CELEX: 62013CJ0395
Liikmesriigi kohustuste rikkumine
Asulareovesi
Direktiiv 91/271/EMÜ
Artiklid 3 ja 4
Kogumiskohustus
Puhastamiskohustus

Hagis palub Euroopa Komisjon Euroopa Kohtul tuvastada, et kuna Belgia Kuningriik ei ole 57 väikelinnastu puhul, mille inimekvivalent on suurem kui 2000 ja väiksem kui 10000, taganud asulareovee kogumist ja puhastamist, siis on Belgia Kuningriik rikkunud nõukogu 21. mai 1991. aasta direktiivi 91/271/EMÜ asulareovee puhastamise kohta (
EÜT L 135, lk 40
; ELT eriväljaanne 15/02, lk 26; edaspidi „direktiiv”) artiklitest 3 ja 4 tulenevaid kohustusi.
Õiguslik raamistik
Direktiivi põhjendustes 3 ja 8 on märgitud:
„selleks et puudulikult puhastatud asulareovee kõrvaldamine ei kahjustataks keskkonda, on üldjuhul asulareovett vaja bioloogiliselt puhastada;
[...]
reoveepuhasteid, suublaid ning reoveesetete kõrvaldamist on vaja jälgida, et tagada keskkonna kaitstus reovee ärajuhtimisest tuleneva kahju eest”.
Direktiivi artiklis 1 on sätestatud:
„Käesolev direktiiv käsitleb asulareovee kogumist, puhastamist ja ärajuhtimist ning teatavate tööstusvaldkondade reovee puhastamist ja ärajuhtimist.
Direktiivi eesmärk on kaitsta keskkonda nimetatud reovete ärajuhtimisest tuleneva kahju eest.”
Direktiivi artiklis 2 on ette nähtud:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
1)
asulareovesi — olmereovesi või olme- ja tööstusreovee ja/või mahasadanud vihmavee segu;
[...]
4)
linnastu – ala, kus elanikkond või ja/või majandustegevus on piisavalt kontsentreeritud, et asulareovett kogutakse ja juhitakse asulareoveepuhastisse või lõplikku ärajuhtimispunkti;
5)
kogumissüsteem — juhtmete süsteem, mis kogub ja juhib asulareovett;
6)
1 ie (inimekvivalent) — biolagundatav orgaaniline reostus, mille biokeemiline hapnikutarve viie ööpäeva jooksul (BHT5) on 60g hapnikku ööpäevas;
7)
reovee eelselitus — asulareovee füüsikaline ja/või keemiline puhastamine, mis hõlmab asulareovees sisalduvate hõljuvainete selitamist või muid protsesse, mille käigus siseneva reovee BHT5 väheneb vähemalt 20% ning hõljuvainete osa sisenevas reovees vähemalt 50%;
8)
reovee bioloogiline puhastus – asulareovee puhastamine protsessi abil, mis üldjuhul hõlmab vee bioloogilist töötlemist koos teistkordse selitamisega, või muu protsessi abil, mille puhul I lisa tabelis 1 esitatud nõuded on täidetud;
[...]”
Direktiivi artikkel 3 on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Liikmesriigid tagavad, et kõik linnastud varustatakse asulareovee kogumissüsteemidega:
[...]
—
hiljemalt 31. detsembriks 2005 nende linnastute puhul, mille inimekvivalent on 2000 kuni 15000.
[...]
Kui kogumissüsteemi rajamine on põhjendamatu, kuna sellest ei oleks keskkonnale tulu või see oleks liiga kulukas, kasutatakse individuaalseid või muid asjakohaseid süsteeme, mis tagavad keskkonnale sama kaitstuse taseme.
2.   Lõikes 1 kirjeldatud kogumissüsteemid vastavad I lisa punktis A sätestatud nõuetele. […]”
Direktiivi artiklis 4 on sätestatud:
„1.   Liikmesriigid tagavad, et kogumissüsteemidesse sisenev asulareovesi läbib enne ärajuhtimist bioloogilise puhastuse või muu sellega võrdväärse puhastuse järgmiselt:
[...]
