelopp som eventuellt ska utges till en migrerande arbetstagare i anställningsmedlemsstaten, inte tas hänsyn till samtliga familjeförmåner som uppbärs av arbetstagarens familj i enlighet med lagstiftningen i bosättningsmedlemsstaten, eftersom ”Elterngeld” enligt tysk lagstiftning – med förbehåll för de kontroller som den hänskjutande domstolen ska göra – inte är av samma slag, i den mening som avses i artikel 12 i förordning nr 1408/71, som ”Kindergeld” enligt samma lagstiftning eller som familjebidragen enligt luxemburgsk lagstiftning.
Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i det nationella målet utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (femte avdelningen) följande:

Artiklarna 1 u i och 4.1 h i rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen, i dess ändrade och uppdaterade lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 118/97 av den 2 december 1996, i dess lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 1606/98 av den 29 juni 1998 och artikel 10.1 b i i rådets förordning (EEG) nr 574/72 av den 21 mars 1972 om tillämpning av förordning nr 1408/71, i dess ändrade och uppdaterade lydelse enligt förordning nr 118/97, ska tolkas så, att i ett fall som i det nationella målet, ska det vid beräkningen av ett tilläggsbelopp som eventuellt ska utges till en migrerande arbetstagare i anställningsmedlemsstaten, inte tas hänsyn till samtliga familjeförmåner som uppbärs av arbetstagarens familj i enlighet med lagstiftningen i bosättningsmedlemsstaten, eftersom ”Elterngeld” enligt tysk lagstiftning – med förbehåll för de kontroller som den hänskjutande domstolen ska göra – inte är av samma slag, i den mening som avses i artikel 12 i förordning nr 1408/71, som ”Kindergeld” enligt samma lagstiftning eller som familjebidragen enligt luxemburgsk lagstiftning.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: franska.