CELEX: 62014FJ0116
Henkilöstö
Euroopan vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen henkilöstö
Väliaikainen toimihenkilö
Avointa toimea koskeva ilmoitus
Vähintään kahdeksan vuoden työkokemusta koskeva vaatimus
Sisäinen hakija, jonka asema väliaikaisena toimihenkilönä oli vakiinnutettu koeajan päätyttyä
Väliaikainen siirtäminen ylemmän palkkaluokan toimeen
Avointa toimea koskevassa ilmoituksessa oleva asiavirhe
Työtarjouksen peruuttaminen
Yleisten täytäntöönpanosäännösten sovellettavuus
Henkilöstökomitean kuuleminen
Luottamuksensuoja

Simona Murariu on nostanut virkamiestuomioistuimen kirjaamoon 23.10.2014 saapuneella kannekirjelmällä nyt esillä olevan kanteen, jossa hän vaatii virkamiestuomioistuinta kumoamaan 24.2.2014 tehdyn päätöksen, jolla Euroopan vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen (jäljempänä EIOPA tai vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen) toimitusjohtaja peruutti 7.11.2013 tekemänsä päätöksen, jolla Murariu oli nimitetty väliaikaisesti avointa toimea koskevassa ilmoituksessa tarkoitettuun toimeen, ja kumoamaan hänen valituksensa hylkäämisestä 24.7.2014 tehdyn päätöksen sekä velvoittamaan EIOPAn korvaamaan hänelle aiheutuneen aineellisen vahingon ja henkisen kärsimyksen.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Henkilöstösäännöt
Asiassa sovellettavien Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen, sellaisina kuin ne olivat voimassa 31.12.2013 asti (jäljempänä henkilöstösäännöt), 7 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Virkamies voidaan määrätä hoitamaan väliaikaisesti oman tehtäväryhmänsä virkaa, joka vastaa hänen omaa palkkaluokkaansa ylempää palkkaluokkaa. Hän saa tällaisen väliaikaisen virkanimityksen neljännen kuukauden alusta alkaen tasoituskorvauksen, joka on yhtä suuri kuin erotus hänen palkkaluokkansa ja -tasonsa mukaisen palkan ja sen palkan välillä, jonka hän saisi hänelle kuuluvalla palkkatasolla, jos hänet olisi nimitetty hänen väliaikaisesti hoitamaansa virkaa vastaavaan palkkaluokkaan.
Tällainen väliaikainen virkanimitys voi kestää enintään vuoden, paitsi jos sen tarkoituksena on suoraan tai välillisesti korvata virkamies, joka on siirretty tilapäisesti muihin tehtäviin yksikön edun mukaisesti tai joka on kutsuttu asepalvelukseen tai joka on pitkällä sairauslomalla.”
Henkilöstösääntöjen 110 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Kukin toimielin antaa yleiset säännökset näiden henkilöstösääntöjen täytäntöönpanemiseksi kuultuaan henkilöstökomiteaansa ja henkilöstösääntökomiteaa. Virastot vahvistavat näiden henkilöstösääntöjen täytäntöönpanon varmistamiseksi tarvittavat yksityiskohtaiset säännöt asianomaista henkilöstökomiteaa kuultuaan ja yhteisymmärryksessä [Euroopan] komission kanssa.
– –
3.   Ensimmäisessä kohdassa tarkoitetut yleiset täytäntöönpanosäännökset sekä toimielinten yhteisellä sopimuksella vahvistetut määräykset on saatettava henkilöstön tietoon.
– –”
Muuhun henkilöstöön sovellettavat palvelussuhteen ehdot
Asiassa sovellettavien Euroopan unionin muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelusuhteen ehtojen, sellaisina kuin ne olivat voimassa 31.12.2013 asti (jäljempänä muuhun henkilöstöön sovellettavat palvelussuhteen ehdot), 10 artiklassa säädetään väliaikaisista toimihenkilöistä seuraavaa:
”1.   Henkilöstösääntöjen – – 7 artiklan säännöksiä sovelletaan soveltuvin osin.
2.   Väliaikaisen toimihenkilön työsopimuksessa on täsmennettävä, mihin palkkaluokkaan ja mille tasolle asianomainen palkataan.
3.   Jos väliaikainen toimihenkilö määrätään hoitamaan tointa, joka kuuluu ylempään palkkaluokkaan kuin se, johon hänet on palkattu, työsopimukseen on tehtävä tätä koskeva muutos.
– –”
Muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 14 artiklassa säädetään, että "väliaikaista toimihenkilöä voidaan vaatia suorittamaan enintään kuuden kuukauden koeaika" ja että "jos väliaikainen toimihenkilö ei ole osoittanut riittävää ammattikelpoisuutta, hänet irtisanotaan koeajan päättyessä". Tässä säännöksessä, sellaisena kuin se on ollut voimassa 1.1.2014 alkaen ja joka perustuu – – henkilöstösääntöjen ja – – muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen muuttamisesta 22.10.2013 annettuun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseen (EU, Euratom) N:o 102/2013 (
EUVL L 287, s. 15
), säädetään vastedes, että koeaika on pakollinen.
Muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 15 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Väliaikaisen toimihenkilön alkuluokitus määritellään henkilöstösääntöjen 32 artiklan säännösten mukaisesti.
Jos toimihenkilö määrätään hoitamaan ylempään palkkaluokkaan kuuluvaa tointa [muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen] 10 artiklan kolmannen kohdan säännösten mukaisesti, hänen luokituksensa määritellään henkilöstösääntöjen 46 artiklan säännösten mukaisesti.”
Asetus N:o 1094/2010
Euroopan valvontaviranomaisen ([EIOPA]) perustamisesta sekä päätöksen N:o 716/2009/EY muuttamisesta ja [Euroopan vakuutus- ja työeläkevalvontaviranomaisten komitean perustamisesta tehdyn] komission päätöksen 2009/79/EY kumoamisesta 24.11.2010 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1094/2010 (
EUVL L 331, s. 48
) 6 artiklasta seuraa, että vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen kokoonpanoon kuuluvat muun muassa ”hallintoneuvosto, jonka tehtävät on säädetty 43 artiklassa", "johtokunta, jonka tehtävät on säädetty 47 artiklassa", "puheenjohtaja, jonka tehtävät on säädetty 48 artiklassa", ja "toimitusjohtaja, jonka tehtävät on säädetty 53 artiklassa”.
Asetuksen N:o 1094/2010 40 artiklan mukaan "hallintoneuvoston kokoonpano on seuraava: – – puheenjohtaja, joka ei osallistu äänestyksiin; – – kustakin jäsenvaltiosta sen kansallisen viranomaisen päällikkö, jonka toimivaltaan kuuluu finanssilaitosten valvonta kyseisessä jäsenvaltiossa ja jonka on osallistuttava hallintoneuvoston kokouksiin henkilökohtaisesti vähintään kaksi kertaa vuodessa; – – (Euroopan] komission edustaja, joka ei osallistu äänestyksiin; – – [Euroopan järjestelmäriskikomitean] edustaja, joka ei osallistu äänestyksiin; [ja] kummankin muun Euroopan valvontaviranomaisen edustaja, joka ei osallistu äänestyksiin". Asetuksen N:o 1094/2010 45 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa taas säädetään, että ”johtokuntaan kuuluvat puheenjohtaja ja kuusi muuta hallintoneuvoston äänivaltaisten jäsenten keskuudestaan valitsemaa hallintoneuvoston jäsentä”.
Asetuksen N:o 1094/2010 68 artiklassa, jonka otsikko on "Henkilöstö", säädetään seuraavaa:
”1.   Vakuutus- ja työeläkeviranomaisen henkilöstöön, myös sen toimitusjohtajaan ja puheenjohtajaan, sovelletaan henkilöstösääntöjä, muuta henkilöstöä koskevia palvelussuhteen ehtoja ja unionin toimielinten näiden henkilöstösääntöjen ja palvelussuhteen ehtojen soveltamiseksi yhteisesti antamia sääntöjä.
2.   Johtokunta hyväksyy yhteisymmärryksessä [Euroopan] komission kanssa tarvittavat soveltamissäännöt henkilöstösääntöjen 110 artiklan säännösten mukaisesti.
– –”
Asetuksen N:o 1094/2010 77 artiklassa, jonka otsikko on ”Henkilöstöä koskevat siirtymäsäännökset”, säädetään seuraavaa:
”1.   Poiketen siitä, mitä 68 artiklassa säädetään, kaikki Euroopan vakuutus- ja työeläkevalvontaviranomaisten komitean tai sen sihteeristön tekemät ja 1 päivänä tammikuuta 2011 voimassa olevat työsopimukset ja lähetettyjä työntekijöitä koskevat sopimukset pysyvät voimassa niiden viimeiseen voimassaolopäivään asti. – –
2.   Kaikille 1 kohdassa tarkoitetuille sopimussuhteessa oleville henkilöstöön kuuluville tarjotaan mahdollisuus tehdä muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 2 artiklan a alakohdan mukainen väliaikaisen toimihenkilön työsopimus vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen henkilöstötaulukossa vahvistettujen eri palkkaluokkien mukaisesti.
Työsopimusten tekemiseen toimivaltainen viranomainen järjestää tämän asetuksen voimaantulon jälkeen sisäisen valintamenettelyn, joka rajoitetaan koskemaan henkilöstöä, jolla on työsopimus Euroopan vakuutus- ja työeläkevalvontaviranomaisten komitean tai sen sihteeristön kanssa ja jonka tarkoituksena on tarkistaa palvelukseen otettavien pätevyys, tehokkuus ja luotettavuus. – –
3.   Valituille ehdokkaille tarjotaan suoritettavien tehtävien tyypistä ja tasosta riippuen väliaikaisen toimihenkilön työsopimusta, jonka kesto vastaa vähintään aiemmin tehdyn työsopimuksen jäljellä olevaa kestoa.
– –”
Asetuksen N:o 1094/2010 47 artiklan 2 kohdan ja 53 artiklan 3 kohdan mukaan ”[vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen] johtokunta antaa vuosittaista ja monivuotista työohjelmaa koskevat ehdotukset [vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen] hallintoneuvoston hyväksyttäviksi", kun taas "[vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen] toimitusjohtaja toteuttaa tarvittavat toimenpiteet, mukaan luettuina sisäisten hallinnollisten ohjeiden antaminen ja tiedonantojen julkaiseminen, varmistaakseen vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen toiminnan tämän asetuksen mukaisesti”.
Päätös, joka tehtiin 30.6.2011
EIOPAn toimitusjohtaja (jäljempänä toimitusjohtaja) teki 30.6.2011 päätöksen, joka koskee sopimusten hallinnoinnissa noudatettavaa menettelyä silloin kun hakija on läpäissyt sisäisen palvelukseenottomenettelyn (”Decision on Contract Management – Handling of successful internal recruitment”, jäljempänä 30.6.2011 tehty päätös) ja jonka sanamuoto on seuraava:
”Tällä hetkellä tilanteissa, joissa sisäinen hakija läpäisee palvelukseenottomenettelyn, – – henkilöstösäännöissä ja EIOPAn – – täytäntöönpanosäännöksissä on sopimusten hallinnointia koskeva lainsäädännöllinen aukko.
Ensin mainitun [vakuutus- ja lisäeläkeviranomaista koskevan] tilanteen ratkaisemiseksi siihen saakka, kunnes [asiassa] otetaan käyttöön [vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen] menettelytavat, sovelletaan seuraavia kriteerejä, joihin tätä kysymystä koskevien menettelytapojen on tulevaisuudessa perustuttava:
1.
Tätä sovelletaan sisäisiin hakijoihin, jotka ovat läpäisseet samoja tehtäviä koskevan [toisen toimen] täyttämistä varten järjestetyn palvelukseenottomenettelyn.
2.
Tämä merkitsee sitä, että alkuperäiseen sopimukseen tehdään tapauksesta riippuen toimenkuvaa, palkkaluokkaa ja palkkatasoa koskeva muutos.
3.
Nimitys tapahtuu [palkkaluokan] tasolle 1 tai 2 [asianomaisen henkilön] aiemmasta palkkatasosta riippuen.
4.
[Alkuperäistä] sopimusta ei muuteta [sopimuksen] uusimista koskevan ajanjakson alkamispäivän osalta.
5.
Velvollisuus suorittaa kuuden kuukauden väliaikaista siirtoa koskeva aika [uusissa tehtävissä].
6.
Väliaikaista siirtoa koskevan ajan päätyttyä menestyksellisesti työntekijän asema uudessa toimessa vahvistetaan ja hänen palkkaansa korotetaan taannehtivasti [kyseisessä avointa toimea koskevassa ilmoituksessa esitetyn palkkaluokan mukaisesti].
Näistä kriteereistä on keskusteltu henkilöstökomitean kanssa.”
Palvelukseenottoa koskevat yleiset täytäntöönpanosäännökset
EIOPAn johtokunnan (”Management Board”) 10.1.2011 pitämässä ensimmäisessä kokouksessa väliaikaisesti tehtäviä hoitava toimitusjohtaja selitti johtokunnan jäsenille, että Euroopan komission oli hyväksyttävä henkilöstösääntöjen ja muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen soveltamista vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen henkilöstöön koskevat säännöt ennen kuin EIOPAn ”Board” voi hyväksyä ne (”before there can be a final approval by the Board of EIOPA”).
EIOPAn johtokunta antoi 15.11.2012 pitämässään kokouksessa henkilöstösääntöjen 10 artiklassa tarkoitetut yleiset täytäntöönpanosäännökset palvelukseenottomenettelystä ja väliaikaisten toimihenkilöiden palkkaamisesta (jäljempänä palvelukseenottoa koskevat yleiset täytäntöönpanosäännökset). Palvelukseenottoa koskevien yleisten täytäntöönpanosäännösten 7 artiklassa, jonka otsikko on ”Väliaikaisten toimihenkilöiden palkkaluokan määrittäminen”, todetaan, että palvelukseen ottaminen palkkaluokan AD 8 toimeen edellyttää vähintään yhdeksän vuoden työkokemusta.
Siirtymätoimenpiteitä koskevat yleiset täytäntöönpanosäännökset
EIOPAn johtokunta antoi 15.11.2012 pitämässään kokouksessa myös yleiset täytäntöönpanosäännökset sisäisestä palvelukseenottomenettelystä, josta säädetään asetuksen N:o 1094/2010 77 artiklassa tarkoitetuissa henkilöstöä koskevissa siirtymäsäännöksissä.
Alkuperäinen versio 15.11.2012 pidetyn johtokunnan kokouksen pöytäkirjasta
Alkuperäinen versio 15.11.2012 pidetyn kokouksen pöytäkirjasta osoittaa, että EIOPAn johtokunta oli päättänyt pyytää hallintoneuvoston (”Board of Supervisors”) jäseniä hyväksymään kirjallisessa menettelyssä henkilöstösääntöjen ja muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen soveltamista koskevat säännöt, toisin sanoen henkilöstösääntöjen 110 artiklassa tarkoitetut yleiset täytäntöönpanosäännökset, jotka komissio oli jo hyväksynyt.
Tosiseikat
Kantaja työskenteli Euroopan vakuutus- ja työeläkevalvontaviranomaisten komitean palveluksessa väliaikaisena toimihenkilönä. Kun EIOPAsta tuli Euroopan vakuutus- ja työeläkevalvontaviranomaisten komitean seuraaja, se teki 1.1.2011 kantajan kanssa työsopimuksen, jonka mukaan kantaja otettiin EIOPAn palvelukseen muuhun henkilöstön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 2 artiklan a alakohdassa tarkoitettuna väliaikaisena toimihenkilönä toistaiseksi voimassa olevaan työsuhteeseen.
Kantaja aloitti 1.1.2011 EIOPAn palveluksessa asiantuntijana palkkaluokan AD 5 hallintovirkamiesten tehtäväryhmässä. Työsopimuksensa 5 kohdan mukaan hän suoritti muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 14 artiklassa säädetyn kuuden kuukauden pituisen koeajan.
Kantajan hakemus palkkaluokkaan AD 6 kuuluvaan sidosryhmien asiantuntijan toimeen (”expert on stakeholders”, jäljempänä sidosryhmien asiantuntija) hyväksyttiin sisäisessä palvelukseenottomenettelyssä, jonka seurauksena kantaja siirrettiin väliaikaisesti tähän toimeen kuuden kuukauden ajaksi 16.10.2011 alkaen. Hänen uusiin tehtäviinsä määräämiseen sovellettiin 30.6.2011 tehdyssä päätöksessä vahvistettuja kriteerejä.
Kuuden kuukauden väliaikaista siirtoa koskevan ajan, jonka kuluessa kantaja oli edelleen saanut tämän tuomion 18 kohdassa tarkoitettua toimea vastaavan palkkaluokan AD 5 palkkaa, päättyessä 19.7.2012 kantajan asema hänen uudessa sidosryhmien asiantuntijan tehtävässään vahvistettiin ja hänen palkkaluokakseen määritettiin AD 6, jota sovellettiin taannehtivasti, minkä vuoksi hän sai kuuden kuukauden väliaikaista siirtoa koskevalta ajalta sitä vastaavaa palkkaa ja säilytti samalla toistaiseksi voimassa olevan työsuhteensa vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen palveluksessa.