—
hiljemalt 31. detsembriks 2005 kõikide linnastute puhul inimekvivalendiga 2000 kuni 10000, mille reovett juhitakse magevette ja suudmealadele.
[...]
3.   Lõigetes 1 ja 2 kirjeldatud asulareoveepuhastitest väljuv vesi vastab I lisa B jaotise asjakohastele nõuetele. […]
4.   Inimekvivalendina väljendatav puhastusvõimsus arvutatakse välja ühe aasta jooksul reoveepuhastisse siseneva reoveekoguse kõrgeima nädala keskmise põhjal, arvestamata seejuures erakorralisi olukordi, mis võivad olla tingitud näiteks tugevast vihmasajust.”
Direktiivi artikli 15 lõikes 1 on sätestatud:
„Pädevad või asjakohased asutused jälgivad:
—
asulareoveepuhastitest väljuva vee vastavust I lisa punkti B nõuetele I lisa punktis D sätestatud korras,
[...]”
Direktiivi I lisa „Nõuded asulareoveele” on sõnastatud järgmiselt:
„A. Kogumissüsteemid […]
Kogumissüsteemide puhul arvestatakse reovee puhastamise nõudeid.
Kogumissüsteemide projekteerimisel, ehitamisel ja hooldamisel lähtutakse parimatest tehnilistest teadmistest, vältides liigseid kulusid ja võttes eelkõige arvesse järgmist:
—
asulareovee hulk ja omadused,
—
lekete vältimine,
—
suublate reostumise piiramine valinguvee otselaske tõttu.
B. Asulareovee juhtimine puhastitest suublatesse [...]
1.
Reoveepuhasteid projekteeritakse ja ehitatakse ümber nii, et neisse sisenevast reoveest ja puhastatud heitveest on võimalik võtta enne selle juhtimist suublatesse representatiivseid proove.
2.
Asulareoveepuhastitest väljuv vesi, mida puhastatakse vastavalt artiklitele 4 ja 5, vastab tabelis 1 esitatud nõuetele.
[...]
D. Järelevalve ja selle tulemuste hindamise võrdlusmeetodid
1.
Liikmesriigid tagavad, et järelevalvet tehakse viisil, mis vastab vähemalt järgmistele nõuetele.
[...]
2.
Käesolevas direktiivis reoveepuhastitest väljajuhitud heitvee kohta sätestatud nõuete täidetuse kontrollimiseks võetakse puhasti väljalasu ja vajaduse korral ka sisselasu täpselt kindlaksmääratud kohast vooluhulgaga proportsionaalseid või iga 24 tunni järel ajapõhiseid proove.
Proovide lagunemise vältimiseks nende võtmise ja analüüsimise vahel peetakse kinni headest rahvusvahelistest laboritavadest.
3.
Proovide minimaalne arv aastas määratakse kindlaks reoveepuhasti võimsuse põhjal ning proove tuleb võtta aasta jooksul korrapäraste ajavahemike tagant:
—
puhastusjaamad inimekvivalendiga 2000 kuni 9999:
esimesel aastal 12 proovi.
igal järgmisel aastal neli proovi, kui suudetakse tõestada, et esimese aasta heitvesi vastab direktiivi nõuetele; kui üks proov neljast ei vasta kehtivatele piirmääradele, tuleb järgneval aastal võtta 12 proovi.
[...]”
Direktiivi I lisa punktide A ja B pealkirjades on viidatud joonealusele märkusele, mis on sõnastatud järgmiselt:
„Kuna ei ole võimalik ehitada kogumissüsteeme ja reoveepuhasteid, mis oleksid võimelised töötlema kogu reovett ka erakordselt tugevate sademetega olukordades, võtavad liikmesriigid vastu otsuse meetmete kohta, millega piirata vee reostumist valinguvee otselaske tõttu. Need meetmed võivad põhineda lahjendusastmetel või võrdlusel kuivailmavooluhulgaga või näha ette lubatava ülevoolude arvu aastas.”
