CELEX: 62013CJ0221
Ennakkoratkaisupyyntö
Sosiaalipolitiikka
Direktiivi 97/81/EY
UNICE:n, CEEP:n ja EAY:n puitesopimus osa-aikatyöstä
Osa-aikaisen työsopimuksen muuttaminen kokoaikaiseksi sopimukseksi ilman työntekijän suostumusta

Ennakkoratkaisupyyntö koskee Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE), julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) ja Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY) tekemästä osa-aikatyötä koskevasta puitesopimuksesta 15.12.1997 annetun neuvoston direktiivin 97/81/EY (
EYVL 1998, L 14, s. 9
) liitteenä olevan 6.6.1997 tehdyn osa-aikatyötä koskevan puitesopimuksen (jäljempänä puitesopimus) tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa ovat vastakkain Teresa Mascellani ja Ministero della Giustizia (oikeusministeriö) ja joka koskee päätöstä, jolla mainitun henkilön osa-aikainen työsopimus määrätään muutettavaksi kokoaikaiseksi sopimukseksi.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Direktiivin 97/81 1 artiklassa säädetään, että direktiivin tarkoituksena on panna täytäntöön toimialaltaan yleisten työmarkkinakeskusjärjestöjen eli Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE), julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) ja Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY) puitesopimus, joka on direktiivin liitteenä.
Puitesopimuksen johdanto-osan toisessa kohdassa todetaan seuraavaa:
”Samalla kun siinä tunnustetaan, että tilanteet jäsenvaltioissa vaihtelevat ja että osa-aikatyö on luonteenomainen työnteon piirre tietyillä toimialoilla ja tietyissä toiminnoissa, sopimus määrittelee osa-aikatyötä koskevat yleiset periaatteet ja vähimmäisvaatimukset. Se kuvaa työmarkkinaosapuolten tahtoa luoda yleiset puitteet osa-aikatyöntekijöihin kohdistuvan syrjinnän poistamiseksi ja edesauttaa osa-aikatyömahdollisuuksien kehittämistä sekä työnantajien että työntekijöiden kannalta hyväksyttävältä perustalta.”
Sopimuksen 1 lausekkeessa määrätään seuraavaa:
”Tämän puitesopimuksen tarkoituksena on
a)
osa-aikatyöntekijöihin kohdistuvan syrjinnän poistaminen ja osa-aikatyön laadun parantaminen;
b)
helpottaa osa-aikatyön kehittämistä vapaaehtoisuuden pohjalta ja myötävaikuttaa työajan joustavaan järjestämiseen työnantajien ja työntekijöiden tarpeet huomioon ottavalla tavalla.”
Puitesopimuksen 3 lausekkeessa määrätään seuraavaa:
”Tässä sopimuksessa tarkoitetaan:
– –
2)
’vastaavalla kokoaikaisella työntekijällä’ samassa työpaikassa työskentelevää kokoaikaista palkattua työntekijää, jolla on samantyyppinen työsopimus tai työsuhde ja joka tekee samaa tai samankaltaista työtä, jolloin huomioon otetaan muut näkökohdat kuten kokemus, pätevyys ja ammattitaito.
Milloin työpaikassa ei ole vastaavaa kokoaikaista työntekijää, vertailu tulee tehdä sovellettavaan työehtosopimukseen perustuen, tai milloin sellaista ei ole, kansallisen lainsäädännön, työehtosopimusten tai käytäntöjen mukaisesti.”
Puitesopimuksen 4 lausekkeen, jonka otsikkona on ”Syrjimättömyyden periaate”, 1 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Osa-aikatyöntekijöihin ei pelkästään osa-aikaisuuden perusteella saa soveltaa epäedullisempia työehtoja kuin vastaaviin kokoaikaisiin työntekijöihin, ellei erilainen kohtelu ole perusteltua asiallisista syistä.”