EIOPA julkaisi 24.5.2013 avointa toimea koskevan ilmoituksen 1327TAAD08 (jäljempänä avointa toimea koskeva ilmoitus) palkkaluokan AD 8 lisäeläkkeistä vastaavan vanhemman asiantuntijan toimesta (”senior expert on personal pensions”, jäljempänä vanhemman asiantuntijan toimi), johon hyväksyttävälle hakijalle tarjottaisiin muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 2 artiklan a alakohdan mukainen väliaikaisen toimihenkilön työsopimus aluksi kolmen vuoden ajaksi. Avointa toimea koskevassa ilmoituksessa todettiin hakijoille asetetuista edellytyksistä, että hakijoiden oli ”osoitettava, että heillä on hakemusten toimittamiselle asetettuun määräaikaan eli 16.6.2013 mennessä vähintään [kahdeksan] vuoden työkokemus kokoaikaisesta työstä avoinna olevan toimen kannalta merkitykselliseltä alalta”.
Kantaja toimitti hakemuksensa avoinna olevaan toimeen. EIOPA ilmoitti hänelle 17.7.2013 lähettämällään sähköpostiviestillä, että hänet oli valittu toimeen, ja se pyysi häntä vahvistamaan kiinnostuksensa tähän tehtävään. Sähköpostiviestissä täsmennettiin, että jos kantaja ”hyväksy[y tarjouksen, hänet] otetaan palvelukseen tähän uuteen palkkaluokkaan kuuden kuukauden väliaikaista siirtoa koskevalle ajalle [ja että jos hän suorittaa tämän ajan] hyväksyttävästi, [hänelle] vahvistetaan tämä uusi palkkaluokka” (”In case you accept it, you will be on provisional assignment on that new level for the period of [six] month[s]. If you passed it, you will be confirmed on that new level”). Seuraavana päivänä kantaja vahvisti hyväksyvänsä tämän hänelle tarjotun toimen.
Kantaja siirrettiin 7.11.2013 päivätyllä kirjeellä uudelleen väliaikaisesti kuuden kuukauden ajaksi 16.9.2013 alkaen vanhemman asiantuntijan toimeen menettelyssä, joka on kuvailtu 30.6.2011 tehdyssä päätöksessä ja jota noudatettiin jo silloin, kun hänet otettiin palvelukseen sidosryhmien asiantuntijan toimeen (jäljempänä 7.11.2013 tehty päätös). Asiakirja-aineistosta ilmenee, että tämän väliaikaista siirtoa koskevan ajan kuluessa kantaja sai edelleen aikaisempaan sidosryhmien asiantuntijan toimeensa liittyvän palkkaluokan AD 6 mukaista palkkaa ja säilytti väliaikaisen toimihenkilön toistaiseksi voimassa olevan työsuhteensa.
Kuuden kuukauden väliaikaista siirtoa koskevan ajan päättyessä 15.3.2014 kantajan asema hänen uudessa tehtävässään oli määrä vahvistaa, mikäli vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen katsoisi hänen suorittaneen tämän ajan hyväksyttävästi, ja kantajan palkkaluokaksi määritettäisiin siten vanhemman asiantuntijan toimelle avointa toimea koskevassa ilmoituksessa ilmoitettu palkkaluokka AD 8, jota sovellettaisiin taannehtivasti 16.9.2013 alkaen 30.6.2011 tehdyn päätöksen mukaisesti, samalla kun hänellä säilyisi toistaiseksi voimassa oleva työsuhde siitä huolimatta, että avointa toimea koskevassa ilmoituksessa tarjottu toimi koski palvelukseen ottamista vain kolmen vuoden määräajaksi.
EIOPA havaitsi vuotuisessa sisäisessä tarkastusmenettelyssään, että avointa toimea koskevassa ilmoituksessa oli virhe. Kuten tämän tuomion 21 kohdassa todetaan, ilmoituksessa edellytettiin, että hakijoilla on vähintään kahdeksan vuoden merkityksellinen työkokemus, kun taas palvelukseenottoa koskevien yleisten täytäntöönpanosäännösten nojalla palkkaluokan AD 8 toimeen otetaan vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen palvelukseen ainoastaan hakijoita, joilla on vähintään yhdeksän vuoden merkityksellinen työkokemus. Henkilöstöosaston työntekijä pyysi tämän vuoksi 3.2.2014 kantajaa osoittamaan, että hänellä on avointa toimea koskevassa ilmoituksessa hakemusten toimittamiselle asetettuun määräaikaan eli 16.6.2013 mennessä yhdeksän vuoden työkokemus, jotta hän voi hakea vanhemman asiantuntijan toimea.
Kantajan esimies pyysi 10.2.2014 lähettämällään sähköpostiviestillä kantajaa toimittamaan tiettyjä tietoja, jotta hän voisi viimeistellä vuotta 2013 koskevan arviointikertomuksen. Tässä yhteydessä kantajalle ilmoitettiin, että hän oli ”suorittanut koeajan [menestyksellisesti]”.
Kantajalle ilmoitettiin sääntelyosaston johtajan kanssa 11.2.2014 pidetyssä kokouksessa (jäljempänä 11.2.2014 pidetty kokous), että vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisella oli palvelukseenottoa koskevien yleisten täytäntöönpanosäännösten vuoksi kysymyksiä hänen vanhemman asiantuntijan tehtäviään edeltävän työkokemuksensa kestosta.
Kantaja väittää yrittäneensä 12.2.2014 tuloksetta saada tutustua palvelukseenottoa koskevien yleisten täytäntöönpanosäännösten tekstiin.
Kantajasta vuodelle 2013 laadittu arviointikertomus valmistui 13.2.2014. Siitä ilmenee, että hän oli hoitanut menestyksellisesti molempia kyseisen vuoden kuluessa hoitamiaan toimia. Tämä myönteinen arviointi vastasi kahdelta aiemmalta vuodelta laadittuja arviointeja.
Kantajan oman ilmoituksensa mukaan hän sai lopulta 19.2.2014 tilaisuuden tutustua palvelukseenottoa koskeviin yleisiin täytäntöönpanosäännöksiin. Hän kertoo saaneensa kuitenkin kaksi erilaista versiota kyseisistä yleisistä täytäntöönpanosäännöksistä.
Toimitusjohtaja ilmoitti kantajalle 24.2.2014 päivätyllä kirjeellä, jonka otsikko oli ”[Vanhemman asiantuntijan toimea koskevan] palvelukseenottomenettelyn tulokset”, että avointa toimea koskevassa ilmoituksessa oli virhe, sillä vastoin yleisissä täytäntöönpanosäännöksissä olevaa määräystä, jonka mukaan vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen palkkaluokan AD 8 toimeen vaaditaan vähintään yhdeksän vuoden merkityksellinen työkokemus, avointa toimea koskevassa ilmoituksessa oli virheellisesti ilmoitettu vaatimus kahdeksan vuoden työkokemuksesta. Toimitusjohtaja ilmoitti tämän jälkeen, että todettuaan, ettei kantajalla ollut hakemusten toimittamiselle asetettuun määräaikaan mennessä yhdeksän vuoden merkityksellistä työkokemusta, hänen oli ensinnäkin hylättävä kantajan hakemus vanhemman asiantuntijan toimeen ja toiseksi, vaikka – kuten toimitusjohtaja korosti – hänen päätöksensä tehtiin palkkaluokan AD 8 toimea koskevan, 16.9.2013 alkaneen ja hänen tietojensa mukaan menestyksellisesti suoritetun kuuden kuukauden koeajan päätyttyä, hän ei voinut vahvistaa kantajalle tätä palkkaluokkaa. Näin ollen 30.6.2011 tehdyssä päätöksessä vahvistettujen sääntöjen mukaisesti kantajan palkkaluokaksi määritettiin edelleen AD 6, eli palkkaluokka, jossa hän oli sidosryhmien asiantuntijan toimensa perusteella, myös 16.9.2013 alkaen vanhemman asiantuntijan tehtävien osalta (jäljempänä riidanalainen päätös).
Kantajan, sääntelyosaston ja operaatio-osaston johtajien sekä politiikkayksikön päällikön välillä pidettiin 12.3.2014 kokous sen ratkaisemiseksi, missä asemassa kantaja voisi olla tai hänen pitäisi jatkossa olla vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen palveluksessa, kun asiakirja-aineiston perusteella hän säilytti palkkaluokan AD 6 väliaikaisen toimihenkilön toistaiseksi voimassa olevan työsuhteensa sen sidosryhmien asiantuntijan toimen perusteella, jota hän oli hoitanut ennen kuin hänet määrättiin hoitamaan väliaikaisesti vanhemman asiantuntijan toimea.
Kantaja teki 25.3.2014 riidanalaisesta päätöksestä hallinnollisen valituksen. Tässä valituksessa hän vaati toimitusjohtajaa tekemään uuden päätöksen, jossa vahvistetaan muodollisesti hänen kelpoisuutensa vanhemman asiantuntijan toimeen, ja antamaan selvät ohjeet, jotta hänelle voidaan maksaa taannehtivasti palkkaluokkaa AD 8 vastaavaa palkkaa 16.9.2013 eli siitä päivästä alkaen, jona hänet siirrettiin väliaikaisesti kyseiseen toimeen.
Valituksensa tueksi kantaja vetosi siihen, että toisin kuin toimitusjohtaja oli todennut riidanalaisessa päätöksessä, palvelukseenottoa koskevat yleiset täytäntöönpanosäännökset eivät olleet lainkaan voimassa eivätkä sovellettavissa hänen tapauksessaan, koska niitä ei ollut annettu lainmukaisesti tai julkaistu tai saatettu muutoin vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen henkilöstön tai hakijoiden tietoon ja koska avointa toimea koskevassa ilmoituksessa ei mainittu lainkaan palvelukseenottoa koskevia yleisiä täytäntöönpanosäännöksiä, vaikka siinä viitattiinkin hakijoille tarkoitettuihin ohjeisiin ja muuhun henkilöstöön sovellettaviin palvelussuhteen ehtoihin. Kantaja korosti erityisesti, että toimitusjohtaja oli itse myöntänyt avointa toimea koskevan ilmoituksen sisältävän virheen, joka koski vanhemman asiantuntijan toimeen vaaditun merkityksellisen työkokemuksen vähimmäiskestoa.
Henkilöstösääntöjen 110 artiklassa tarkoitettujen henkilöstösääntöjen ja muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen yleisten täytäntöönpanosäännösten hyväksymismenettelystä kantaja totesi, että vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen johtokunta oli tammikuussa 2011 todennut, että komission oli ensin hyväksyttävä ne, minkä komissio teki 3.4.2012, ennen kuin niiden virallinen versio toimitettaisiin vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen ”Boardille” hyväksymistä varten. Johtokunnan 15.11.2012 pitämässä kokouksessa, kuten tämän kokouksen pöytäkirjasta ilmenee, henkilöstösääntöjen ja muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen yleiset täytäntöönpanosäännökset saatettiin uudelleen sen käsiteltäväksi, ja johtokunta ilmoitti kyseisessä pöytäkirjassa, että ”[hallintoneuvoston] jäseniä pyydetään hyväksymään [henkilöstösääntöjen ja muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen yleisiä täytäntöönpanosäännöksiä] koskevat asiakirjat kirjallisessa menettelyssä” (”The BoS Members will be asked to approve the HR implementing Rules documents by written procedure”). Kantaja korosti, että niin kauan kuin tätä hallintoneuvoston kirjallisessa menettelyssä antamaa hyväksyntää ei ollut saatu, johtokunta ei ollut voinut antaa henkilöstösääntöjen ja muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen yleisiä täytäntöönpanosäännöksiä, minkä vuoksi palkkaluokan AD 8 toimen hoitamiseksi asetettua vähintään yhdeksän vuoden merkityksellisen työkokemuksen vaatimusta, joka oli asetettu näin ollen vain vielä hyväksymättä olevassa ehdotuksessa yleisiksi täytäntöönpanosäännöksiksi, ei voitu soveltaa hänen tapauksessaan avointa toimea koskevassa ilmoituksessa nimenomaisesti asetetun kahdeksan vuoden vaatimuksen sijaan.
Toimitusjohtaja kehotti 10.4.2014 kantajaa vahvistamaan, että hän haluaa jatkaa työskentelyään EIOPAn palveluksessa palkkaluokan AD 6 toimessa, joka oli käytettävissä toisessa yksikössä sisäisen siirron perusteella. Kantaja vastasi 14.4.2014 pitävänsä valitettavana, ettei hän voi hoitaa jälleen alkuperäistä toimeaan politiikkayksikön ulkosuhteiden ryhmässä. Tämän seurauksena toimitusjohtaja päätti 22.5.2014 kantajan toivomuksen mukaisesti siirtää hänet politiikkayksikön ulkosuhteiden ryhmään.
Toimitusjohtaja hylkäsi 25.3.2014 tehdyn valituksen vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen työsopimusten tekemiseen toimivaltaisena viranomaisena 24.7.2014 tekemällään päätöksellä, joka annettiin tiedoksi kantajalle samana päivänä (jäljempänä valituksen hylkäämisestä tehty päätös).
Vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen työsopimusten tekemiseen toimivaltainen viranomainen kiisti väitteen, jonka mukaan johtokunta ei olisi 15.11.2012 pitämässään kokouksessa antanut henkilöstösääntöjen ja muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen yleisiä täytäntöönpanosäännöksiä. Sen mukaan tällaisten yleisten täytäntöönpanosäännösten antamiselle lainsäädännössä asetettuja edellytyksiä on noudatettu, myös tähän oikeutettujen tai laissa velvoitettujen yksiköiden osalta, sillä johtokunnan on annettava tällaiset yleiset täytäntöönpanosäännökset komission hyväksynnän saatuaan ja henkilöstökomiteaa kuultuaan, kuten tässä tapauksessa on menetelty. Todellisuudessa 15.11.2012 pidetyn johtokunnan kokouksen pöytäkirjassa oleva viittaus siihen, että teksti saatetaan hallintoneuvoston jäsenten käsiteltäväksi, jotta se hyväksyisi sen kirjallisessa menettelyssä, on pelkkä tekstissä oleva kirjoitusvirhe, sillä johtokunta ei ollut velvollinen saattamaan tätä tekstiä hallintoneuvoston käsiteltäväksi eikä johtokunta toiminut tai aikonut toimia tällä tavoin.
Vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen työsopimusten tekemiseen toimivaltaisen viranomaisen mukaan henkilöstösääntöjen ja muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen yleisten täytäntöönpanosäännösten antaminen ja voimaantulo eivät riippuneet hallintoneuvoston toimenpiteistä, minkä vuoksi yleisiä täytäntöönpanosäännöksiä, jotka oli saatettu henkilöstön tietoon, voitiin soveltaa tässä tapauksessa. Kantajalle ilmoitettiin, että johtokunta oli tällä välin 22.7.2014 hyväksynyt 15.11.2012 pitämänsä kokouksen pöytäkirjan oikaisun täsmentääkseen, että johtokunta oli palvelukseenottoa koskevien yleisten täytäntöönpanosäännösten antamiseksi noudattanut asetuksen N:o 1094/2010 68 artiklan 2 kohdassa, luettuna yhdessä henkilöstösääntöjen 110 artiklan kanssa, tarkoitettua menettelyä (jäljempänä oikaisu).
Asianosaisten vaatimukset ja oikeudenkäyntimenettely
Kantaja vaatii lähinnä, että virkamiestuomioistuin
—
kumoaa riidanalaisen päätöksen
—
kumoaa valituksen hylkäämisestä tehdyn päätöksen
—
velvoittaa EIOPAn korvaamaan hänelle aiheutuneen aineellisen vahingon, jonka määräksi on arvioitu palkkaluokan AD 6 palkan ja palkkaluokan AD 8 palkan välinen erotus, johon on lisättävä Euroopan keskuspankin (EKP) vahvistaman korkokannan mukaan laskettavat viivästyskorot korotettuna kahdella prosenttiyksiköllä ensisijaisesti 16.9.2013 alkaen ja toissijaisesti 16.9.2013 ja 24.2.2014 väliseltä ajalta
—
joka tapauksessa velvoittaa EIOPAn korvaamaan hänelle aiheutuneen henkisen kärsimyksen, josta kohtuulliseksi korvaukseksi on arvioitu 20000 euroa
—
velvoittaa EIOPAn korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
EIOPA vaatii lähinnä, että virkamiestuomioistuin
—
toteaa, että kanne on perusteeton
—
velvoittaa kantajan korvaamaan kaikki oikeudenkäyntikulut.
Käsiteltävän asian esittelevä tuomari esitti 14.1.2015 päivätyllä kirjaamon kirjeellä prosessinjohtotoimina vakuutus- ja lisäeläkeviranomaiselle kysymyksiä, joihin tämä vastasi asianmukaisesti vastineessaan.
Vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen ilmoitti, ettei yhtäkään avointa toimea koskevalla ilmoituksella aloitetun palvelukseenottomenettelyn päätteeksi laadittuun varallaololuetteloon merkityistä hakijoista ollut nimitetty vanhemman asiantuntijan toimeen ja että se ei ollut myöskään julkaissut uutta avointa toimea koskevaa ilmoitusta tämän toimen täyttämiseksi, sillä vuoden 2015 määrärahoihin tehdyn 7,5 prosentin leikkauksen vuoksi vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisella ei ollut enää käytettävissä tätä toimea ja se oli käytettävä muiden tarpeiden kattamiseen.