Kõnealuse I lisa tabeli 1 pealkiri on „Nõuded asulareoveepuhastitest väljuvale veele, mille suhtes kohaldatakse direktiivi artikleid 4 ja 5”. Tabel näeb välja järgmine:
„Parameetrid
Kontsentratsioon
Väikseim vähendusprotsent
[...]
Biokeemiline hapnikutarve […] (BHT5) 20°C juures ilma nitrifikatsioonita [...]
25 mg/l O
70–90
40 artikli 4 lõike 2 alusel
[...]
Keemiline hapnikutarve (KHT)
125 mg/l O
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]”
Tabeli 1 pealkirja järel on märgitud, et „[k]ehtivad kontsentratsiooni või vähendusprotsendi kohta esitatud väärtused”.
Tabeli 1 kolmanda tulba pealkirjas viidatakse joonealusele märkusele, milles on täpsustatud:
„Vähenemine sissetuleva vee suhtes.”
Sama tabeli 1 kuuenda rea pealkirjas viidatakse joonealusele märkusele, mis on sõnastatud järgmiselt:
„Selle parameetri tohib asendada teisega, näiteks orgaanilise süsiniku üldsisaldusega või üldhapnikutarbega (ÜHT), kui suudetakse tõestada, et BHT5 ja asendusparameetri vahel on seos.”
Direktiivi I lisa tabelist 1 ilmneb, et asulareoveepuhastitest väljuva vee, mille suhtes kohaldatakse direktiivi artikleid 4 ja 5, biokeemiline hapnikutarve […] (BHT5) 20 °C juures ilma nitrifikatsioonita peab vastama kontsentratsiooninõudele 25mg/l või olema vähendatud vähemalt 70%‑ni võrreldes puhastitesse sissetuleva vee väärtustega, ja väljuva vee „keemiline hapnikutarve (KHT)” ei tohi ületada maksimaalset kontsentratsiooniväärtust 125mg/l või peab olema vähendatud vähemalt 70%‑ni võrreldes puhastitesse sissetuleva vee väärtustega.
Kohtueelne menetlus
29. mai 2007. aasta kirjas palus komisjon Belgia ametiasutustel esitada talle andmed seoses direktiivi artiklites 3 ja 4 sätestatud kogumise ja puhastamise kohustuste täitmisega. Nimetatud ametiasutused vastasid sellele taotlusele 15. juulil 2009. Vastust uurides ilmnes, et paljudes suurema kui 2000 ja väiksema kui 10000 inimekvivalendiga linnastutes ehk „väikelinnastutes” ei olnud direktiivi artiklite 3 ja 4 nõuded täidetud. Seetõttu esitas komisjon Belgia Kuningriigile 25. novembril 2009 märgukirja.
Olles analüüsinud sellele märgukirjale Belgia ametiasutuste antud vastust, mis sisaldus 29. jaanuari ja 10. märtsi 2010. aasta kirjades, jõudis komisjon järeldusele, et paljudes linnastutes olid direktiivi artiklite 3 ja 4 nõuded jätkuvalt täitmata. Seetõttu saatis ta 28. aprillil 2011 Belgia Kuningriigile põhjendatud arvamuse. Vastuse põhjal, mis Belgia ametiasutused põhjendatud arvamusele andsid, ja sellele järgnenud dokumendivahetuse põhjal jõudis komisjon järeldusele, et 57 linnastut nii Flandria kui ka Vallooni piirkonnas ei olnud endiselt direktiivi sätetega kooskõlas, ja otsustas seetõttu esitada käesoleva hagi.
Hagi
Poolte argumendid
Komisjon märgib kohtuotsuse komisjon
vs
. Hispaania (C‑219/05,
EU:C:2007:223
) punktile 25 viidates, et direktiivi artikli 3 lõikes 1 on sätestatud kogumiskohustus, mis vastavalt Euroopa Kohtu praktikale kujutab endast selgelt ja üheselt mõistetavalt sõnastatud kohustust saavutada kindlaksmääratud tulemus ning mille kohaselt tuleb kogu linnastutest pärinev asulareovesi direktiivis määratud tähtajaks juhtida puhastussüsteemidesse. Direktiivi artikli 4 lõikes 1 on ette nähtud puhastamiskohustus, mille kohaselt peavad liikmesriigid tagama, et kogu asulareovesi, mis siseneb direktiivi artikli 3 kohaselt rajatud kogumissüsteemidesse, läbiks enne suublatesse juhtimist bioloogilise puhastuse või muu sellega võrdväärse puhastuse meetodi abil, mis võimaldab täita direktiivi I lisa tabelis 1 esitatud nõudeid.