Puitesopimuksen 5 lausekkeen 2 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Työntekijän kieltäytymisen siirtymästä kokoaikaisesta työstä osa-aikatyöhön tai päinvastoin ei sellaisenaan tulisi olla pätevä työsuhteen päättämisperuste, tämän kuitenkaan rajoittamatta mahdollisuutta päättää työsuhdetta kansallisen lainsäädännön, työehtosopimusten ja käytäntöjen mukaisesti muista, kuten työpaikan toiminnallisista vaatimuksista johtuvista syistä.”
Italian oikeus
Raskaita töitä, laitosten uudelleenorganisointia, lomia, vapaita ja sallittuja poissaoloja, sosiaaliturvatoimenpiteitä, työvoimapalveluja, työllistymiskannustimia, oppisopimuskoulutusta, naisten työllisyyttä, harmaan työn vastaisia toimenpiteitä sekä julkisen sektorin työhön ja työriitoihin liittyviä säännöksiä koskevista valtuutuksista hallitukselle 4.11.2010 annetun lain nro 183 (Legge n. 183 – Deleghe al Governo in materia di lavori usuranti, di riorganizzazione di enti, di congedi, aspettative e permessi, di ammortizzatori sociali, di servizi per l’impiego, di incentivi all’occupazione, di apprendistato, di occupazione femminile, nonché misure contro il lavoro sommerso e disposizioni in tema di lavoro pubblico e di controversie di lavoro; GURI nro 262, 9.11.2010, Supplemento ordinario; jäljempänä laki nro 183/2010) 16 §:ssä säädetään, että 25.6.2008 annetun asetuksen (decreto legge) nro 112 (GURI nro 147, 25.6.2008, Supplemento ordinario) 73 §:llä käyttöön otettuja säännöksiä ensi kertaa soveltaessaan 30.3.2001 annetun asetuksen (decreto legislativo) nro 165, sellaisena kuin se on muutettuna, 1 §:n 2 momentissa tarkoitetut viranomaiset voivat 180 päivän kuluessa lain nro 183/2010 voimaantulopäivästä arvioida oikeudenmukaisuuden ja vilpittömän mielen periaatteita noudattaen uudelleen päätöksiä, joilla kokoaikaiset työsopimukset on muutettu osa-aikaisiksi sopimuksiksi ennen kyseisen vuoden 2008 asetuksen nro 112, joka on muutettuna saatettu laintasoiseksi 6.8.2008 annetulla lailla nro 133 (GURI nro 195, 21.8.2008, Supplemento ordinario), voimaantuloa.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Pääasian kantaja on Ministero della Giustizian virkamies, joka on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen palveluksessa ja hoitaa siellä tehtäviään osa-aikaisesti. Hän on tehnyt 28.8.2000 lähtien puolipäivätyötä työskennellen kolmena päivänä viikossa.
Lain nro 183/2010 voimaantulon jälkeen Ministero della Giustizia tarkasteli 8.2.2011 tekemässään päätöksessä nro 20384 uudelleen osa-aikajärjestelyä, joka pääasian kantajalle oli myönnetty, päätti kyseisen järjestelyn yksipuolisesti lain 16 §:n nojalla ja määräsi hänet työskentelemään kokoaikaisesti siten, että hän työskentelisi kuutena päivänä viikossa 1.4.2011 alkaen.
Pääasian kantaja ilmoitti 16.3.2011 Ministero della Giustizialle vastustavansa osa-aikaisen työjärjestelyn muuttamista kokoaikatyöksi. Tribunale ordinario di Trenton hallintojohtaja määräsi 21.3.2011 tekemällään päätöksellä nro 1882 pääasian kantajan noudattamaan kyseistä uutta järjestelyä.
Pääasian kantaja saattoi asian käsiteltäväksi ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen saadakseen kyseiset Ministero della Giustizian ja hallintojohtajan päätökset kumotuiksi. Hän toteaa, että osa-aikaisen työjärjestelyn ansiosta hän on voinut käyttää vapaa-aikaansa perheensä ja ammatillisen koulutuksensa hyväksi. Hänen mielestään direktiivissä 97/81 säädetään periaatteesta, jonka mukaan työntekijän osa-aikatyötä ei voida muuttaa kokoaikatyöksi vastoin työntekijän tahtoa, joten lain nro 183/2010 16 § on kyseisen direktiivin vastainen.