Henkilöstösääntöjen ja muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen yleisten täytäntöönpanosäännösten saattamisesta henkilöstönsä tietoon vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen selitti ensinnäkin, että henkilöstölle ilmoitettiin 12.11.2012 pidetyssä yleisessä tiedotustilaisuudessa siitä, että johtokunta antaisi välittömästi palvelukseenottoa koskevat yleiset täytäntöönpanosäännökset. Tämän tiedotustilaisuuden esityslistassa, joka oli jaettu koko henkilöstölle, oli kohta, jonka otsikko oli ”[Henkilöstösääntöjen ja muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen] yleisten täytäntöönpanosäännösten päivittäminen”. Vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen selitti myös, että palvelukseenottoa koskevat yleiset täytäntöönpanosäännökset oli saatettu 18.12.2012 henkilöstön tietoon julkaisemalla ne EIOPAn ”Allegro” -intranetsivulla, johon vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen henkilöstöllä tiedettiin yleisesti olevan pääsy Firefox-selaimella eikä Internet Explorer -selaimella. Vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen täsmensi, että myös ehdotus palvelukseenottoa koskeviksi yleisiksi täytäntöönpanosäännöksiksi oli saatettu henkilöstön tietoon Allegro -intranetsivulla. Vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen myönsi, että ehdotus palvelukseenottoa koskeviksi yleisiksi täytäntöönpanosäännöksiksi ja lopulliset palvelukseenottoa koskevat yleiset täytäntöönpanosäännökset poikkesivat toisistaan. Se muistutti kuitenkin, että joka tapauksessa molemmissa teksteissä todettiin samalla tavoin, että palvelukseen ottaminen palkkaluokan AD 8 toimeen edellytti vähintään yhdeksän vuoden merkityksellisen työkokemuksen osoittamista.
Asianosaisia kehotettiin suullista käsittelyä varten laaditussa alustavassa kertomuksessa vastaamaan kirjallisesti prosessinjohtotoimiin istuntoa varten. Asianosaiset noudattivat kehotusta asetetussa määräajassa ja EIOPA puolestaan esitti kirjallisia huomautuksia kantajan vastauksista edellä mainittuihin prosessinjohtotoimiin. Kantaja puolestaan esitti istunnossa huomautuksensa EIOPAn kirjallisista vastauksista prosessinjohtotoimiin.
Tässä yhteydessä vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen vahvisti, ettei kantajan kanssa ollut muodollisesti tehty sopimusmuutosta vanhemman asiantuntijan toimen osalta, sillä 30.6.2011 tehdyn päätöksen nojalla tällaisen muutoksen tekeminen työsopimukseen on mahdollinen vasta sen jälkeen, kun väliaikaista siirtoa koskeva kuuden kuukauden aika on päättynyt. Kantajan aiempaa työsopimusta ei näin ollen ollut missään vaiheessa muutettu. Vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen ilmoitti virkamiestuomioistuimelle, että kantaja oli omasta pyynnöstään saanut vuoden pituisen virkavapauden henkilökohtaisista syistä hoitaakseen virkaa kansallisessa rahoitusvalvontaviranomaisessa, ja tältä osin EIOPA täsmensi, että kantaja oli voinut saada tämän virkavapauden pelkästään sen toistaiseksi voimassa olevassa työsuhteessa olevan väliaikaisen toimihenkilön asemansa perusteella, jonka hän oli säilyttänyt 30.6.2011 tehdyllä päätöksellä, jonka pätevyyden hän riitauttaa, käyttöön otetun järjestelyn vuoksi. Ilman tällaista järjestelyä kantaja olisi otettu palvelukseen määräaikaiseen työsuhteeseen väliaikaiseksi toimihenkilöksi palkkaluokan AD 8 toimeen 16.9.2013 alkaen, ja hän olisi voinut saada korkeintaan kolme kuukautta virkavapautta henkilökohtaisista syistä, mikä olisi pakottanut hänet irtisanoutumaan EIOPAn palveluksesta, jos hän olisi halunnut hyväksyä vuoden pituisen työsopimusta koskevan tarjouksen edellä mainitulta kansalliselta valvontaviranomaiselta.
Koska EIOPA ei kyennyt istunnossa vastaamaan virkamiestuomioistuimen jäsenen esittämään kysymykseen siitä, oliko henkilöstökomiteaa kuultu paitsi palvelukseenottoa koskevien yleisten täytäntöönpanosäännösten ensimmäisestä versiosta, myös komission lausunnon jälkeen kyseisten yleisten täytäntöönpanosäännösten toisesta versiosta, virkamiestuomioistuin päätti olla päättämättä suullista käsittelyä istunnon päätteeksi antaakseen EIOPAlle mahdollisuuden esittää todisteita kantansa tueksi, minkä se teki 12.5.2015. Kantaja puolestaan esitti 22.5.2015 huomautuksensa vastauksesta ja EIOPAn tässä yhteydessä esittämistä todisteista.
Virkamiestuomioistuin päätti suullisen käsittelyn 27.5.2015.
Oikeudellinen arviointi
Kanteen kohde
Prosessiekonomian periaatteen mukaan unionin tuomioistuimet voivat päättää, ettei vaatimuksista, jotka kohdistuvat valituksen hylkäämisestä tehtyyn päätöksen, ole aihetta lausua erikseen, jos ne toteavat, että näillä vaatimuksilla ei ole itsenäistä sisältöä ja että ne tosiasiallisesti vastaavat vaatimuksia, jotka kohdistuivat päätökseen, josta hallinnollinen valitus oli tehty. Näin voi olla erityisesti silloin, kun tuomioistuin toteaa, että hallinnollisen valituksen hylkäämisestä tehdyllä päätöksellä pelkästään vahvistetaan valituksen kohteena ollut päätös, ja kun sen kumoamisella ei näin ollen ole asianomaisen oikeudelliseen tilanteeseen mitään sellaista vaikutusta, joka poikkeaisi valituksen kohteena olleen päätöksen kumoamisen vaikutuksesta (tuomio Adjemian ym. v. komissio, T-325/09 P,
EU:T:2011:506
, 33 kohta ja tuomio EH v. komissio, F‑42/14,
EU:F:2014:250
, 85 kohta).
Vaikka esillä olevassa asiassa hallinnollisen valituksen hylkäämisestä tehdyllä päätöksellä vahvistetaan riidanalainen päätös ja vaikka valituksen hylkäämisestä tehdyn päätöksen kumoamista koskevasta vaatimuksesta ei ole aihetta lausua erikseen, tämän viimeksi mainitun päätöksen perusteluilla täsmennetään tiettyjä riidanalaisen päätöksen perusteluja. Kun otetaan huomioon oikeudenkäyntiä edeltäneen menettelyn eteneminen, myös nämä perustelut on näin ollen otettava huomioon tutkittaessa riidanalaisen päätöksen laillisuutta, koska näiden perustelujen oletetaan olevan samat kuin tämän viimeksi mainitun päätöksen (ks. tuomio 19.11.2014, EH v. komissio, F‑42/14,
EU:F:2014:250
, 86 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Kumoamisvaatimukset
Kantaja vetoaa kumoamisvaatimustensa tueksi viiteen perusteeseen, joista
—
ensimmäinen koskee sitä, että laillisuusperiaatetta ja oikeusvarmuuden periaatetta on loukattu
—
toinen koskee sitä, että luottamuksensuojan periaatetta on loukattu
—
kolmas koskee sitä, että palvelukseenottoa koskevat yleiset täytäntöönpanosäännökset ovat lainvastaiset, koska henkilöstökomiteaa ei kuultu
—
neljäs koskee sitä, että puolustautumisoikeuksia on loukattu ja Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklaa on rikottu
—
viides koskee ensisijaisesti sitä, että 30.6.2011 tehtyyn päätökseen sisältyvät säännöt ovat lainvastaiset ja toissijaisesti sitä, että tämän saman päätöksen soveltamisalaa ei noudatettu.
Tiettyjen kanneperusteiden tutkittavaksi ottaminen
Vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen vaati alun perin hallinnollisen valituksen ja kanteen vastaavuutta koskevan säännön perusteella toisen, neljännen ja viidennen kanneperusteen tutkimatta jättämistä ennen kuin se istunnossa luopui neljännen kanneperusteen tutkittavaksi ottamisen edellytysten kyseenalaistamisesta.
Vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen väittää, että toinen ja viides kanneperuste on jätettävä tutkimatta, koska kantaja ei ole tuonut esille hallinnollisessa valituksessaan kysymystä luottamuksensuojan periaatteen loukkaamisesta saati kysymystä 30.6.2011 tehtyyn päätökseen sisältyvien sääntöjen laillisuudesta, eikä hän ole myöskään kehittänyt näihin kysymyksiin läheisesti liittyviä perusteluja.
Virkamiestuomioistuin toteaa tältä osin, että koska oikeudenkäyntiä edeltävä menettely on luonteeltaan epävirallinen ja koska osapuolet toimivat yleensä tässä vaiheessa turvautumatta asianajajaan, kuten esillä olevassa tapauksessa, hallinnon ei pidä tulkita valituksia suppeasti vaan sen on päinvastoin tutkittava niitä avoimin mielin. Toisaalta henkilöstösääntöjen 91 artiklan tarkoituksena ei ole rajata ehdottomalla ja lopullisella tavalla mahdollista oikeudenkäyntimenettelyä, kunhan kanteessa ei muuteta valituksen perustetta eikä kohdetta (tuomio 25.10.2013, komissio v. Moschonaki, T-476/11 P,
EU:T:2013:557
, 76 kohta).
Hallinnollisesta valituksesta käy ilmi kantajan huomauttaneen, että avointa toimea koskevan ilmoituksen ja hakijoille tarkoitettujen ohjeiden eli EIOPAn sekä sisäisten että ulkopuolisten hakijoiden käyttöön antaman selittävän asiakirjan perusteella kantaja ei odottanut, että kyseisessä valintamenettelyssä sovellettaisiin muita kuin muuhun henkilöstöön sovellettaviin palvelussuhteen ehtoihin sisältyviä sääntöjä. Näissä olosuhteissa vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen ei voi oikeudenkäyntiä edeltävässä vaiheessa kohtuudella väittää, ettei sille tarjoutunut hallinnollisen valituksen vaiheessa mahdollisuutta ymmärtää riittävän tarkasti, että asianomainen henkilö halusi vedota luottamuksensuojan periaatteeseen (ks. vastaavasti tuomio 25.10.2013, komissio v. Moschonaki, T‑476/11 P,
EU:T:2013:557
, 78 kohta).
Näin ollen vastaavuuden säännön noudattamatta jättämisen perusteella esitetty toista kanneperustetta koskeva oikeudenkäyntiväite on hylättävä.
Viidennestä kanneperusteesta virkamiestuomioistuin toteaa, ettei tätä seikkaa riitautettu nimenomaisesti hallinnollisessa valituksessa, vaikka valituksen ja kanteen vastaavuutta koskeva sääntö edellyttää lähtökohtaisesti tutkimatta jättämisen uhalla, että unionin tuomioistuimille esitetty peruste on esitetty jo oikeudenkäyntiä edeltävässä menettelyssä, jotta hallinto on voinut saada tietää syyt, joiden vuoksi asianomainen henkilö kyseenalaistaa riidanalaisen päätöksen (ks. tuomio 25.10.2013, komissio v. Moschonaki, T‑476/11 P,
EU:T:2013:557
, 71 kohta).
Viidennestä kanneperusteesta, joka koskee ensisijaisesti 30.6.2011 tehdyn päätöksen lainvastaisuutta, virkamiestuomioistuin katsoo, että vaikka kantaja myöntää hyväksyneensä sen, että hänen on suoritettava väliaikaista siirtoa koskeva aika vanhemman asiantuntijan toimea koskevassa palvelukseenottomenettelyssä, hän vaati hallinnollisessa valituksessaan, että hänelle maksetaan tältä ajalta palkkaluokan AD 8 palkkaa, mikä merkitsee sen 30.6.2011 tehdyssä päätöksessä tarkoitetun mahdollisuuden kiistämistä, että tällaisen maksamisen edellytyksenä on, että asianomaisen henkilön asema hänen uudessa tehtävässään vahvistetaan väliaikaista siirtoa koskevan ajan päättyessä, ja että tällainen maksaminen voi tulla kysymykseen vain taannehtivasti.
Virkamiestuomioistuin on joka tapauksessa jo katsonut, että kantaja voi esittää lainvastaisuusväitteen ensimmäistä kertaa oikeudenkäynnin aikana vastaavuuden säännöstä huolimatta (ks. tuomio 12.3.2014, CR v. parlamentti, F‑128/12,
EU:F:2014:38
, 32 kohta ja tuomio 18.9.2014, Cerafogli v. EKP, F‑26/12,
EU:F:2014:218
, 39 kohta, valitus vireillä unionin yleisessä tuomioistuimessa, asia T‑787/14 P). Näin ollen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan lainvastaisuusväitteen tutkittavaksi ottaminen edellyttää viime kädessä ainoastaan, että yleisesti sovellettavaa toimea, jonka lainvastaisuuteen vedotaan, sovelletaan suoraan tai välillisesti kanteen kohteena olevassa asiassa ja että riidanalaisen yksittäistapausta koskevan toimen ja lainvastaiseksi väitetyn yleisesti sovellettavan toimen välillä on suora oikeudellinen yhteys (ks. tuomio 6.6.2007, Walderdorff v. komissio, T‑442/04,
EU:T:2007:161
, 47 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 11.7.2007, Wils v. parlamentti, F‑105/05,
EU:F:2007:128
, 36 kohta).
Koska edellisessä kohdassa mainitut kaksi edellytystä täyttyvät tässä asiassa sekä palvelukseenottoa koskevien yleisten täytäntöönpanosäännösten että 30.6.2011 tehdyn päätöksen osalta, lainvastaisuusväitteet, jotka koskevat kumpaakin näistä yleisesti sovellettavista toimista, on näin ollen joka tapauksessa otettava tästä viimeksi mainitusta syystä tutkittaviksi.
Vaikka vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen ei ole kyseenalaistanut tämän kanneperusteen tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä, virkamiestuomioistuin toteaa, että tämän tuomion 59 kohdassa mainitun oikeuskäytännön perusteella kolmas kanneperuste, joka koskee palvelukseenottoa koskevien yleisten täytäntöönpanosäännösten lainvastaisuutta henkilöstökomitean kuulematta jättämisen vuoksi, mihin ei vedottu hallinnollisessa valituksessa, on otettava tutkittavaksi.
Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee laillisuusperiaatteen ja oikeusvarmuuden periaatteen loukkaamista
– Asianosaisten lausumat
Kantaja väittää ensinnäkin laillisuusperiaatteesta, että niin kauan kuin hallintoneuvosto ei ollut EIOPAn johtokunnan 15.11.2012 pitämässään kokouksessa päättämällä tavalla hyväksynyt palvelukseenottoa koskevia yleisiä täytäntöönpanosäännöksiä, nämä täytäntöönpanosäännökset eivät voineet muodostaa oikeusperustaa, jonka perusteella voitaisiin sivuuttaa avointa toimea koskevassa ilmoituksessa asetettu vähintään kahdeksan vuoden merkityksellisen työkokemuksen edellytys ja siten oikeuttaa riidanalainen päätös. Kantaja täsmentää, että päättäessään pyytää hallintoneuvoston hyväksyntää johtokunta ei kuitenkaan jättänyt noudattamatta asetusta N:o 1094/2010.
Se, että johtokunta katsoi tarpeelliseksi oikaista 15.11.2012 pitämänsä kokouksen pöytäkirjan täsmentääkseen, että palvelukseenottoa koskevat yleiset täytäntöönpanosäännökset oli annettu lainmukaisesti, on kantajan mukaan osoitus epäjohdonmukaisesta lähestymistavasta. Kantajan mukaan edellä mainitun 15.11.2012 pidetyn johtokunnan kokouksen ja oikaisun hyväksymisen eli 22.7.2014 välisenä ajanjaksona hallintoneuvoston oli vielä hyväksyttävä palvelukseenottoa koskevat yleiset täytäntöönpanosäännökset, jotta ne voitiin katsoa annetuiksi ja niiden tulleen siten voimaan. Kantaja riitauttaa joka tapauksessa "oikaisun laillisuuden ja olemassaolon".
Toiseksi kantaja toteaa oikeusvarmuuden periaatteesta, että avointa toimea koskevassa ilmoituksessa, joka sitoo vakuutus- ja lisäeläkeviranomaista oikeudellisesti ja jonka perusteella hän toimitti hakemuksensa, ei viitata lainkaan palvelukseenottoa koskeviin yleisiin täytäntöönpanosäännöksiin. Koska vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen ei ollut saattanut niitä henkilöstönsä tietoon henkilöstösääntöjen 110 artiklan 3 kohdan mukaisesti ainakaan riidanalaisen päätöksen tiedoksiantamisen päivänä, palvelukseenottoa koskevia yleisiä täytäntöönpanosäännöksiä ei voitu kantajan mukaan soveltaa häneen eikä niihin voitu vedota häntä vastaan.