Lisaks ilmneb direktiivi põhjendusest 8, et liikmesriigid peavad tagama, et reoveepuhastite üle teostataks järelevalvet viisil, mis vastab direktiivi I lisa punktis D loetletud nõuetele. Sestap ei piisa komisjoni hinnangul selle tõendamiseks, et asulareovee puhastamine reoveepuhastis vastab direktiivi artikli 4 nõuetele, asjaolust, et reoveepuhasti on olemas ja selle toimimisest annavad tunnistust ühel korral võetud proovid, mille väärtused vastasid direktiivi I lisa tabelis 1 esitatud nõuetele. Liikmesriigid peavad nimelt tagama, et reoveepuhastite nõuetekohast toimimist kontrollitaks vastavalt direktiivi I lisa punkti D nõuetele vähemalt 12 prooviga üheaastase ajavahemiku jooksul.
Komisjon märgib, et direktiiv ei ole kohaldatav vähem kui 2000 inimekvivalendiga linnastutele, nii et iseenesest ei ole vähem kui 2000 inimekvivalendile vastava asulareovee kogumata jätmine direktiivi artikli 3 rikkumine. Ühtlasi, olenemata asjaolust, et direktiiv nõuab 100% kogumismäära, leidis komisjon rikkumismenetluse algatamise kaalutlusõigust kasutades, et käesoleval juhul on 98% kogumismäär piisav, nõudes vaid, et ülejääv 2% kogumata reoveest ei esindaks inimekvivalenti, mis on 2000 või sellest suurem. Viitega kohtuotsuse komisjon
vs
. Kreeka (C‑440/06,
EU:C:2007:642
) punktile 25 väidab komisjon veel, et kuna teatavatel linnastutel ei ole süsteeme, mis võimaldaks vastavalt direktiivi artikli 3 nõuetele koguda vähemalt 98% ärajuhitavast reoveest, siis ei ole nende puhul muidugi täidetud ka kohustus puhastada kogu reovesi kas bioloogiliselt või muul võrdväärsel meetodil.
Nende kaalutluste põhjal tõdeb komisjon, et Flandria piirkonnas ei ole ühe linnastu olukord kooskõlas direktiivi artikliga 4 ja Vallooni piirkonnas ei ole 56 linnastu olukord kooskõlas kas direktiivi artikliga 4 või direktiivi artiklitega 3 ja 4 nende artiklite koostoimes.
Belgia valitsus vaidleb vastu komisjoni argumentidele, et reoveepuhasti toimimise vastavust direktiivi artiklile 4 tuleb hinnata direktiivi I lisa punkti D alusel. Puudub nimelt õiguslik alus, mis näeks ette, et proovide võtmine peab kestma ühe aasta, kuivõrd direktiivi artiklis 4 ei ole viidatud I lisa punktile D, vaid selle lisa punktile B, mis ei näe ette kohustust võtta proove vähemalt üheaastase ajavahemiku jooksul pärast reoveepuhasti käivitamist, selleks et linnastut saaks lugeda direktiivi artikliga 4 kooskõlas olevaks.
Belgia valitsus märgib, et direktiivi I lisa punktile D on viidatud hoopis direktiivi artiklis 15. Seda artiklit ei ole aga hagis mainitud ja see ei ole seega menetluse ese. Niisiis tuleb direktiivi artikli 4 ja I lisa punkti B alusel järeldada, et direktiivist tulenevad kohustused on täidetud, kui asulat teenindav reoveepuhasti on käivitatud ja esimesed analüüsitulemused näitavad, et heitvee koostis vastab direktiivi I lisa tabelis 1 esitatud normidele.