Ministero della Giustizia puolestaan väittää, ettei lain nro 183/2010 16 § ole direktiivin 97/81 vastainen.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo pääasian kantajan tavoin, että koska mainitussa 16 §:ssä annetaan työnantajalle mahdollisuus muuttaa osa-aikainen työsopimus kokoaikaiseksi työsopimukseksi vastoin työntekijän tahtoa, pykälä on direktiivin 97/81 vastainen siltä osin kuin siinä syrjitään osa-aikatyöntekijöitä, joiden – toisin kuin kokoaikatyöntekijöiden – työajan kestoa julkisen sektorin työnantajalla on valta muuttaa yksipuolisesti. Kyseisen tuomioistuimen mukaan tällainen toimenpide ei myötävaikuta osa-aikatyömahdollisuuksien kehittämiseen sen paremmin työnantajien kuin työntekijöidenkään kannalta. Se toteaa lisäksi, että kyseinen kansallinen toimenpide on vastoin puitesopimuksen 5 lausekkeen 2 kohtaa, jossa sen mielestä edellytetään, kun siinä määrätty työsuhteen päättämiskielto otetaan huomioon, työntekijän suostumusta, mikäli työnantaja suunnittelee tällaista työsopimuksen muutosta.
Tässä tilanteessa Tribunale ordinario di Trento on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko direktiivillä [97/81] täytäntöön pannun [puitesopimuksen] 5 lausekkeen 2 kohtaa – – tulkittava siten, ettei jäsenvaltioiden kansallisissa lainsäädännöissä voida säätää työnantajalle kuuluvasta mahdollisuudesta määrätä, että osa-aikainen työsuhde muutetaan kokoaikaiseksi silloinkin, kun työntekijä vastustaa tätä?
2)
Onko sama direktiivi [97/81] esteenä sellaiselle kansalliselle oikeussäännölle (kuten lain [nro 183/2010] 16 §:lle), jossa säädetään, että työnantajat voivat muuttaa osa-aikaisen työsuhteen kokoaikaiseksi silloinkin, kun työntekijä vastustaa tätä?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Koska ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa jälkimmäisessä kysymyksessään direktiiviin 97/81, aluksi on huomattava, että direktiivillä on sen 1 artiklan mukaan tarkoitus panna puitesopimus täytäntöön. Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee nyt käsiteltävässä asiassa, että mainittu tuomioistuin pohtii, onko lain nro 183/2010 16 §:ään perustuva osa-aikaisen työsopimuksen muuttaminen kokoaikaiseksi työsopimukseksi ilman Mascellanin suostumusta puitesopimuksen määräysten vastaista.
Niinpä on katsottava, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksillään pääasiallisesti, onko puitesopimusta, erityisesti sen 5 lausekkeen 2 kohtaa, tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle säännöstölle, jonka nojalla työnantaja voi määrätä osa-aikaisen työsopimuksen muutettavaksi kokoaikaiseksi työsopimukseksi ilman asianomaisen työntekijän suostumusta.
On muistutettava, että direktiivin 97/81 ja puitesopimuksen tarkoituksena on yhtäältä edistää osa-aikatyötä ja toisaalta poistaa syrjintä osa-aikaisesti työskentelevien ja kokoaikaisesti työskentelevien työntekijöiden välillä (ks. vastaavasti tuomio Bruno ym., C‑395/08 ja C‑396/08,
EU:C:2010:329
, 24 ja 77 kohta ja tuomio Michaeler ym., C‑55/07 ja C‑56/07,
EU:C:2008:248
, 21 kohta).