EIOPA vaatii, että ensimmäinen kanneperuste hylätään, ja se väittää erityisesti, että 15.11.2012 pidetyn johtokunnan kokouksen pöytäkirjassa oleva viittaus siihen, että hallintoneuvosto hyväksyy palvelukseenottoa koskevat yleiset täytäntöönpanosäännökset, on pelkkä tekstissä oleva kirjoitusvirhe ja että se on sitä paitsi sittemmin korjattu oikaisulla, kuten kantajalle oli selitetty valituksen hylkäämisestä tehdyssä päätöksessä.
– Virkamiestuomioistuimen arviointi asiasta
Ensinnäkin laillisuusperiaatteen osalta on täsmennettävä, että henkilöstösääntöjen 110 artiklan mukaan, luettuna yhdessä asetuksen N:o 1094/2010 68 artiklan 2 kohdan kanssa, johtokunnan on annettava henkilöstösääntöjen ja muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen soveltamissäännöt, kuten palvelukseenottoa koskevat yleiset täytäntöönpanosäännökset, henkilöstökomiteaa kuultuaan ja yhteisymmärryksessä komission kanssa, ja ne on saatettava henkilöstön tietoon.
On selvää, että 3.4.2012 komissio hyväksyi muodollisesti ehdotuksen palvelukseenottoa koskeviksi yleisiksi täytäntöönpanosäännöksiksi. Riippumatta siitä, kuultiinko henkilöstökomiteaa vai ei, mitä käsitellään kolmannen kanneperusteen yhteydessä, nyt esillä olevan kanneperusteen yhteydessä on tarkistettava, oliko johtokunnalla oikeus antaa palvelukseenottoa koskevat yleiset täytäntöönpanosäännökset ja erityisesti, saattoiko se antaa ne ilman hallintoneuvoston toimenpiteitä.
Tältä osin asetuksen N:o 1094/2010 68 artiklan 2 kohdasta ilmenee selvästi, että palvelukseenottoa koskevat yleiset täytäntöönpanosäännökset, jotka ovat henkilöstösääntöjen ja muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen soveltamissääntöjä vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen henkilöstön osalta, kuuluvat tämän säännöksen soveltamisalaan. Asetuksen N:o 1094/2010 68 artiklan 2 kohdassa säädetään, että tällaisten yleisten täytäntöönpanosäännösten antaminen kuuluu johtokunnan toimivaltaan.
Kantaja pyrkii kiistämään sen, että pelkästään johtokunnan puheenjohtajan palvelukseenottoa koskevien yleisten täytäntöönpanosäännösten yhteen versioon merkitsemästä allekirjoituksesta voitaisiin päätellä, että johtokunta on tosiasiallisesti hyväksynyt tämän version. Kuten vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen korostaa, allekirjoituksella on tässä tapauksessa tarkoitus vain todistaa, että yleiset täytäntöönpanosäännökset ovat johtokunnan antama oikea asiakirja. Tämä ei kuitenkaan merkitse, että vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen puheenjohtaja olisi antanut ne yksin.
Se, että 15.11.2012 pidetyn johtokunnan kokouksen, jossa palvelukseenottoa koskevat yleiset täytäntöönpanosäännökset hyväksyttiin, pöytäkirjassa mainitaan, että niiden antaminen edellyttää hallintoneuvoston jäsenten eikä pelkästään johtokunnan hyväksyntää, ei vaikuta toteamukseen, jonka mukaan johtokunta antoi palvelukseenottoa koskevat yleiset täytäntöönpanosäännökset kyseisessä kokouksessa, eikä liioin niiden laillisuuteen tai sovellettavuuteen esillä olevassa asiassa. Joka tapauksessa ainoastaan johtokunta oli vakuutus- ja lisäeläkeviranomaiseen sovellettavien säännösten, tässä tapauksessa asetuksen N:o 1094/2010 ja erityisesti tämän asetuksen 68 artiklan 2 kohdan, nojalla toimivaltainen niiden antamiseen, eikä kantaja ole tältä osin näyttänyt, että palvelukseenottoa koskevat yleiset täytäntöönpanosäännökset olisivat kuuluneet myös hallintoneuvoston päätösvaltaan tai että sen päätösvalta olisi sivuutettu. Virkamiestuomioistuimelle toimitetussa asiakirja-aineistossa ei ole mitään sellaista, joka olisi ristiriidassa tai saattaisi edes epäilyksenalaiseksi vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen selityksen, jonka mukaan tämä 15.11.2012 pidetyn kokouksen pöytäkirjassa oleva viittaus hallintoneuvoston hyväksyntään oli pelkkä kyseisen pöytäkirjan tekstissä oleva kirjoitusvirhe.
Edelleen tätä kysymystä tarkasteltaessa on todettava, että 10.1.2011 pidetyn johtokunnan ensimmäisen kokouksen koko pöytäkirjan lukeminen vahvistaa, että päättäessään ja ilmoittaessaan tältä osin noudatettavasta menettelystä johtokunta ei tarkoittanut tai harkinnut asettavansa palvelukseenottoa koskevien yleisten täytäntöönpanosäännösten lopullisen antamisen edellytykseksi hallintoneuvoston jäsenten suostumusta. Koska lyhenne ”BoS” viittaa hallintoneuvostoon (”Board of Supervisors”), on selvää, että kuten EIOPA väittää, tämän viimeksi mainitun pöytäkirjan 7 kohdassa olevalla viittauksella EIOPAn ”Boardin” eikä ”BoSin” hyväksyntään tarkoitetaan EIOPAn johtokuntaa eikä hallintoneuvostoa. Näin ollen kyseisen pöytäkirjan sisältö vahvistaa sen, että sittemmin 15.11.2012 pidetyn johtokunnan kokouksen pöytäkirjassa oleva maininta hallintoneuvoston jäsenten toimenpiteistä oli pelkkä kirjoitusvirhe, eikä sitä voida mitenkään kohtuudella tulkita tässä asiayhteydessä ilmaukseksi siitä, että johtokunta haluaisi yhtäkkiä nimenomaisesti asettaa henkilöstösääntöjen ja muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen yleisten täytäntöönpanosäännösten tekstin hyväksymisen edellytykseksi hallintoneuvoston etukäteen antaman hyväksynnän.
Näissä olosuhteissa on hylättävä kantajan väite, jonka mukaan oikaistessaan 15.11.2012 päivätyn pöytäkirjan vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen olisi omaksunut epäjohdonmukaisen lähestymistavan, jonka seurauksena palvelukseenottoa koskevia yleisiä täytäntöönpanosäännöksiä ei voitaisi soveltaa esillä olevassa asiassa. Virkamiestuomioistuin katsoo, että oikaisullaan johtokunta ainoastaan korjasi tekstissä havaitun kirjoitusvirheen, jotta 15.11.2012 pidetyn kokouksen pöytäkirja kuvastaisi sen palvelukseenottoa koskevien yleisten täytäntöönpanosäännösten antamiseksi todellisuudessa noudattamaa menettelyä, eli henkilöstösääntöjen 110 artiklan 1 kohdassa, luettuna yhdessä asetuksen N:o 1094/2010 68 artiklan kanssa, tarkoitettua menettelyä, joka ei edellyttänyt hallintoneuvoston toimenpiteitä.
Tarkasteltaessa toiseksi oikeusvarmuuden periaatetta on todettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kyseinen periaate edellyttää, että hallinnon on huolehdittava siitä, että ne, joita asia koskee, voivat saada tarkasti selville heille asetettujen velvollisuuksien tai oikeuksien laajuuden (ks. vastaavasti tuomio 21.6.2007, ROM-projecten, C‑158/06,
EU:C:2007:370
, 25 kohta; tuomio 11.12.2007, Skoma-Lux, C‑161/06,
EU:C:2007:773
, 28 kohta ja tuomio 10.3.2009, Heinrich, C‑345/06,
EU:C:2009:140
, 44 kohta). Niin ikään vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan oikeusvarmuuden periaate edellyttää, että hallinnon laatima sääntö, jossa määritetään sen henkilöstön oikeudet ja velvollisuudet, julkaistaan asianmukaisesti niiden yksityiskohtaisten sääntöjen ja muotojen mukaisesti, joista hallinnon on päätettävä (tuomio 30.11.2009, Wenig v. komissio, F‑80/08,
EU:F:2009:160
, 90 kohta; tuomio 14.4.2011, Šimonis v. komissio, F‑113/07,
EU:F:2011:44
, 73 kohta ja tuomio 15.10.2014, Moschonaki v. komissio, F‑55/10 RENV,
EU:F:2014:235
, 41 kohta).
Väliaikaisten toimihenkilöiden palvelukseen ottamista koskevista säännöistä on erityisesti todettava, että toimielimen tai viraston työsopimusten tekemiseen toimivaltaisen viranomaisen on ilmoitettava mahdollisimman tarkasti avointa toimea koskevassa ilmoituksessa sen hoitamiselle asetetut edellytykset, jotta henkilöt voivat arvioida, kannattaako heidän hakea toimea (ks. vastaavasti tuomio 30.10.1974, Grassi v. neuvosto, 188/73,
EU:C:1974:112
, 40 kohta ja tuomio 2.10.1996, Vecchi v. komissio, T‑356/94,
EU:T:1996:136
, 50 kohta). Työsopimusten tekemiseen toimivaltainen viranomainen ei tosin ole velvollinen muistuttamaan henkilöstösäännöissä nimenomaisesti säädetyistä edellytyksistä, koska niiden oletetaan olevan hakijoiden tiedossa, mutta avointa toimea koskevalla ilmoituksella, jonka tarkoituksena on ilmoittaa hakijoille tehtävien hoitamiselle asetetut edellytykset, ei olisi kohdetta, jos hallinto voisi hylätä hakijan perusteella, jota ei ole nimenomaisesti mainittu kyseisessä ilmoituksessa tai henkilöstösäännöissä tai jota ei ole aiemmin julkaistu niin, että siihen on mahdollista tutustua tai että se on hakijan tuntema (ks. tuomio 14.4.2011, Šimonis v. komissio, F‑113/07,
EU:F:2011:44
, 74 kohta ja tuomio 15.10.2014, Moschonaki v. komissio, F‑55/10 RENV,
EU:F:2014:235
, 42 kohta).
Esillä olevassa asiassa perustetta, jonka vuoksi kantajan asemaa avointa toimea koskevassa ilmoituksessa tarkoitetussa toimessa ei ole voitu vahvistaa koeajan päättyessä, toisin sanoen sitä, ettei hänellä ollut palkkaluokan AD 8 toimeen vaadittua vähintään yhdeksän vuoden merkityksellistä työkokemusta, ei ollut ilmoitettu avointa toimea koskevassa ilmoituksessa, koska siinä mainittiin virheellisesti vähintään kahdeksan vuoden merkityksellinen työkokemus. Virkamiestuomioistuin katsoo kuitenkin, että tämän tuomion edellisessä kohdassa mainitun oikeuskäytännön perusteella toimielimellä tai virastolla on lähtökohtaisesti mahdollisuus tai jopa velvollisuus, jotta taataan yhdenvertaisen kohtelun periaatteen noudattaminen samaan palkkaluokkaan kuuluvia toimia varten järjestetyissä eri valintamenettelyissä, hylätä hakija sellaisen edellytyksen noudattamatta jättämisen vuoksi, jota tekstissä olevan kirjoitusvirheen vuoksi ei mainita sellaisenaan jossakin sen avointa toimea koskevassa ilmoituksessa, mutta joka – kuten tässä tapauksessa – käy selvästi ja yksiselitteisesti ilmi kyseisen toimielimen tai viraston antamista henkilöstösääntöjen ja muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen yleisistä täytäntöönpanosäännöksistä, jotka on julkaistu asianmukaisella tavalla ja jotka kyseessä olevan toimielimen tai viraston henkilöstöön kuuluvan tavanomaisen huolellisen hakijan oletetaan tuntevan.
Virkamiestuomioistuin katsoo tältä osin, että palvelukseenottoa koskevien yleisten täytäntöönpanosäännösten lopullinen versio on saatettu vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen henkilöstön tietoon 18.12.2012 julkaisemalla se Allegro -intranetsivulla, mikä tapahtui sitä paitsi 12.11.2012 henkilöstölle tarkoitetun tiedotustilaisuuden pitämisen jälkeen. Tämä julkaisutapa täyttää henkilöstösääntöjen 110 artiklan 3 kohdassa asetetun vaatimuksen, jossa hallinnolle jätetään laaja harkintavalta henkilöstösääntöjen 110 artiklassa tarkoitetun tiedoksiantotavan valinnan suhteen (ks. pelkän henkilöstökomitealle ilmoittamisen osalta tuomio 25.11.1976, Küster v. parlamentti, 123/75,
EU:C:1976:162
, 7 kohta).
On syytä lisätä, että istunnossa kantaja ei kyennyt selittämään vakuuttavasti, mistä syystä hän ei ollut voinut tutustua 12.2.2014 tai sitä ennen palvelukseenottoa koskeviin yleisiin täytäntöönpanosäännöksiin käymällä Allegro -intranetsivulla, jota ei voida vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen korostamalla tavalla avata Internet Explorer -selaimella vaan joka edellyttää toisen selaimen käyttöä, minkä koko henkilöstön oletetaan tietävän, kuten vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen niin ikään korostaa kantajan sitä kiistämättä. Kantaja ei myöskään kiistä, että kaikki päätökset, jotka edellyttävät johtokunnan hyväksyntää, kuten palvelukseenottoa koskevat yleiset täytäntöönpanosäännökset, kirjataan vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen palvelimelle, johon koko henkilöstöllä on jatkuva pääsy. Kantaja ei liioin kiistä sitä, että palvelukseenottoa koskevien yleisten täytäntöönpanosäännösten molemmat versiot, joihin hän väittää voineensa tutustua ensimmäisen kerran vasta 19.2.2014, olivat kaikin tavoin samanlaiset vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen palveluksessa palkkaluokan AD 8 toimessa toimimista varten edellytetyn vähintään yhdeksän vuoden merkityksellistä työkokemusta koskevan vaatimuksen osalta.
Tästä seuraa, että ensimmäinen kanneperuste on hylättävä perusteettomana.
Kolmas kanneperuste, joka koskee palvelukseenottoa koskevien yleisten täytäntöönpanosäännösten lainvastaisuutta henkilöstökomitean kuulematta jättämisen vuoksi
– Asianosaisten lausumat
Kantaja väittää, että vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen henkilöstökomitea perustettiin vasta 15.11.2012 tehdyllä päätöksellä, ja hän vetoaa kolmannen kanneperusteensa – joka on tutkittava ennen toista kanneperustetta – tueksi siihen, että tilanteessa, jossa ei ollut minkäänlaista henkilöstökomiteaa, on selvää, että henkilöstösääntöjen 110 artiklan 1 kohdan vastaisesti tätä komiteaa ei voitu kuulla ennen 15.11.2012 pidettyä kokousta, jossa johtokunta antoi vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen väittämällä tavalla palvelukseenottoa koskevat yleiset täytäntöönpanosäännökset.
EIOPAn mukaan henkilöstökomiteaa kuultiin asianmukaisesti palvelukseenottoa koskevien yleisten täytäntöönpanosäännösten tekstistä, jonka komissio hyväksyi ja jonka vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen johtokunta myöhemmin vahvisti.
– Virkamiestuomioistuimen arviointi asiasta
Asiakirja-aineistosta ilmenee ensinnäkin selvästi, että toisin kuin kantaja väittää, henkilöstökomitea perustettiin ennen 15.11.2012. Henkilöstökomitean kolmen jäsenen ensimmäisen vaalin tulokset nimittäin julkistettiin 13.4.2011.
Tarkasteltaessa henkilöstösääntöjen 110 artiklan 1 kohdassa asetettua vaatimusta, jota sovelletaan analogisesti EIOPAn kaltaisiin elimiin ja jonka mukaan kunkin toimielimen tai viraston nimittävä viranomainen tai työsopimusten tekemiseen toimivaltainen viranomainen antaa yleiset täytäntöönpanosäännökset henkilöstökomiteaa kuultuaan, vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen vastineessaan esittämistä asiakirjoista käy ilmi, että 19.9.2011 pidettiin henkilöstökomitean ja EIOPAn johdon välinen kokous, jossa sovittiin, että henkilöstökomitea toimittaa ehdotuksensa muutoksiksi yleisten täytäntöönpanosäännösten kolmeen sarjaan, jotka koskivat väliaikaisia toimihenkilöitä, sopimussuhteisia toimihenkilöitä ja keskijohtoa. Tältä osin henkilöstöosaston koordinaattori lähetti 14.10.2011 henkilöstökomitealle sähköpostiviestin, jossa hän pyysi sitä esittämään huomatuksensa edellä mainituista yleisistä täytäntöönpanosäännöksistä, ja 14.11.2011 henkilöstökomitea vastasi, ettei sillä ollut huomautettavaa erilaisista yleisistä täytäntöönpanosäännöksistä, jotka sen tarkasteltavaksi oli saatettu.
Palvelukseenottoa koskevien yleisten täytäntöönpanosäännösten johdannon tekstissä viitataan siten perustellusti yksiselitteistä sanamuotoa käyttäen henkilöstöä edustavan elimen kuulemiseen ja todetaan, että "EIOPAn johtokunta [on antanut palvelukseenottoa koskevat yleiset täytäntöönpanosäännökset] henkilöstösääntöjen 110 artiklan mukaisesti EIOPAn henkilöstökomiteaa kuultuaan".