Vaidlustamata küll seda, et komisjonil on kaalutlusõigus otsustada, et linnastu ei ole direktiivi artikliga 3 kooskõlas, kui selle reoveest kogutakse vähem kui 98%, väidab Belgia valitsus, et selline seisukoht on väga range, ebaproportsionaalne ega järgi direktiivi eesmärki, kuna niisugusel juhul on keskkonnaoht väga väike või lausa olematu, eriti kuna kõikides Belgia linnastutes kokku on reovee kogumise määr üle 98%.
Kuigi Belgia valitsus möönab, et Vallooni piirkond ei ole täitnud kõiki direktiivi artiklitest 3 ja 4 tulenevaid kohustusi direktiivis ette nähtud tähtaja jooksul, rõhutab ta samas, et võttes arvesse materiaalseid, tehnilisi ja eelarvelisi piiranguid, millega see piirkond pidi toime tulema, oli tal võimatu neid kohustusi täielikult täita.
Arvestades seda teavet ja Belgia valitsuse esitatud kostja vastuse lisas olnud analüüsitulemusi, piiras komisjon hagi etteheited 48 linnastuga varasema 57 asemel.
Niisiis leidis komisjon 15 linnastu puhul, milleks on Aywaille, Baelen, Blegny, Chastre, Grez‑Doiceau, Jodoigne, Lasne, Obourg, Oreye, Orp, Raeren, Sart‑Dames‑Avelines, Soiron, Sombreffe ja Yvoir‑ Anhée, eelmises punktis mainitud teavet arvestades, et reovee kogumise määr ei ulatu 98%‑ni. Sellest järeldub, et rikutud on direktiivi artiklis 3 sätestatud kogumiskohustust, mis toob ühtlasi kaasa direktiivi artiklis 4 ette nähtud puhastamiskohustuse rikkumise.
Seoses 31 linnastuga, milleks on Bassenge, Chaumont‑Gistoux, Chièvres, Crisnée, Dalhem, Dinant, Écaussinnes, Estinnes, Feluy‑Arquennes, Fexhe‑Slins, Fosses‑la‑Ville, Godarville, Hannut, Havré, Jurbise, Le Rœulx, Leuze, Lillois‑Witterzée, Profondeville, Rotheux‑Neuville, Saint‑Georges‑sur‑Meuse, Saint‑Hubert, Sirault, Sprimont, Villers‑la‑Ville, Villers‑le-Bouillet, Virginal‑Hennuyères, Walcourt, Welkenraedt, Wépion ja Wiers, on vastuolu direktiivi artiklis 4 sätestatud puhastamiskohustusega tõendatud sellega, et nendel linnastutel ei ole reoveepuhastit.
Mis puudutab kahte linnastut, Gaurain‑Ramecroix’d ja Hélécine’i, siis need ei ole direktiivi artikliga 4 kooskõlas, kuigi neil on reoveepuhastid, sest selle artikli alusel võetud 12 proovi ei olnud võetud nende käitiste esimese tegevusaasta jooksul.
Need 48 linnastut asuvad Vallooni piirkonnas.
Komisjon lisab, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei või liikmesriik direktiivis ette nähtud kohustuste või tähtaegade järgimata jätmise õigustamiseks tugineda praktilistele või administratiivsetele raskustele. Peale selle märgib ta ühelt poolt, et liidu seadusandja andis direktiivi kohaldamiseks vajalike taristutööde ulatuslikkusest teadlik olles liikmesriikidele piisavalt pika, 14‑aastase tähtaja, mille lõpuks oli määratud 31. detsember 2005, et liikmesriigid saaksid täita oma kohustused niisuguste linnastute puhul, nagu on käesolevas asjas vaidluse all, ja et teiselt poolt esitas ta käesoleva hagi peaaegu 8 aastat pärast nimetatud tähtaja möödumist.
Euroopa Kohtu hinnang
Kõigepealt tuleb tõdeda, et direktiivi artikli 3 lõikes 1 on kehtestatud selgelt ja üheselt mõistetavalt sõnastatud kohustus saavutada kindlaksmääratud tulemus, milleks on, et hiljemalt 31. detsembriks 2005 peab inimekvivalendiga 2000 kuni 15000 linnastute kogu asulareovesi juhitama asulareovee kogumissüsteemi (vt analoogia alusel kohtuotsused komisjon
vs
. Hispaania, C‑219/05,
EU:C:2007:223
, punkt 25, ja komisjon
vs
. Kreeka, C‑440/06,
EU:C:2007:642
, punkt 25).