Vaikka kantaja on esittänyt kolmannen kanneperusteensa tueksi vain yhden väitteen, jonka mukaan henkilöstökomiteaa ei ollut perustettu ennen 15.11.2012 ja joka on hylätty selvästi perusteettomana, istunnossa keskusteltiin myös yhden virkamiestuomioistuimen jäsenen esille tuomasta kysymyksestä, joka koskee sitä, oliko henkilöstökomiteaa kuultu uudelleen palvelukseenottoa koskevien yleisten täytäntöönpanosäännösten ehdotuksesta, sellaisena kuin se on muutettuna komission esitettyä huomautuksensa, joiden mukaan sen edellytetään hyväksyvän tekstin asetuksen N:o 1094/2010 68 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla.
Kuten tämän tuomion 66 kohdassa todetaan, henkilöstösääntöjen 110 artiklassa säädetään, että virastot antavat yleiset täytäntöönpanosäännökset henkilöstökomiteaansa kuultuaan ja yhteisymmärryksessä komission kanssa, kun taas asetuksen N:o 1094/2010 68 artiklan 2 kohdassa, jossa viitataan henkilöstösääntöjen 110 artiklaan, täsmennetään, että ”[EIOPAn] johtokunta hyväksyy yhteisymmärryksessä komission kanssa” henkilöstösääntöjen ja muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen yleiset täytäntöönpanosäännökset.
Vaikka virasto ei voi antaa henkilöstösääntöjen 110 artiklan yleisiä täytäntöönpanosäännöksiä ilman komission suostumusta, mistä seuraa, että komissiolla on tiettyä valvontavaltaa, henkilöstökomitean osalta on sitä vastoin säädetty vain kuulemisesta eli sellaisesta vähämerkityksisestä päätöksentekoon osallistumisen muodosta, joka ei missään tapauksessa merkitse, että hallinto on velvollinen noudattamaan henkilöstökomitean kuulemisen yhteydessä esitettyjä huomautuksia. Jottei kuulemisvelvollisuuden tehokasta vaikutusta rajoiteta, hallinnon on kuitenkin noudatettava tätä velvollisuutta aina kun henkilöstökomitean kuulemisella saattaa olla vaikutusta tehtävän päätöksen sisältöön (ks. vastaavasti tuomio 20.11.2003, Cerafogli ja Poloni v. EKP, T‑63/02,
EU:T:2003:308
, 23 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Edellä mainituissa henkilöstösääntöjen 110 artiklan säännöksissä ei vahvisteta viraston antamien yleisten täytäntöönpanosäännösten hyväksymismenettelyn eri vaiheiden aikajärjestystä, varsinkaan sen osalta, voidaanko sen henkilöstökomiteaa kuulla tai onko sitä kuultava ennen kuin komissio on antanut suostumuksensa vai sen jälkeen. Virkamiestuomioistuin toteaa kuitenkin, että esillä olevien säännösten asiayhteydessä vakuutus- ja lisäeläkeviranomaiselle muodollisesti annettu toimivalta antaa yleiset täytäntöönpanosäännökset edellyttää komission suostumusta, vaikka todellisuudessa sekä vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisella että komissiolla on päätöksentekovalta asiassa. Näin ollen on katsottava, että viraston henkilöstökomiteaa voidaan kuulla, kuten tässä tapauksessa, ennen kuin komissio on hyväksynyt yleisten täytäntöönpanosäännösten ehdotuksen, kunhan viraston myöhemmin muodollisesti hyväksymä teksti ei poikkea olennaisesti henkilöstökomitealle alun perin toimitetusta tekstistä komission pyynnöstä tehtyjen muutosten vuoksi.
Esillä olevan asian olosuhteissa vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen olisi ollut velvollinen kuulemaan henkilöstökomiteaa uudelleen ennen palvelukseenottoa koskevien yleisten täytäntöönpanosäännösten antamista ainoastaan, jos se olisi päättänyt hyväksyä alkuperäiseen ehdotukseensa komission vaatimia muutoksia, jotka vaikuttavat olennaisesti tämän ehdotuksen rakenteeseen. Tällaista velvollisuutta ei sen sijaan ole yksittäisten ja vaikutuksiltaan vähäisten muutosten osalta, sillä sitä, onko muutos olennainen, on arvioitava siltä kannalta, mikä on muutettujen säännösten tarkoitus ja asema kokonaistekstissä eikä sellaisten yksittäisten seurausten kannalta, joita muutoksista voi aiheutua asianomaisille virkamiehille tai toimihenkilöille (ks. vastaavasti tuomio 22.12.2008, Centeno Mediavilla ym. v. komissio, C‑443/07 P,
EU:C:2008:767
, 52 kohta).
Virkamiestuomioistuin toteaa tältä osin, että komissio hyväksyi 3.4.2012 tekemällään päätöksellä C(2012) 2272 (lopullinen) eri virastojen antamat henkilöstösääntöjen ja muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen yleiset täytäntöönpanosäännökset ja niiden joukossa EIOPAn palvelukseenottoa koskevat yleiset täytäntöönpanosäännökset. On kuitenkin todettava, ettei tämän päätöksen tekstistä, jonka vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen on toimittanut, ilmene komission edellyttäneen yksittäisiä tai olennaisia muutoksia palvelukseenottoa koskevien yleisten täytäntöönpanosäännösten tekstiin, joka on saatettu sen hyväksyttäväksi. Sen sijaan edellä mainitun hyväksymispäätöksen neljännessä perustelukappaleessa komissio toteaa, että "yksityiskohtaisen tarkastelun perusteella [yleisten täytäntöönpanosäännösten] ehdotukset noudattavat pitkälti komission oman henkilöstönsä osalta antamia säännöksiä [ja että] erot komission säännöksiin nähden rajoittuvat [kyseessä olevien] virastojen erityispiirteisiin".
Näin ollen tämän tuomion 87 ja 88 kohdassa esitettyjen periaatteiden mukaisesti EIOPAlla ei lähtökohtaisesti ollut velvollisuutta kuulla uudelleen henkilöstökomiteaa palvelukseenottoa koskevien yleisten täytäntöönpanosäännösten ehdotuksesta komission hyväksymispäätöksen jälkeen.
Asiakirja-aineistosta ilmenee, että vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen noudattamassa menettelyssä henkilöstösääntöjen ja muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen yleisten täytäntöönpanosäännösten antamiseksi henkilöstökomitealle ja komissiolle on toimitettu useita tekstejä yhdessä. Tältä osin henkilöstöosaston koordinaattori on 9.11.2012 lähettänyt henkilöstökomitealle sähköpostiviestin, jossa hän viittasi sen kanssa käytyihin keskusteluihin henkilöstösääntöjen ja muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen yleisten täytäntöönpanosäännösten, mukaan lukien palvelukseenottoa koskevien yleisten täytäntöönpanosäännösten, ehdotuksista, jotka komissio oli jo hyväksynyt ja jotka saatettaisiin johtokunnan vahvistettaviksi sen 15.11.2012 pidettävässä kokouksessa. Tästä sähköpostiviestistä ilmenee kuitenkin, ettei 9.11.2012 ollut vielä toimitettu yhtäkään tekstiä henkilöstökomitealle ja että tämä komitea on nimenomaisesti ilmoittanut 14.11.2012 lähettämässään sähköpostiviestissä, ettei sillä ollut huomautettavaa kyseisestä tekstistä.
Edellä esitetyt tosiseikkoja koskevat toteamukset vahvistavat, ettei yleisten täytäntöönpanosäännösten ehdotuksiin, joista henkilöstökomiteaa oli jo kuultu, tehty yhtään olennaista muutosta. Joka tapauksessa ne vahvistavat, että henkilöstökomitea oli laajasti mukana henkilöstösääntöjen 110 artiklan eri yleisten täytäntöönpanosäännösten hyväksymismenettelyssä ja ettei se halunnut lisätä huomautuksia palvelukseenottoa koskevien yleisten täytäntöönpanosäännösten tekstiin, jonka toimittamisesta johtokunnalle sille oli ilmoitettu edellä mainitussa 9.11.2012 lähetetyssä sähköpostiviestissä ja jonka sisällön se tunsi, ja vaikka tämän sisällön oletettaisiin voineen poiketa sille alun perin toimitetun palvelukseenottoa koskevien yleisten täytäntöönpanosäännösten ehdotuksen sisällöstä, se saattoi sisältää vain yksittäisiä ja vaikutuksiltaan vähäisiä muutoksia tämän tuomion 88 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla.
Edellä esitetystä seuraa, että palvelukseenottoa koskevia yleisiä täytäntöönpanosäännöksiä koskeva lainvastaisuusväite, joka koskee henkilöstökomitean kuulematta jättämistä, on hylättävä perusteettomana.
Toinen kanneperuste, joka koskee luottamuksensuojan periaatteen loukkaamista
– Asianosaisten lausumat
Kantaja väittää ensinnäkin, että vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen hylkäsi riidanalaisella päätöksellä taannehtivasti hakemuksen, jonka hän esitti avointa toimea koskevalla ilmoituksella aloitetussa palvelukseenottomenettelyssä ja että se peruutti hänen subjektiiviset oikeutensa, jotka se oli antanut hänelle 7.11.2013 tehdyllä päätöksellä nimittäessään hänet kyseiseen toimeen 16.9.2013 alkaen. Kantajan mukaan tällä toiminnallaan vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen ei kunnioittanut kantajan perusteltua luottamusta siihen, että hänen palvelukseen ottamisensa 7.11.2013 oli laillinen. Kantajan mukaan mikään objektiivinen seikka ei olisi voinut saada häntä huomaamaan avointa toimea koskevaan ilmoitukseen sisältyvää virhettä tai seikkoja, jotka kyseenalaistaisivat 7.11.2013 tehdyn päätöksen laillisuuden.
Toiseksi kantaja väittää, että vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen toimi selvästi kohtuuttomassa ajassa, jos otetaan huomioon, että riidanalainen päätös tehtiin seitsemän kuukautta sen jälkeen, kun hänet 18.7.2013 hyväksyttiin vanhemman asiantuntijan toimeen, ja yhdeksän kuukautta sen jälkeen, kun avointa toimea koskeva ilmoitus 24.5.2013 julkaistiin.
Vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen vaatii, että toinen kanneperuste hylätään, ja se väittää, että kantaja ei voinut olla tietämättä palvelukseen ottamiseensa vaikuttavasta lainvastaisuudesta, sillä palvelukseenottoa koskevat yleiset täytäntöönpanosäännökset oli julkaistu EIOPAn intranetsivulla. Lisäksi 14 palvelukseenottomenettelyssä, jotka järjestettiin 1.1.2011 ja avointa toimea koskevan ilmoituksen julkaisemisen 24.5.2013 välisenä aikana, palkkaluokan AD 8 toimiin hakeminen oli aina edellyttänyt vähintään yhdeksän vuoden merkityksellistä työkokemusta, mitä kantaja ei voinut EIOPAn pienen koon vuoksi kohtuudella olla tietämättä.
– Virkamiestuomioistuimen arviointi asiasta
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan luottamuksensuojan periaate, joka on yksi unionin oikeuden perusperiaatteista (ks. mm. tuomio 5.5.1981, Dürbeck, 112/80,
EU:C:1981:94
, 48 kohta), edellyttää, että virkamiehellä tai toimihenkilöllä on oikeus vedota tähän periaatteeseen, jos hän on tilanteessa, jossa ilmenee, että unionin hallinto on antamalla täsmällisiä vakuutteluja synnyttänyt perusteltuja odotuksia. Annettujen vakuuttelujen on lisäksi oltava sovellettavien oikeussäännösten mukaisia (tuomio 18.7.2007, AER v. Karatzoglou, C‑213/06 P,
EU:C:2007:453
, 33 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Vaikka luottamuksensuojan periaate voi rajoittaa hallinnon oikeutta peruuttaa taannehtivasti lainvastainen toimi tilanteessa, jossa toimen vastaanottaja saattoi luottaa toimen lainmukaisuuteen, tämän edellytyksen ei katsota täyttyvän sellaisessa objektiivisessa tilanteessa, jossa asianomaisen henkilön olisi pitänyt havaita kyseinen virhe, tai toisin sanoen silloin, kun on olemassa seikkoja, jotka ovat omiaan asettamaan toimen lainmukaisuuden kyseenalaiseksi. Asianomainen henkilö ei siis voi luottaa peruutetun toimen lainmukaisuuteen etenkään silloin, kun kyseisellä toimella ei ole oikeusperustaa tai kun kyseinen toimi on toteutettu selvästi sovellettavien oikeussääntöjen vastaisesti (tuomio 12.5.2010, Bui Van v. komissio, T‑491/08 P,
EU:T:2010:191
, 44 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Esillä olevassa asiassa avointa toimea koskeva ilmoitus ei tosin sisältänyt mitään viittausta palvelukseenottoa koskeviin yleisiin täytäntöönpanosäännöksiin eikä sitä suuremmalla syyllä viittausta kyseisten yleisten täytäntöönpanosäännösten 7 artiklaan, jossa palkkaluokan AD 8 hoitamiseen edellytetään vähintään yhdeksän vuoden työkokemusta. Virkamiestuomioistuin katsoo kuitenkin, että esillä olevan asian olosuhteissa kantaja ei voinut kohtuudella olla tietämättä, että näitä yleisiä täytäntöönpanosäännöksiä sovellettiin välttämättä hänen tapauksessaan.
Ei ole kohtuutonta katsoa, että kokeneen väliaikaisen toimihenkilön, kuten kantajan, joka hoiti jo palkkaluokan AD 6 toimea vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisessa, olisi pitänyt pohtia, mikä on avointa toimea koskevassa ilmoituksessa tarkoitetun kaltaiseen palkkaluokan AD 8 toimeen palvelukseen ottamiseksi ja/tai tämän palkkaluokan määrittämiseksi edellytetyn työkokemuksen vähimmäispituus. Näin on tässä tapauksessa erityisesti sen vuoksi, että vanhemman asiantuntijan toimen saaminen merkitsi kantajan tapauksessa kahden palkkaluokan korotusta hänen sidosryhmien asiantuntijan toimeensa nähden. Lisäksi huomioon on otettava se erityinen asiayhteys, jossa unionin virastot yleisesti toimivat ja jolle on tunnusomaista erityisesti se, että niillä on rajallinen henkilöstö ja erityisiä operatiivisia velvoitteita (ks. vastaavasti tuomio 4.12.2013, ETF v. Schuerings, T‑107/11 P,
EU:T:2013:624
, 97 ja 100 kohta ja tuomio 10.9.2014, Tzikas v. AFE, F-120/13, EU:F:2014:197, 93 kohta). Vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen, joka on kooltaan pieni hallinnollinen yksikkö ja käsittää hallintoavustajien tehtäväryhmässä vain 13 toimea ja hallintovirkamiesten tehtäväryhmässä 70 toimea, joista vain 11 toimea palkkaluokassa AD 8, oli julkaissut jopa 14 avointa toimea koskevaa ilmoitusta palkkaluokan AD 8 toimiin ja kuhunkin näistä toimista hakijoilta oli systemaattisesti edellytetty vähintään yhdeksän vuoden työkokemusta.
On vielä huomattava, että niin ikään vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan väliaikaisen toimihenkilön työsuhde asianomaiseen toimielimeen tai virastoon perustuu työsopimukseen (tuomio 18.10.1977, Schertzer v. parlamentti, 25/68,
EU:C:1977:158
, 40 kohta ja tuomio 19.6.1992, V v. parlamentti, C‑18/91 P,
EU:C:1992:269
, 39 kohta). Näin ollen siltä osin kuin on kyse mahdollisuudesta päättää työsopimukseen perustuva työsuhde, kun sopimuspuolet ovat ilmaisseet tahtonsa työsuhteen päättämiseen, työsopimusten tekemiseen toimivaltainen viranomainen ei toimi yksipuolisesti nimittävän viranomaisen tavoin, vaan sitä sitovat sen ja työntekijän väliset merkitykselliset sopimusmääräykset ja joka tapauksessa muuhun henkilöstöön sovellettavat palvelussuhteen ehdot ja erityisesti niiden 14 ja 47 artikla.
Esillä olevan asian kaltaisissa olosuhteissa, joissa EIOPA on nimenomaisesti vahvistanut kirjallisissa ja suullisissa vastauksissaan, että se ei aikonut vedota yhteenkään edellä mainituista säännöksistä vaan tukeutua yksinomaan 30.6.2011 tekemäänsä päätökseen, virkamiestuomioistuin katsoo, että luottamuksensuojan periaatteen noudattamista koskevista perusteluista riippumatta vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen työsopimusten tekemiseen toimivaltainen viranomainen ei voinut yksipuolisesti päättää peruuttaa työtarjousta, johon sovelletaan 30.6.2011 tehdyssä päätöksessä tarkoitettuja edellytyksiä, kuten todettiin 17.7.2013 lähetetyssä sähköpostiviestissä, jossa tämä tarjous esitettiin virallisesti, ja hylätä taannehtivasti kantajan hakemusta.