Samas on üksnes komisjon pädev otsustama, kas liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse algatamine on otstarbekas ning milliste asjassepuutuva liikmesriigi toimingute või tegematajätmiste tõttu tuleb hagi esitada (vt selle kohta kohtuotsused komisjon
vs
. Saksamaa, C‑431/92,
EU:C:1995:260
, punkt 22; komisjon
vs
. Saksamaa, C‑476/98,
EU:C:2002:631
, punkt 38, ja komisjon
vs
. Kreeka, C‑394/02,
EU:C:2005:336
, punkt 28).
Käesoleval juhul on komisjon niisiis otsustanud algatada liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse vastavalt oma üldisele praktikale asulareovee kogumise vallas, mille kohaselt algatab ta olenemata asjaolust, et direktiivi järgi on nõutav kogumise määr 100%, niisuguse menetluse ainult linnastute puhul, mille kogumise määr on alla 98% või juhul, kui ülejääv 2% kogumata reoveest esindab inimekvivalenti, mis on 2000 või suurem.
Nende kaalutluste põhjal on komisjoni – kes Belgia valitsuse esitatud teavet arvestades teatud linnastute puhul oma hagi esialgsest nõudest osaliselt loobus – lõplik nõue, et tuvastataks, et käesoleva kohtuotsuse punktis 26 nimetatud 15 linnastu puhul ei ole täidetud direktiivi artiklis 3 sätestatud kogumiskohustus.
Vaidlust ei ole selle üle, et need 15 linnastut on loetletud Belgia valitsuse poolt 15. oktoobril 2013 Euroopa Kohtule esitatud kostja vastuse lisas 1 olevas tabelis. Tabelis on märgitud, et tolle kuupäeva seisuga ei vastanud need linnastud direktiivi artikli 3 nõuetele sel kujul, nagu komisjon on need käesoleval juhul määratlenud.
Belgia valitsus ei viita niisugustele olukordadele, mis on nimetatud direktiivi artikli 3 lõike 1 viimases lõigus ja mis võimaldavad liikmesriikidel direktiivi artiklis 3 sätestatud kogumissüsteemide rajamise kohustusest kõrvale kalduda.
Küll aga märgib nimetatud valitsus, et komisjoni otsus on sellisena, nagu see on esitatud käesoleva kohtuotsuse punktis 33, liiga range ja ebaproportsionaalne, kuna kõik Belgia linnastud koos võetuna täidavad asulareovee kogumise määra kõrgemalt kui 98%. Seega on oht tervisele ja keskkonnale väga piiratud.
Sellega seoses tuleb märkida, et direktiivi kehtestatud süsteemis on kesksel kohal mõiste „linnastu”, mis on määratletud direktiivi artiklis 2. Niisiis on käesolevas asjas vaidluse all olevad kohustused, mis direktiivi artiklitest 3 ja 4 liikmesriikidele tulenevad, seotud otseselt linnastutega ja sõltuvad linnastute suurusest. Seetõttu peab direktiivi nõuete rikkumist hindama iga linnastu puhul eraldi.
Igal juhul tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et liikmesriigi kohustuste rikkumise esinemist tuleb hinnata põhjendatud arvamuses määratud tähtaja lõppemisel liikmesriigis esineva olukorra alusel (vt kohtuotsused komisjon
vs
. Itaalia, C‑525/03,
EU:C:2005:648
, punkt 14 ja seal viidatud kohtupraktika, ning komisjon
vs
. Iirimaa, C‑279/11,
EU:C:2012:834
, punkt 18 ja seal viidatud kohtupraktika).
Belgia valitsus möönis aga kohtuistungil Euroopa Kohtu küsimustele antud vastustes, et põhjendatud arvamuses määratud tähtaja lõpul ehk 28. juunil 2011 ei olnud 15 linnastu puhul, mida komisjoni etteheited puudutavad ja mis on loetletud käesoleva kohtuotsuse punktis 26, täidetud direktiivi artiklis 3 sätestatud kohustus koguda asulareovett.