Vaikka yhdessäkään muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen säännöksessä ei kielletä työsopimusten tekemiseen toimivaltaista viranomaista rajoittamasta toimihenkilöille edullisemmilla sopimusmääräyksillä näiden toimihenkilöiden eduksi muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 47 artiklaan perustuvaa oikeuttaan irtisanoa pätevästi tehdyt työsopimukset (tuomio 30.11.1994, Düchs v. komissio, T‑558/93,
EU:T:1994:279
, 43 kohta ja tuomio 7.7.2004, Schmitt v. AER, T‑175/03,
EU:T:2004:214
, 53 kohta), se ei voi kuitenkaan muissa kuin muuhun henkilöstöön sovellettavissa palvelussuhteen ehdoissa tarkoitetuissa tilanteissa irrottautua yksipuolisesti asianomaisen työntekijän kanssa tekemästään sopimuksesta. Erityisesti työtarjous, joka hakijalle on tehty tämän palvelukseen ottamiseksi väliaikaisena toimihenkilönä, merkitsee pelkkää aikomusta, ja se on valmisteleva toimenpide, jolla ei luoda oikeuksia ja joka voidaan peruuttaa esimerkiksi silloin kun työsopimusten tekemiseen toimivaltainen viranomainen saa työtarjouksen tekemisen jälkeen tietää, ettei asianomainen täytä jotakin palvelukseen ottamisen edellytystä, joka on asetettu muuhun henkilöstöön sovellettavissa palvelussuhteen ehdoissa, avointa toimea koskevassa ilmoituksessa tai sisäisissä ohjeissa (ks. vastaavasti tuomio 23.10.2012, Eklund v. komissio, F‑57/11,
EU:F:2012:145
, 66 kohta ja määräys 10.7.2014, Mészáros v. komissio, F‑22/13,
EU:F:2014:189
, 73 kohta). Tilanne on kuitenkin erilainen silloin kun tällainen tarjous on hyväksytty, kun se on konkretisoitunut työsopimusten tekemiseen toimivaltaisen viranomaisen päätöksessä, kuten 7.11.2013 tehdyssä päätöksessä, ja kun uuden sopimukseen perustuvan työsuhteen täytäntöönpano on käytännössä jo alkanut. Tällaisessa tilanteessa sopimuspuolten tahdonilmaisujen perusteella syntyy uusia sopimusvelvoitteita, jotka rajoittavat työsopimusten tekemiseen toimivaltaisen viranomaisen toimivaltaa ryhtyä yksipuolisesti toimenpiteisiin muissa kuin muuhun henkilöstöön sovellettavissa palvelussuhteen ehdoissa nimenomaisesti tarkoitetuissa tilanteissa, kuten niiden 47 artiklassa tarkoitetuissa tilanteissa, ja joka tapauksessa toteuttaa taannehtivia toimenpiteitä.
Esillä olevassa asiassa virkamiestuomioistuin toteaa ensinnäkin, että 18.7.2013 kantaja hyväksyi nimenomaisesti vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen edellisenä päivänä tekemän työtarjouksen, jonka ehdot sisältyvät 17.7.2013 kantajalle osoitettuun sähköpostiviestiin. Tämän sähköpostiviestin sisällöstä ilmenee, että se käsittää kaksi seikkaa: ensimmäinen on ”väliaikaista siirtoa” koskeva sitova tarjous kantajalle, joka säilytti toistaiseksi voimassa olevan työsuhteensa palkkaluokassa AD 6, kun taas toinen on hänelle tehty tarjous, jonka edellytyksenä oli henkilön osoittama työsuoritusten laatu väliaikaista siirtoa koskevana aikana. Tämä sähköpostiviesti ei siten sisältänyt tarjousta palvelukseen ottamisesta välittömästi avointa toimea koskevassa ilmoituksessa esitetyin ehdoin, sillä tässä ilmoituksessa viitattiin ainoastaan muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 9 artiklassa tarkoitettuun kolmen vuoden määräaikaiseen väliaikaisen toimihenkilön toimeen. Virkamiestuomioistuin toteaa toiseksi, että ”väliaikaista siirtoa” koskeva sitova tarjous konkretisoitui tässä tapauksessa 7.11.2013 tehdyllä päätöksellä, vaikka muodollisesti kyse ei ollut osapuolten välillä allekirjoitetun työsopimuksen muutoksesta. Kolmanneksi virkamiestuomioistuin toteaa, että kantaja hoiti tosiasiallisesti vanhemman asiantuntijan tehtäviä lähes kuuden kuukauden ajan, ja neljänneksi, että EIOPA ilmoitti istunnossa, että riidanalaisen päätöksen oikeusperustana ei ollut muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelusuhteen ehtojen säännös vaan 30.6.2011 tehty päätös, jonka vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen toimitusjohtaja teki täyttääkseen henkilöstösäännöissä ja muuhun henkilöstöön sovellettavissa palvelusuhteen ehdoissa olevan lainsäädännöllisen aukon.
Näissä olosuhteissa vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen työsopimusten tekemiseen toimivaltainen viranomainen ei voinut 24.2.2014 ilman konkreettista oikeusperustaa hylätä yksipuolisesti kantajan hakemusta vanhemman asiantuntijan toimeen, mikä johti toisin sanoen siihen, että hänelle 17.7.2013 tehty väliaikaisen siirron osalta sitova työtarjous, jonka kantaja oli jo hyväksynyt, peruutettiin ja menetti siten vaikutuksensa. Näin olisi siinäkin tapauksessa, että kyse olisi ollut vain kuuden kuukauden väliaikaista siirtoa koskevasta tarjouksesta, jolloin kantajalla olisi mahdollisuus hyväksymällä toinen tarjous, jos se konkretisoituisi, säilyttää toistaiseksi voimassa oleva työsuhteensa, joka perustui voimassa olevaan palkkaluokan AD 6 työsopimukseen vanhemman asiantuntijan toimesta, jota tavallisesti voitiin hakea vain kolmen vuoden määräajaksi.
Näin ollen on todettava, että riidanalainen päätös on lainvastainen siltä osin kuin siinä hylätään taannehtivasti kantajan hakemus vanhemman asiantuntijan toimeen.
Tarkasteltaessa sitä, onko – kuten kantaja väittää erityisesti kannekirjelmässään – vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen työsopimusten tekemiseen toimivaltainen viranomainen tosiasiallisesti peruuttanut 7.1.2013 tekemänsä päätöksen, joka vaikuttaa vanhemman asiantuntijan toimea koeajalla hoitavaan kantajaan, on todettava, että riidanalainen päätös ei koske nimenomaisesti tämän 7.11.2013 tehdyn päätöksen peruuttamista. Virkamiestuomioistuin toteaa, että tässä viimeksi mainitussa päätöksessä määrätään ainoastaan kantajan väliaikaisesta siirrosta 16.9.2013 alkaen ja ilmoitetaan, että mikäli kantajan asema tässä hänen hoitamassaan uudessa tehtävässä vahvistetaan, työsopimusten tekemiseen toimivaltainen viranomainen tekee päätöksen, tässä tapauksessa lopullisen työtarjouksen, jolla hänen palkkaluokakseen vahvistetaan vanhemman asiantuntijan toimen palkkaluokka AD 8 taannehtivasti 16.9.2013 alkaen. Koska kantaja on saanut palkkaluokan AD 6 palkkaa väliaikaista siirtoa koskevalta ajalta tämän 7.11.2013 tehdyn päätöksen soveltamisen seurauksena ja koska hän ei ole saanut taannehtivasti palkkaluokan AD 8 palkkaa 16.9.2013 alkaen vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen työsopimusten tekemiseen toimivaltaisen viranomaisen sittemmin kieltäydyttyä vahvistamasta hänen asemaansa tässä tehtävässä, on katsottava, että 7.11.2013 tehtyä päätöstä ei ole peruutettu tai muutoin kumottu riidanalaisella päätöksellä, koska se on päinvastoin menettänyt kaikki vaikutuksensa.
Edellä esitetyn perusteella toinen kanneperuste on hyväksyttävä osittain ja on todettava, että riidanalainen päätös on lainvastainen siltä osin kuin siinä ei oteta huomioon sopimussuhteeseen perustuvia saavutettuja oikeuksia ja sopimusehtoja ja hylätään taannehtivasti kantajan hakemus vanhemman asiantuntijan toimeen ja peruutetaan implisiittisesti hänelle 17.7.2013 tehty työtarjous, jonka kantaja oli jo hyväksynyt.
Neljäs kanneperuste, joka koskee puolustautumisoikeuksien loukkaamista ja perusoikeuskirjan 41 artiklan rikkomista
– Asianosaisten lausumat
Kantaja väittää, että koska vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen ei antanut hänelle mahdollisuutta esittää asianmukaisesti huomautuksiaan ennen riidanalaisen päätöksen tekemistä, se sivuutti hänen oikeutensa tulla kuulluksi ennen hänelle vastaisen päätöksen tekemistä. Kantaja väittää, että jos hänelle olisi annettu tilaisuus esittää näkemyksensä siitä, oliko vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisella oikeus tehdä kyseinen päätös, hän olisi voinut vaikuttaa sen sisältöön.
EIOPA vaatii kanneperusteen hylkäämistä ja huomauttaa, että kantajaa kuultiin hänen henkilöstöyksikön työntekijän ja sääntelyosaston johtajan kanssa 3. ja 11.2.2014 käymiensä keskustelujen yhteydessä.
– Virkamiestuomioistuimen arviointi asiasta
Arvioitaessa sitä, noudattiko vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen täysin kantajan oikeutta tulla kuulluksi siitä, oliko hänellä vähintään yhdeksän vuoden merkityksellinen työkokemus, kun hän esitti hakemuksensa vanhemman asiantuntijan toimeen, asiakirja-aineistosta ja istunnosta käydyistä keskusteluista ilmenee, että kantajalle ilmoitettiin 3.2.2014 hänen henkilöstöyksikön työntekijän kanssa käymänsä keskustelun aikana, että vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisessa oli tuohon aikaan käynnissä tarkistus, joka koski sitä, täyttikö hän yhdeksän vuoden vähimmäistyökokemusta koskevan edellytyksen voidakseen hoitaa palkkaluokan AD 8 toimea, ja että 11.2.2014 sääntelyosaston johtajan kanssa pidetyssä kokouksessa he molemmat pyrkivät selvittämään, täyttikö hän konkreettisesti edellä mainitun yhdeksän vuoden työkokemusta koskevan edellytyksen vai ei.
Asiakirja-aineistosta ilmenee, että 11.2.2014 pidetyssä kokouksessa sääntelyosaston johtaja antoi kantajalle tilaisuuden kiistää hallinnon tekemän laskelman siitä, kuinka monen vuoden työkokemus hänen hyväkseen oli luettava. Aiemman työkokemuksensa osalta kantajalla oli näin ollen mahdollisuus esittää asianmukaisesti kantansa kyseiselle johtajalle ennen kuin toimitusjohtaja teki riidanalaisen päätöksen.
Sen lisäksi, että kantajaa kuultiin hänen työkokemuksensa keston tarkistamisen yhteydessä, virkamiestuomioistuin katsoo, että edellä kuvattujen tosiseikkojen asiayhteydessä kantaja ei voinut olla tietämättä vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen antamasta merkityksestä sille, saattoiko hän osoittaa omaavansa vähintään yhdeksän vuoden merkityksellisen työkokemuksen voidakseen hoitaa palkkaluokan AD 8 toimea, minkä lisäksi kantajalle oli ilmoitettu, että vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen piti valitettavana, että hän ei voinut odottaa asemaansa palkkaluokan AD 8 vanhemman asiantuntijan toimessa vahvistettavan, koska hän ei ollut osoittanut, että hänellä oli avointa toimea koskevassa ilmoituksessa tarkoitettuun päivään mennessä vähintään yhdeksän vuoden merkityksellinen työkokemus.
Kantajalla oli vielä ollut mahdollisuus täydentää omaa näkemystään työkokemuksensa laskentatavasta ja sen oikeudellisista seurauksista 11.2.2014 pidetyn kokouksen ja 24.2.2014 tehdyn riidanalaisen päätöksen välillä kuluneiden 13 päivän kuluessa (ks. tuomio 10.9.2014, Tzikas v. AFE, F‑120/13,
EU:F:2014:197
, 59 kohta).
Näissä olosuhteissa virkamiestuomioistuin toteaa, että ennen kuin vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen päätti riidanalaisella päätöksellä olla vahvistamatta kantajan asemaa vanhemman asiantuntijan toimessa, se kunnioitti kantajan oikeutta tulla kuulluksi perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti.
Edellä esitetyn perusteella neljäs kanneperuste on hylättävä.
Viides kanneperuste, joka koskee ensisijaisesti 30.6.2011 tehtyyn päätökseen sisältyvien sääntöjen lainvastaisuutta ja toissijaisesti tämän saman päätöksen soveltamisalan noudattamatta jättämistä
– Asianosaisten lausumat
Kantaja vetoaa ensisijaisesti siihen, että 30.6.2011 tehty päätös on neljästä syystä lainvastainen.
Ensinnäkään toimitusjohtajalla ei ollut toimivaltaa tehdä 30.6.2011 tehtyä päätöstä, sillä kantajan mielestä tämä toimivalta kuuluu johtokunnalle, joka olisi voinut hyväksyä vastaavan tekstin asetuksen N:o 1094/2010 47 artiklan 2 kohdan perusteella. Tältä osin kantaja kiistää sen, että 30.6.2011 tehty päätös voisi olla tämän asetuksen 53 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu "hallinnollinen ohje".
Toiseksi kantaja riitauttaa 30.6.2011 tehdyn päätöksen hyväksymiseen johtaneen perusteen eli henkilöstösääntöjen ja vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen antamien henkilöstösääntöjen ja muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen yleisten täytäntöönpanosäännösten välisen lainsäädännöllisen aukon, joka pitäisi täyttää niiden väliaikaisten toimihenkilöiden osalta, jotka vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen on jo ottanut palvelukseensa, joskin alempaan palkkaluokkaan, ja jotka siirretään muihin väliaikaisen toimihenkilön toimiin. Kantaja katsoo, että kun sama toimihenkilö on määrätty peräkkäin eri toimiin vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen palveluksessa samaan väliaikaisen toimihenkilön asemaan, muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 14 artiklassa säädetyn kaltainen koeaika olisi suoritettava ainoastaan ensimmäisessä toimessa. Muuhun henkilöstöön sovellettavissa palvelussuhteen ehdoissa ei säädetä, että väliaikaiselle toimihenkilölle, jonka asema viraston tehtävissä on jo vahvistettu tässä säännöksessä tarkoitetun koeajan päättyessä, voitaisiin asettaa velvollisuus suorittaa uusi koeaika, jos hänet määrätään hoitamaan toista väliaikaisen toimihenkilön toimea samassa virastossa, silloinkin, jos hänet on määrätty hoitamaan muita tehtäviä tai hoitamaan niitä ylemmässä palkkaluokassa.
Kolmanneksi kantaja väittää, että 30.6.2011 tehty päätös voi johtaa väärinkäyttöön, kun – kuten hänen tapauksessaan – sama väliaikainen toimihenkilö on 18 kuukautta ”koeajalla”, ja tässä tapauksessa vain kolmen vuoden työsuhteen yhteydessä.
Neljänneksi kantaja väittää, että vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen olisi pitänyt peruuttaa 30.6.2011 tehty päätös, koska sen tarkoituksena oli ainoastaan hallinnoida väliaikaisen toimihenkilön peräkkäisten työsuhteiden ensimmäistä työsuhdetta siihen asti, kunnes väliaikaisten toimihenkilöiden sopimusten hallinnointia koskevat menettelytavat otetaan käyttöön. Koska palvelukseenottoa koskevat yleiset täytäntöönpanosäännökset on annettu, 30.6.2011 tehtyä päätöstä ei voitu enää soveltaa tässä tapauksessa.
Toissijaisesti kantaja väittää, että 30.6.2011 tehtyä päätöstä sovellettiin hänen osaltaan virheellisesti. Kantaja vetoaa erityisesti siihen, että avointa toimea koskevassa ilmoituksessa ei viitattu koeaikaan saati 30.6.2011 tehtyyn päätökseen. Kantaja myönsi kuitenkin istunnossa, että hyväksymällä 18.7.2013 tarjouksen vanhemman asiantuntijan toimesta hän hyväksyi sen, että häneen sovelletaan 30.6.2011 tehdyssä päätöksessä tarkoitettua väliaikaista siirtoa koskevaa järjestelyä.
Vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen vaatii, että viides kanneperuste on hylättävä, ja se vetoaa siihen, että 30.6.2011 tehty päätös on ”sisäinen hallinnollinen ohje”, jonka toimitusjohtaja saattoi antaa asetuksen N:o 1094/2010 53 artiklan 3 kohdassa hänelle tältä osin myönnetyn toimivallan nojalla. Vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen selittää, että sen henkilöstön eduksi tehdyn päätöksen tarkoituksena on antaa EIOPAn sisäisille hakijoille mahdollisuus aloittaa työskentely ylemmän palkkaluokan toimessa ilman, että heihin lakattaisiin soveltamasta aiempaa, määräajaksi tai toistaiseksi tehtyä työsopimusta, joka pysyy edelleen voimassa ja jota ei irtisanota tai joka ei menetä merkitystään, kun henkilö siirretään väliaikaisesti ylemmän palkkaluokan toimeen.
– Virkamiestuomioistuimen arviointi asiasta
Viidennellä kanneperusteellaan kantaja esittää todellisuudessa 30.6.2011 tehtyä päätöstä koskevan lainvastaisuusväitteen. Tältä osin kantaja ei ole nimenomaisesti riitauttanut hallinnollisessa valituksessa tämän päätöksen laillisuutta eikä etenkään itse periaatetta, jonka mukaan hänelle asetetaan uudelleen koeajan hyväksyttävää suorittamista koskeva velvollisuus, joka vastaa muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 14 artiklassa säädettyä koeaikaa koskevaa velvollisuutta. Kuten tämän tuomion 58 ja 60 kohdassa selitetään, esillä oleva lainvastaisuusväite on kuitenkin otettava tutkittavaksi.
Toimitusjohtajan henkilöllisestä toimivallasta 30.6.2011 tehdystä päätöksestä on todettava, että tämä päätös voi kuulua ”sisäisten hallinnollisten ohjeiden” luokkaan, joiden antaminen kuuluu asetuksen N:o 1094/2010 53 artiklan 3 kohdan nojalla toimitusjohtajan toimivaltaan. Näin ollen 30.6.2011 tehtyä päätöstä koskeva lainvastaisuusväite on hylättävä siltä osin kuin se koskee henkilöllisen toimivallan puuttumista koskevaa virhettä.
Asiallisen toimivallan puuttumista koskevan virheen osalta on aluksi tutkittava, oliko – kuten toimitusjohtaja 30.6.2011 tehdyssä päätöksessä väitti – kyseisenä päivänä todellisuudessa henkilöstösääntöjen ja muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen ja niiden soveltamiseksi annettujen vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen sisäisten sääntöjen välillä ”lainsäädännöllinen aukko”, joka oikeutti hallinnollisen poikkeusjärjestelyn, jota sovelletaan otettaessa palvelukseen vakuutus- ja lisäeläkejärjestelmän ulkopuolella ja sisällä julkaistussa avointa toimea koskevassa ilmoituksessa tarkoitetun määräaikaisen väliaikaisen toimihenkilön toimeen toimihenkilö, jonka vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen on jo ottanut palvelukseensa toistaiseksi niin ikään väliaikaisena toimihenkilönä mutta avoinna olevan toimen palkkaluokkaa alempaan palkkaluokkaan.
Virkamiestuomioistuin katsoo heti alkuun, että 30.6.2011 tehdyssä päätöksessä asetetaan tosiasiallisesti ”väliaikaista siirtoa” (”provisional assignment”) koskevaa ilmaisua käyttäen palvelukseenottamisen edellytykseksi, toisin sanoen henkilön ylemmän palkkaluokan toimeen lopullisen määräämisen edellytykseksi, että väliaikaisen siirron muodossa suoritetun kuuden kuukauden koeajan päättyessä osoitetaan työsuoritusten laatu uusissa tehtävissä, joita on näin ollen hoidettu väliaikaisesti, ja lykätään tätä palvelukseenottamista. Tämä "väliaikaista siirtoa" koskeva järjestely johtaa asiallisesti siihen, että väliaikainen toimihenkilö voi käyttää mahdollisuutta hoitaa väliaikaisesti ylemmän palkkaluokan toimea, kuten säädetään henkilöstösääntöjen 7 artiklan 2 kohdassa, jota sovelletaan analogisesti muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 10 artiklan nojalla, samalla kun hänelle asetetaan koeaika, joka vastaa tarkoitukseltaan muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 14 artiklassa tarkoitettua koeaikaa. Tällaisessa järjestelyssä, josta ei ole säädetty henkilöstösäännöissä tai muuhun henkilöstöön sovellettavissa palvelussuhteen ehdoissa ja jossa ei viitata myöskään muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 14 artiklaan ja joka vaikuttaa siten sui generis -järjestelyltä, palvelukseen ottaminen tai uusi siirto tapahtuu lopullisesti vasta sellaisen koeajan jälkeen, jonka aikana väliaikainen toimihenkilö, jolla on toista, alemman palkkaluokan toimea koskeva työsopimus, ainoastaan siirretään väliaikaisesti avointa toimea koskevassa ilmoituksessa tarkoitettuun avoinna olevaan ylemmän palkkaluokan toimeen.
Muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 10 artiklan 3 kohdassa säädetään tosin, että jos henkilö ”siirretään”, vaikka vain ”väliaikaisesti” – 30.6.2011 tehdyn päätöksen sanamuodon mukaisesti –uuteen toimeen, työsopimukseen on tehtävä tätä koskeva muutos, joka on tehtävä samanaikaisesti asemapaikan vaihtumisen kanssa. Virkamiestuomioistuin katsoo kuitenkin tässä tapauksessa, että vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen ja kantaja ovat 17. ja 18.7.2013 lähettämillään sähköpostiviesteillä, jotka koskevat avointa toimea koskevassa ilmoituksessa tarkoitetun toimen tarjoamista ja hyväksymistä, sopimuksella päättäneet väliaikaisesta siirrosta ottamatta kuitenkaan kantaa lopulliseen toimeen määräämiseen, ja että näiden sähköpostiviestien on katsottava merkitsevän yhdessä muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 10 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua työsopimukseen tehtyä muutosta. Virkamiestuomioistuin katsoo, että tällaisen sopimusmuutoksen tekeminen ei vienyt vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen työsopimusten tekemisestä vastaavalta viranomaiselta mahdollisuutta päättää tehdä kantajan väliaikaista siirtoa koskevan ajan päättyessä uutta sopimusmuutosta, jolla päätettäisiin määrätä hänet lopullisesti uusiin tehtäviin ja uuteen palkkaluokkaan.
Näiden toteamusten jälkeen virkamiestuomioistuin huomauttaa, että yhdessäkään henkilöstösääntöjen tai muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen säännöksessä ei säädetä nimenomaisesti siitä, voiko hallinto asettaa – minkä kantaja kiistää – väliaikaiselle toimihenkilölle, jonka asema toimessa on jo vahvistettu muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 14 artiklan nojalla ja jolla on tässä tapauksessa toistaiseksi voimassa oleva työsopimus, väliaikaisen siirron muodossa suoritettavan uuden koeajan, kun se haluaa siirtää tai ottaa hänet pysyvästi palvelukseen toiseen ylemmän palkkaluokan toimeen.
Muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 10 artiklan 3 kohdassa säädetään, että ”jos väliaikainen toimihenkilö määrätään hoitamaan tointa, joka kuuluu ylempään palkkaluokkaan kuin se, johon hänet on palkattu, työsopimukseen on tehtävä tätä koskeva muutos”. Muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 10 ja 14 artiklan sanamuodosta tai systematiikasta ei kuitenkaan käy ilmi, että niissä kiellettäisiin hallintoa edellyttämästä asianomaista toimihenkilöä suorittamaan muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 14 artiklan mukaista uutta koeaikaa tai mitä hyvänsä muuta koeaikaa tämän uusiin tehtäviin siirtämisen tarpeiden vuoksi.
Näin ollen kun työsopimusten tekemiseen toimivaltainen viranomainen palkkaa johonkin muuhun toimeen yhden väliaikaisista toimihenkilöistään, jonka asema aikaisemmassa määräaikaisessa tai toistaiseksi voimassa olevassa työsuhteessa on jo vahvistettu muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 14 artiklassa tarkoitetun koeajan päättyessä, se voi päättää vapauttaa tämän henkilön velvollisuudesta suorittaa uusi koeaika, jos se katsoo, että henkilö jatkaa tällaisena väliaikaisena toimihenkilönä työsuhdettaan työnantajansa kanssa, siinäkin tapauksessa, että työsuhteen jatkumiseen liittyy palkkaluokassa yleneminen tai tehtävien muuttuminen ja että tätä äskettäin täytettyä toimea koskevassa avointa toimea koskevassa ilmoituksessa tarkoitetaan vain määräaikaista palvelukseen ottamista.
Sen sijaan tilanteessa, jossa saman työsopimusten tekemiseen toimivaltaisen viranomaisen kanssa tehty uusi työsopimus kuuluu toiseen tehtävien luokkaan tai merkitsee muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 14 artiklan mukaisen koeajan myötä asemansa vahvistetuksi saaneen väliaikaisen toimihenkilön urakehityksen keskeytymistä, joka konkretisoituu esimerkiksi asianomaisen työntekijän hoitamien tehtävien luonteen merkittävällä muutoksella tai, kuten tässä tapauksessa, kahden palkkaluokan erolla, työsopimusten tekemiseen toimivaltainen viranomainen voi harkintavaltaansa käyttäessään ja yksiköitä järjestäessään päättää katsoa muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 14 artiklan soveltamiseksi, että asianomaisen työsopimus, edelliseen työsopimukseen tehty lisäys mukaan lukien, koskee eri toimea, mikä merkitsee, että asianomaisen henkilön on toimielimen tai viraston ulkopuolisten hakijoiden tavoin, kuten muiden toimielinten tai virastojen väliaikaisten toimihenkilöiden tai henkilöiden, jotka eivät työskentele unionin palveluksessa, osoitettava riittävä ammatillinen pätevyytensä uusissa tehtävissä, jolloin hänen asemansa tässä toimessa voidaan vahvistaa ja hänen palkkaluokkansa määrittää aiempaa korkeammaksi.
Tämän vuoksi virkamiestuomioistuin katsoo, että vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen saattoi määrätä 30.6.2011 tehdyssä päätöksessä, että vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen avoinna olevan toimen hakijalta, jonka asema tämän viraston palveluksessa väliaikaisena toimihenkilönä on jo vahvistettu mutta joka on kyseessä olevan toimen palkkaluokkaa alemmassa palkkaluokassa, voidaan edellyttää, samalla tavoin kuin kyseisen viraston ulkopuoliselta hakijalta, jonka on suoritettava muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 14 artiklan mukainen koeaika kyseisessä toimessa, uutta kuuden kuukauden koeaikaa, joiden tuloksista riippuu, vakinaistetaanko tämä henkilö myöhemmin uusiin tehtäviin ja uudessa korkeammassa palkkaluokassa hänen työsopimukseensa tehtävällä muutoksella, jonka mukaan hänet siirretään pysyvästi kyseessä olevaan toimeen. Tällainen tulkinta, joka vastaa muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 14 artiklan soveltamista analogisesti väliaikaiseen toimihenkilöön, joka ei ole vastikään aloittanut toimielimen tai viraston palveluksessa, vaan jolla on jo tässä toimielimessä tai virastossa määräaikainen tai toistaiseksi voimassa oleva työsopimus, joka on tehty kyseisten palvelussuhteen ehtojen 14 artiklan mukaisen koeajan päätteeksi, mahdollistaa myös sen, ettei väliaikaisille toimihenkilöille, joiden asema virastossa on jo vahvistettu, aiheudu haittaa, koska virasto voisi tarvittaessa suosia sellaisten työntekijöiden palvelukseen ottamista, joilta se voisi vaatia, että heidän työsuorituksensa arvioidaan koeajan päätteeksi, tässä tapauksessa muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 14 artiklassa säädetyin edellytyksin niiden viraston sisäisten hakijoiden kustannuksella, joiden osalta uusi koeaika ei tulisi kysymykseen.
On kuitenkin tutkittava, saattoiko vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen edellyttää kantajan palkkaluokkaan AD 8 palkkaamiselta, että hän suorittaa väliaikaista siirtoa koskevan ajan menestyksellisesti, kuten kantaja väittää.
Esillä olevan asian olosuhteissa, joissa on kyse väliaikaisten toimihenkilöiden palkkaamisesta muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 2 artiklan a alakohdan nojalla, virkamiestuomioistuin toteaa heti alkuun, että lähtökohtaisesti jokainen valintamenettelyn päätteeksi hyväksytty hakija on otettava palvelukseen avointa toimea koskevassa ilmoituksessa todetuksi ajaksi ja siinä ilmoitettuun palkkaluokkaan, eli tässä tapauksessa palkkaluokkaan AD 8 kolmen vuoden määräajaksi. Tältä osin vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen on vahvistanut, että kaikki ulkopuoliset hakijat otettiin palvelukseen kyseiseen palkkaluokkaan ja kyseiseksi ajaksi riippumatta siitä, oliko henkilö aiemmin väliaikainen toimihenkilö, joka on jo suorittanut muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 14 artiklassa tarkoitetun koeajan toisessa toimielimessä tai virastossa. Virkamiestuomioistuin toteaa kuitenkin, että esillä olevassa asiassa kantaja haluaa jatkaa toistaiseksi voimassa olevaa työsuhdettaan, jonka perusteella hän hoiti sidosryhmien asiantuntijan toimea ennen kuin hänet siirrettiin väliaikaisesti vanhemman asiantuntijan toimeen.
Henkilöstösääntöjen 7 artiklan 2 kohdassa, jota sovelletaan analogisesti väliaikaisiin toimihenkilöihin muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen 10 artiklan 1 kohdan nojalla, säädetään, että virkamies tai toimihenkilö, joka on määrätty hoitamaan väliaikaisesti korkeintaan vuoden ajaksi tehtäviä, jotka kuuluvat yleensä hänen alkuperäistä palkkaluokkaansa ylempään palkkaluokkaan, ei saa välittömästi ylemmän palkkaluokan mukaista palkkaa. Tässä artiklassa säädetään siten mahdollisuudesta siirtää henkilö toimeen väliaikaisesti, kuitenkin enintään neljän kuukauden ajaksi, minkä jälkeen hänelle on maksettava ylemmän palkkaluokan mukaista palkkaa. Esillä olevassa asiassa, riippumatta siitä, että vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen ei ole vedonnut tähän säännökseen, neljän kuukauden enimmäisaika on selvästi ylitetty.
Näiden perustelujen jälkeen virkamiestuomioistuin toteaa, että 30.6.2011 tehdyllä päätöksellä käyttöön otetusta järjestelystä ei ole säädetty nimenomaisesti muuhun henkilöstöön sovellettavissa palvelussuhteen ehdoissa tai henkilöstösäännöissä, joita sovelletaan analogisesti. Tämän järjestelyn avulla vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen voi konkreettisesti tarjota jollekin väliaikaiselle toimihenkilölleen mahdollisuuden saada keskipitkällä aikavälillä määräaikaisen tai toistaiseksi voimassa olevan aikaisemman työsuhteensa etuja menettämättä ylemmän palkkaluokan mukaista palkkaa, joka kuuluu toimeen, jota on hän hakenut ja johon hänet määrätään lopullisesti vasta edellä mainitun, väliaikaisen siirron muodossa suoritetun kuuden kuukauden koeajan päätyttyä. Tämä järjestelmä vaikuttaa olevan periaatteessa erityisen edullinen varsinkin kantajan tilanteen kaltaisessa tilanteessa, sillä henkilö voi sen avulla saada useita palkkaluokkia ylempää palkkaa ilman aikaisemman työsopimuksen irtisanomista koskevaa velvollisuutta, joka sitä vastoin kuuluu vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen ulkopuoliselle hakijalle.
Tässä tarkoituksessa vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen pyrki varmistamaan, että kyseinen toimihenkilö osoittaa riittävän ammattikelpoisuutensa, jotta hänen asemansa voidaan vahvistaa ja hänet voidaan määrätä pysyvästi ja lopullisesti uuteen toimeen, josta on julkaistu avointa toimea koskeva ilmoitus, ja jotta hän voi saada väliaikaista siirtoa koskevan ajan jälkeen taannehtivasti uusiin tehtäviin kuuluvan ylemmän palkkaluokan mukaista palkkaa. Toisaalta vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen on halunnut varmistaa tietyn suojan väliaikaisille toimihenkilöilleen, joiden asema sen palveluksessa on jo vahvistettu, tässä tapauksessa olemalla irtisanomatta heidän aikaisempaa, mahdollisesti toistaiseksi voimassa olevaa työsopimustaan, ja mahdollistamalla heille siten muista virastoista tai toimielimistä tulevista väliaikaisista toimihenkilöistä poiketen sen, etteivät he jää ilman työtä siinä tapauksessa, että väliaikaista siirtoa koskevan ajan päätyttyä he eivät olisi osoittaneet riittävää ammattikelpoisuutta, jota on arvioitu uusien tehtävien kannalta.
Virkamiestuomioistuin katsoo kuitenkin, että vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen sisäiset hakijat, jotka on siirretty ylemmän palkkaluokan toimeen 30.6.2011 tehdyssä päätöksessä asetetuin edellytyksin, on määrätty hoitamaan kyseiseen toimeen kuuluvia tehtäviä. Näin ollen esillä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa hallinnon tarkoituksena ei ole soveltaa henkilöstösääntöjen 7 artiklan 2 kohtaa, joka koskee ylemmän palkkaluokan tehtävien väliaikaista hoitamista, eikä sitä suuremmalla syyllä käyttää mahdollisuutta siirtää toimihenkilö väliaikaisesti neljän kuukauden ajaksi ylemmän palkkaluokan toimeen siten, että hän saa alkuperäisen toimensa alemman palkkaluokan mukaista palkkaa, ei ole mitään objektiivista ja oikeudellista perustetta, jonka vuoksi kantaja ei olisi voinut vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen sisäisenä hakijana välittömästi saada hakemansa ja väliaikaisen siirron perusteella hoitamansa, avointa toimea koskevassa ilmoituksessa tarkoitetun toimen osalta ilmoitetun palkkaluokan mukaista palkkaa.