Seetõttu ei olnud nähtuvalt Euroopa Kohtu praktikast täidetud ka direktiivi artikli 4 lõikes 1 sätestatud kohustus puhastada kogu reovesi kas bioloogiliselt või muul võrdväärsel meetodil (vt selle kohta kohtuotsus komisjon
vs
. Kreeka,
EU:C:2007:642
, punkt 25 ja seal viidatud kohtupraktika).
Järelikult tuleb tuvastada, et kuna Belgia Kuningriik ei ole linnastute Aywaille, Baelen, Blegny, Chastre, Grez‑Doiceau, Jodoigne, Lasne, Obourg, Oreye, Orp, Raeren, Sart‑Dames‑Avelines, Soiron, Sombreffe ja Yvoir‑ Anhée puhul taganud reovee kogumise ja puhastamise kohustust, siis on ta rikkunud direktiivi artiklitest 3 ja 4 tulenevaid kohustusi.
Komisjon, kes Belgia valitsuse esitatud teavet arvestades oma hagi esialgsest nõudest teatud linnastute puhul osaliselt loobus, nõuab, et tuvastataks, et käesoleva kohtuotsuse punktis 27 nimetatud 31 linnastu puhul ei ole täidetud direktiivi artiklis 4 sätestatud kohustus asulareovett puhastada.
Vaidlust ei ole selle üle, et need 31 linnastut on loetletud Belgia valitsuse esitatud kostja vastuse lisas 1 olevas tabelis, kus on märgitud, et 15. oktoobri 2013. aasta seisuga ei vastanud need linnastud direktiivi artikli 4 nõuetele.
Igal juhul ei vaidlusta Belgia valitsus seda, et põhjendatud arvamuses määratud tähtaja lõpul ei olnud neil 31 linnastul toimivaid asulareoveepuhasteid ja seetõttu ei olnud direktiivi artikli 4 nõuded täidetud.
Seoses käesoleva kohtuotsuse punktis 28 mainitud kahe linnastuga tuleb tõdeda, et hagiavalduse esitamise kuupäeva seisuga olid neil reoveepuhastid, kuid direktiivi I lisa punkti D eirates ei olnud sealt esimese tegevusaasta jooksul võetud 12 proovi.
Komisjon leidis seetõttu, et nende linnastute puhul ei olnud veel täidetud direktiivi artikli 4 nõuded, ning jäi nendega seotud haginõuete juurde. Kohtuistungil täpsustas komisjon siiski, et nende kahe linnastu puhul ei soovinud ta muuta kuupäeva, mille seisuga rikkumise esinemist hinnata tuleb.
Belgia valitsus ei ole aga vaidlustanud seda, et põhjendatud arvamuses määratud tähtaja lõpul ei olnud kõnealusel kahel linnastul reoveepuhasteid ning järelikult ei olnud need kooskõlas direktiivi artikli 4 nõuetega.
Järelikult tuleb tuvastada, et kuna Belgia Kuningriik ei ole linnastute Bassenge, Chaumont‑Gistoux, Chièvres, Crisnée, Dalhem, Dinant, Écaussinnes, Estinnes, Feluy‑Arquennes, Fexhe‑Slins, Fosses‑la‑Ville, de Godarville, de Hannut, Havré, de Jurbise, Rœulx, Leuze, Lillois‑Witterzee, Profondeville, Rotheux‑Neuville, Saint‑Georges‑sur‑Meuse, Saint‑Hubert, Sirault, Sprimont, Villers‑la‑Ville, Villers‑le-Bouillet, Virginal‑Hennuyères, Walcourt, Welkenraedt, Wépion, Wiers, Gaurain‑Ramecroix ja Hélécine puhul taganud reovee puhastamise kohustust, siis on ta rikkunud direktiivi artiklist 4 tulenevaid kohustusi.
Belgia valitsus mainib seoses asulareovee kogumiseks ja bioloogiliseks puhastamiseks vajalike ehitustööde hilinemisega ja sellest tingitud direktiivi artiklite 3 ja 4 rikkumisega Vallooni piirkonnal lasunud materiaalseid, tehnilisi ja eelarvelisi raskusi.
Olgu rõhutatud, et liidu seadusandja andis direktiivi kohaldamiseks vajalike taristutööde ulatuslikkusest ja direktiivi täieliku elluviimisega seotud kulutuste suurusest teadlik olles liikmesriikidele oma kohustuste täitmiseks mitmeaastase tähtaja, mille lõpuks oli määratud 31. detsember 2005. Igal juhul ei või liikmesriik väljakujunenud kohtupraktika kohaselt selleks, et õigustada liidu õigusest tulenevate kohustuste täitmata jätmist, tugineda riigisisestele raskustele (vt selle kohta kohtuotsus komisjon
vs
. Kreeka, C‑407/09,
EU:C:2011:196
, punkt 36 ja seal viidatud kohtupraktika, ning komisjon
vs
. Iirimaa,
EU:C:2012:834
, punkt 71).
Eelnevat arvestades tuleb tuvastada, et kuna Belgia Kuningriik ei ole linnastute Aywaille, Baelen, Blegny, Chastre, Grez‑Doiceau, Jodoigne, Lasne, Obourg, Oreye, Orp, Raeren, Sart‑Dames‑Avelines, Soiron, Sombreffe ja Yvoir‑ Anhée puhul taganud asulareovee kogumist ja puhastamist, ning on linnastute Bassenge, Chaumont‑Gistoux, Chièvres, Crisnée, Dalhem, Dinant, Écaussinnes, Estinnes, Feluy‑Arquennes, Fexhe‑Slins, Fosses‑la‑Ville, Godarville, Hannut, Havré, Jurbise, Le Rœulx, Leuze, Lillois‑Witterzée, Profondeville, Rotheux‑Neuville, Saint‑Georges‑sur‑Meuse, Saint‑Hubert, Sirault, Sprimont, Villers‑la‑Ville, Villers‑le-Bouillet, Virginal‑Hennuyères, Walcourt, Welkenraedt, Wépion, Wiers, Gaurain‑Ramecroix ja Hélécine puhul jätnud asulareovee puhastamata, siis on ta rikkunud direktiivi artiklite 3 ja 4 sätetest tulenevaid kohustusi.
Kohtukulud
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 138 lõike 1 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on Belgia Kuningriigilt kohtukulude hüvitamist nõudnud ja liikmesriigi kohustuste rikkumine on tuvastatud, tuleb kohtukulud välja mõista Belgia Kuningriigilt.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (viies koda) otsustab:

1.
Kuna Belgia Kuningriik ei ole linnastute Aywaille, Baelen, Blegny, Chastre, Grez‑Doiceau, Jodoigne, Lasne, Obourg, Oreye, Orp, Raeren, Sart‑Dames‑Avelines, Soiron, Sombreffe ja Yvoir‑Anhée puhul taganud asulareovee kogumist ja puhastamist, ning on linnastute Bassenge, Chaumont‑Gistoux, Chièvres, Crisnée, Dalhem, Dinant, Écaussinnes, Estinnes, Feluy‑Arquennes, Fexhe‑Slins, Fosses‑la‑Ville, Godarville, Hannut, Havré, Jurbise, Le Rœulx, Leuze, Lillois‑Witterzée, Profondeville, Rotheux‑Neuville, Saint‑Georges‑sur‑Meuse, Saint‑Hubert, Sirault, Sprimont, Villers‑la‑Ville, Villers‑le-Bouillet, Virginal‑Hennuyères, Walcourt, Welkenraedt, Wépion, Wiers, Gaurain‑Ramecroix ja Hélécine puhul jätnud asulareovee puhastamata, siis on ta rikkunud nõukogu 21. mai 1991. aasta direktiivi 91/271/EMÜ asulareovee puhastamise kohta artiklite 3 ja 4 sätetest tulenevaid kohustusi.

2.
Mõista kohtukulud välja Belgia Kuningriigilt.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: prantsuse.