Edellä esitetystä seuraa, että 30.6.2011 tehty päätös, jonka 6 kohdan mukaan väliaikaisen toimihenkilön, joka on siirretty väliaikaisesti toimeen, jonka palkkaluokka on tavallisesti korkeampi kuin hänen senhetkisen toimensa palkkaluokka, palkkaluokaksi ei määritetä avointa toimea koskevassa ilmoituksessa ilmoitettua palkkaluokkaa välittömästi vaan vasta taannehtivasti kuuden kuukauden koeajan päätyttyä, on pätemätön, sillä se johtaa kantajan tapauksen kaltaisissa tapauksissa siihen, että vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen sisäinen hakija siirretään väliaikaisesti toimeen, jota varten on järjestetty julkistettu valintamenettely ilman, että hänelle maksettaisiin avointa toimea koskevan ilmoituksen mukaista palkkaa, vaikka kyseisen henkilön on tarkoitus hoitaa kokoaikaisesti kyseessä olevia tehtäviä yli neljän kuukauden ajan.
Näin ollen lainvastaisuusväite on hyväksyttävä osittain ja riidanalainen päätös on kumottava siltä osin siinä jätetään kantaja ilman palkkaluokan AD 8 mukaista palkkaa väliaikaisen siirron muodossa suoritetulta koeajalta eli 16.9.2013–24.2.2014.
Vahingonkorvausvaatimukset
Asianosaisten lausumat
Kantaja väittää, että kun otetaan huomioon riidanalaisen päätöksen lainvastaisuus, vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen olisi pitänyt ottaa hänet palvelukseen palkkaluokkaan AD 8 16.9.2013 alkaen. Tämän vuoksi hän vaatii ensisijaisesti palkkaluokkien AD 6 ja AD 8 palkkojen välisen erotuksen maksamista kyseisestä päivästä alkaen tai toissijaisesti ajanjaksolta 16.9.2013–24.2.2014. Lisäksi hän katsoo, että hänelle on aiheutunut henkistä kärsimystä. Kun otetaan huomioon hänen työsuoritustensa laatu sekä hänen ammattitaitonsa ja sitoutumisensa vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen toimintaan, hän katsoo kokeneensa tässä asiassa valtavaa epäoikeudenmukaisuutta, minkä vuoksi on hänen mukaansa perusteltua, että hänelle määrätään 20000 euron suuruinen korvaus tästä henkisestä kärsimyksestä.
Vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen väittää, että koska valituksessa ei esitetty vahingonkorvausvaatimusta ainakaan henkisen kärsimyksen osalta, vaatimus on jätettävä tutkimatta. Vahingonkorvausvaatimukset, jotka koskevat sekä aineellisen vahingon että henkisen kärsimyksen korvaamista, on joka tapauksessa hylättävä perusteettomina.
Virkamiestuomioistuimen arviointi asiasta
Vahingonkorvausvaatimusten tutkittavaksi ottamista koskevassa oikeuskäytännössä katsotaan vakiintuneesti, että kun kumoamiskanteen ja vahingonkorvausvaatimuksen välillä on välitön yhteys, kuten tässä tapauksessa, jälkimmäinen voidaan ottaa tutkittavaksi kumoamiskanteen liitännäisenä vaatimuksena ilman, että hallinnolle on sitä ennen täytynyt välttämättä esittää aiheutuneen vahingon korvaamista koskeva vaatimus ja vaatimuksen implisiittistä tai nimenomaista hylkäyspäätöstä koskeva valitus (tuomio 28.4.2009, Violetti ym. v. komissio, F‑5/05 ja F‑7/05,
EU:F:2009:39
, 120 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Virkamiestuomioistuin toteaa joka tapauksessa, että tässä tapauksessa kantaja vaati valituksessaan paitsi, että hänen asemansa vanhemman asiantuntijan tehtävässä on vahvistettava, mutta myös, että vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen on määrättävä, että hänelle maksetaan palkkaluokan AD 8 mukaista palkkaa 16.9.2013 alkaen. Tällainen vaatimus on luonteeltaan vahingonkorvausvaatimus.
Kantajan esittämästä aineellisesta vahingosta virkamiestuomioistuin katsoo, että kantajan tosiasiallisesti suorittaman väliaikaista siirtoa koskevan ajan eli ajanjakson 16.9.2013–24.2.2014 osalta riidanalaisen päätöksen kumoamisen tueksi esitetyistä tämän tuomion perusteluista ilmenee, että kantajalle aiheutui tämän ajanjakson aikana selvää ja todellista vahinkoa, sillä hänelle olisi pitänyt maksaa palkkaluokan AD 8 eikä palkkaluokan AD 6 mukaista palkkaa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta henkilöstösääntöjen 7 artiklan 2 kohdassa, jota sovelletaan ylemmän palkkaluokan tehtävien väliaikaiseen hoitamiseen, tarkoitetun neljän kuukauden ajan soveltamista. Näin ollen hänen vahingonkorvausvaatimuksensa on hyväksyttävä siltä osin kuin hän vaatii korvausta väliaikaista siirtoa koskevalta ajalta aiheutuneesta aineellisesta vahingosta sekä siltä osin kuin hän vaatii tätä korvausta EKP:n perusrahoitusoperaatioille vahvistaman korkokannan mukaisine viivästyskorkoineen lisättynä kahdella prosenttiyksiköllä.
Sitä vastoin riidanalaisen päätöksen päiväystä eli 24.2.2014 seuranneesta ajanjaksosta – josta lähtien kantaja ei enää hoitanut vanhemman asiantuntijan tehtäviä – virkamiestuomioistuin toteaa, että jos kantaja olisi, kuten hän vaatii, otettu välittömästi ja lopullisesti palvelukseen vanhemman asiantuntijan toimeen, hänet olisi lähtökohtaisesti pitänyt ottaa palvelukseen avointa toimea koskevan ilmoituksen ehdoin, eli tosin palkkaluokkaan AD 8 mutta kolmen vuoden määräajaksi. Tällaisessa tilanteessa työsopimusten tekemiseen toimivaltainen viranomainen olisi voinut vaatia aikaisemman työsuhteen purkamista tehtävien olennaisesti erilaisen luonteen ja kyseessä olevaan uuteen toimeen kuuluvan ylemmän palkkaluokan vuoksi.
Asiakirja-aineistosta ja erityisesti vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen ja kantajan 17. ja 18.7.2013 lähettämistä sähköpostiviesteistä, jotka merkitsevät tuolloin voimassa olleeseen työsopimukseen tehtyä muutosta, joka vahvistettiin virallisesti 7.11.2013 tehdyllä päätöksellä, kuitenkin ilmenee, että osapuolet sopivat aluksi ainoastaan siitä, että kantaja ”siirretään väliaikaisesti” eikä pysyvästi vanhemman asiantuntijan toimeen. Näissä olosuhteissa, kuten vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen perustellusti väittää, työsopimusten tekemiseen toimivaltainen viranomainen saattoi päättää tekevänsä ja allekirjoittavansa kyseisiin tehtäviin väliaikaista siirtoa myöhempänä ajankohtana uuden sopimusmuutoksen, jolla kantaja siirretään seuraavaksi uuteen toimeen, tällä kertaa lopullisesti, ja jolla korvataan aikaisempi sopimus sidosryhmien asiantuntijan toimesta.
Tästä seuraa, että vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen työsopimusten tekemiseen toimivaltainen viranomainen saattoi riidanalaisella päätöksellä kieltäytyä vahvistamasta kantajan asemaa vanhemman asiantuntijan tehtävässä, mikä merkitsee viime kädessä sitä, että hänen työsopimukseensa luovutaan esittämästä uutta muutosta, joka käsittäisi tarjouksen pysyvästä ja lopullisesta määräämisestä vanhemman asiantuntijan tehtäviin, ja tämä tapahtuu siitä perustellusta syystä, että hän ei täyttänyt 16.6.2013 edellytystä vähintään yhdeksän vuoden merkityksellisestä työkokemuksesta palvelukseenottoa koskevissa yleisissä täytäntöönpanosäännöksissä edellytetyllä tavalla, minkä seurauksena hän saattoi kuitenkin palata sidosryhmien asiantuntijan tehtäviin tai muihin tehtäviin, joihin vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen oli hänet palkannut, tässä tapauksessa toistaiseksi, palkkaluokkaa AD 6 vastaaviin tehtäviin.
Näin ollen vahingonkorvausvaatimukset on hylättävä siltä osin kuin ne koskevat 24.2.2014 jälkeen aiheutunutta vahinkoa, joka perustuu palkkaluokkia AD 6 ja AD 8 vastaavien palkkojen väliseen erotukseen.
Henkisestä kärsimyksestä on todettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan riidanalaisen päätöksen kaltaisen lainvastaisen toimen kumoaminen on sellaisenaan kohtuullinen ja lähtökohtaisesti riittävä korvaus henkisestä kärsimyksestä, joka tästä toimesta on voinut aiheutua, jollei kantaja osoita, että hänelle on aiheutunut henkistä kärsimystä, joka on erotettavissa kumoamisen perusteena olevasta lainvastaisuudesta ja jota ei voida kokonaisuudessaan tällä kumoamisella korvata (ks. vastaavasti tuomio 6.6.2006, Girardot v. komissio, T‑10/02,
EU:T:2006:148
, 131 kohta ja tuomio 19.11.2009, Michail v. komissio, T‑49/08 P,
EU:T:2009:456
, 88 kohta).
Esillä olevassa asiassa kantaja on tuonut lähinnä esille käytöstään, tehokkuuttaan ja työsuoritustensa laatua osoittaakseen, että hänelle aiheutui henkistä kärsimystä, joka johtuu epäoikeudenmukaisuuden tunteesta ja siitä, että hänen työlleen, jossa hän katsoo saaneensa syntyneen vaikutelman ja vakaan käsityksensä mukaan palkanalennuksen, ei ole tunnustettu sen todellista arvoa.
Oikeuskäytännön mukaan epäoikeudenmukaisuuden tunne ja siitä seuraava tuska, että henkilö johtuu käymään läpi oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn ja sen jälkeen oikeudenkäynnin saadakseen oikeutensa tunnustetuiksi, voivat joissakin olosuhteissa merkitä vahinkoa, joka voi johtua pelkästään siitä, että hallinto on toiminut lainvastaisesti (ks. vastaavasti tuomio 7.2.1990, Culin v. komissio, C‑343/87,
EU:C:1990:49
, 27 ja 28 kohta).
Virkamiestuomioistuin toteaa tältä osin, että toisin kuin vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen hyväksymät henkilöstösääntöjen ja muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen yleiset täytäntöönpanosäännökset, väliaikaista siirtoa ylempään palkkaluokkaan koskevaa järjestelyä, jonka vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen otti käyttöön 30.6.2011 tehdyn päätöksen kaltaisella ”hallinnollisella ohjeella”, ei tehty yhteisymmärryksessä EIOPAsta vastaavan toimielimen eli komission kanssa, ja edellä esitetyistä syistä se ei vastaa täysin henkilöstösääntöjen ja muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen vaatimuksia.
Tämä erityinen järjestely otettiin käyttöön, jotta kantajan kaltaiset väliaikaiset toimihenkilöt, joiden asema heidän tehtävässään vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen palveluksessa on jo vahvistettu, voisivat päästä nopeasti ylemmän palkkaluokan toimiin menettämättä alkuperäistä työsuhdettaan tapauksissa, joissa sen kuuden kuukauden koeajan päättyessä, jonka kuluessa he ovat hoitaneet väliaikaisesti uusia tehtäviä, he eivät olisi osoittaneet voivansa suoriutua uusista tehtävistä tyydyttävästi, jolloin alkuperäinen työsuhde pysyy täysimääräisesti voimassa menettämättä merkitystään.
Esillä olevan asian erityisissä olosuhteissa kantajaan sovellettiin lopulta väliaikaista siirtoa koskevaa erityisjärjestelyä, jonka EIOPA on tarkoittanut sidosryhmien asiantuntijan toimea ja vanhemman asiantuntijan toimea varten, samalla kun hänelle aiheutui viimeksi mainitun toimen osalta haittaa tästä järjestelystä. Tämän järjestelyn avulla hän saattoi, toisin kuin vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen ulkopuoliset hakijat, joiden olisi todennäköisesti pitänyt irtisanoutua tehtävistään voidakseen hoitaa vanhemman asiantuntijan toimea, säilyttää toistaiseksi voimassa olevan palkkaluokan AD 6 työsuhteensa. Riippumatta kyseisen henkilön ansioista tehtäviensä hoidossa virkamiestuomioistuin ei näissä olosuhteissa katso, että kantaja olisi osoittanut, että hänelle aiheutui henkistä kärsimystä, joka on erotettavissa riidanalaisen päätöksen kumoamisen perusteena olevasta lainvastaisuudesta ja jota ei voida kokonaisuudessaan tällä kumoamisella korvata.
Kaiken edellä esitetyn perusteella
—
riidanalainen päätös on kumottava siltä osin kuin
—
siinä ei ota huomioon sopimussuhteeseen perustuvia saavutettuja oikeuksia ja sopimusehtoja ja hylätään taannehtivasti kantajan hakemus vanhemman asiantuntijan toimeen ja peruutetaan implisiittisesti kantajalle 17.7.2013 tehty työtarjous, joka koski väliaikaista siirtoa ja jonka kantaja oli jo hyväksynyt
—
siinä jätetään kantaja ilman palkkaluokan AD 8 mukaista palkkaa väliaikaista siirtoa koskevalta ajalta 16.9.2013–24.2.2014
—
kumoamisvaatimukset on hylättävä muilta osin
—
EIOPA on velvoitettava korvaamaan kantajalle 16.9.2013 ja 24.2.2014 välisenä aikana aiheutunut aineellinen vahinko, josta maksettavan korvauksen määrä vastaa palkkaluokkien AD 6 ja AD 8 palkkojen välistä erotusta, johon on lisättävä 16.9.2013 alkaen EKP:n perusrahoitusoperaatioille kyseisenä ajanjaksona vahvistaman korkokannan mukaan laskettavat viivästyskorot korotettuna kahdella prosenttiyksiköllä
—
vahingonkorvausvaatimukset on hylättävä muilta osin.
Oikeudenkäyntikulut
Virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 101 artiklassa määrätään, että jollei työjärjestyksen II osaston 8 luvun muista määräyksistä muuta johdu, asianosainen, joka häviää asian, vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan ja velvoitetaan korvaamaan vastapuolen oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Saman työjärjestyksen 102 artiklan 1 kohdan nojalla kohtuuden niin vaatiessa virkamiestuomioistuin voi päättää, että hävinnyt asianosainen vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan mutta tämä velvoitetaan korvaamaan vastapuolen oikeudenkäyntikulut vain osittain tai että tätä ei lainkaan velvoiteta korvaamaan oikeudenkäyntikuluja.
Tämän tuomion perusteluista seuraa, että vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen on katsottava hävinneen asian osittain. Lisäksi kantaja on nimenomaisesti vaatinut, että EIOPA velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Koska kantajan tilanne johtuu osittain avointa toimea koskevan ilmoituksen tekstissä olevasta kirjoitusvirheestä ja koska vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen on siten virheellisesti tehnyt hänelle työtarjouksen, jonka se on sittemmin lainvastaisesti peruuttanut koeajan päättyessä, asian olosuhteissa on joka tapauksessa perusteltua, että työjärjestyksen 102 artiklan 2 kohdan mukaisesti EIOPA vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan ja että se velvoitetaan korvaamaan kantajan oikeudenkäyntikulut kokonaisuudessaan, vaikka virkamiestuomioistuin on hyväksynyt kanteen vain osittain.

Näillä perusteilla
EUROOPAN UNIONIN VIRKAMIESTUOMIOISTUIN (ensimmäinen jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Euroopan vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen 24.2.2014 tekemä päätös kumotaan siltä osin kuin
—
siinä ei oteta huomioon sopimussuhteeseen perustuvia saavutettuja oikeuksia ja sopimusehtoja ja hylätään taannehtivasti Simona Murariun hakemus lisäeläkkeistä vastaavan vanhemman asiantuntijan toimeen ja peruutetaan implisiittisesti Murariulle 17.7.2013 tehty työtarjous, joka koski väliaikaista siirtoa ja jonka Murariu oli jo hyväksynyt
—
siinä jätetään Murariu ilman palkkaluokan AD 8 mukaista palkkaa väliaikaista siirtoa koskevalta ajalta eli 16.9.2013–24.2.2014.

2)
Kumoamisvaatimukset hylätään muilta osin.

3)
Euroopan vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen velvoitetaan korvaamaan Murariulle 16.9.2013 ja 24.2.2014 välisenä aikana aiheutunut aineellinen vahinko, josta maksettavan korvauksen määrä vastaa palkkaluokkien AD 6 ja AD 8 palkkojen välistä erotusta, johon on lisättävä 16.9.2013 alkaen Euroopan keskuspankin perusrahoitusoperaatioille kyseisenä ajanjaksona vahvistaman korkokannan mukaan laskettavat viivästyskorot korotettuna kahdella prosenttiyksiköllä.

4)
Vahingonkorvausvaatimukset hylätään muilta osin.

5)
Euroopan vakuutus- ja lisäeläkeviranomainen vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Murariulle aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Barents
Perillo
Svenningsen
Julistettiin Luxemburgissa 16 päivänä heinäkuuta 2015.
W. Hakenberg
kirjaaja
R. Barents
puheenjohtaja
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: ranska.