Direktiivin 97/81 johdanto-osan viidennessä perustelukappaleessa todetaan, että ”Essenissä kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmissä korostettiin tarvetta toteuttaa sellaisia toimenpiteitä, joilla edistetään työllisyyttä sekä naisten ja miesten tasa-arvoisia mahdollisuuksia sekä vaadittiin toimenpiteitä kasvun työllistävän vaikutuksen lisäämiseksi erityisesti joustavammilla työjärjestelyillä, jotka vastaavat sekä työntekijöiden toiveita että kilpailun vaatimuksia”. Direktiivin johdanto-osan 11 perustelukappaleesta ja puitesopimuksen johdanto-osan toisesta kohdasta ilmenee lisäksi, että puitesopimus kuvaa työmarkkinaosapuolten tahtoa edesauttaa osa-aikatyömahdollisuuksien kehittämistä sekä työnantajien että työntekijöiden kannalta hyväksyttävältä perustalta.
Tässä mielessä direktiivin 97/81 johdanto-osan 14 perustelukappaleessa todetaan, että puitesopimus sitoo jäsenvaltioita saavutettavaan tulokseen nähden, mutta jättää kansallisten viranomaisten valittavaksi muodon ja keinot. Puitesopimuksen johdanto-osan toisesta kohdasta ilmenee myös, että puitesopimuksessa määritellään osa-aikatyötä koskevat yleiset periaatteet ja vähimmäisvaatimukset. Puitesopimuksen yleisten huomioiden 6 kohdan mukaan puitesopimuksessa jätetään jäsenvaltioiden ja työmarkkinaosapuolten tehtäväksi määritellä näiden yleisten periaatteiden, vähimmäisvaatimusten ja määräysten täytäntöönpanoa koskevat yksityiskohtaiset määräykset kunkin jäsenvaltion tilanteen huomioon ottamiseksi.
Kyseisten vähimmäisvaatimusten joukossa on puitesopimuksen 5 lausekkeen 2 kohdassa määrätty vaatimus, jonka mukaan ”työntekijän kieltäytymisen siirtymästä kokoaikaisesta työstä osa-aikatyöhön tai päinvastoin ei sellaisenaan tulisi olla pätevä työsuhteen päättämisperuste, tämän kuitenkaan rajoittamatta mahdollisuutta päättää työsuhdetta – – muista, kuten työpaikan toiminnallisista vaatimuksista johtuvista syistä”.
Tästä lausekkeesta ilmenee, ettei siinä aseteta jäsenvaltioille velvollisuutta antaa säännöstöä, jonka mukaan työntekijän osa-aikaisen työsopimuksen muuttaminen kokoaikaiseksi työsopimukseksi edellyttää työntekijän suostumusta. Kyseisen määräyksen tarkoituksena nimittäin on vain sulkea pois se, että työntekijän kieltäytyminen suostumasta tällaiseen työsopimuksensa muutokseen voisi olla hänen työsuhteensa päättämisen ainoa syy, jollei siihen ole muita objektiivisia syitä.
Tästä seuraa, ettei puitesopimuksen 5 lausekkeen 2 kohta ole esteenä säännöstölle, jonka nojalla työnantaja voi tällaisista syistä määrätä osa-aikaisen työsopimuksen muutettavaksi kokoaikaiseksi työsopimukseksi ilman asianomaisen työntekijän suostumusta.
Lisäksi tällaisen säännöstön on vastattava puitesopimuksen tarkoitusta, jona muun muassa on – kuten puitesopimuksen 1 lausekkeen b alakohdassa määrätään – myötävaikuttaa työajan joustavaan järjestämiseen työnantajien ja työntekijöiden tarpeet huomioon ottavalla tavalla.
Siltä osin kuin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että mahdollisuus muuttaa osa-aikainen työsopimus kokoaikaiseksi työsopimukseksi ilman työntekijän suostumusta merkitsee syrjintää, on muistutettava, että osa-aikatyöntekijöiden ja kokoaikaisten työntekijöiden välisen syrjinnän poistamisen tavoitteen, johon puitesopimuksella pyritään, mukaisesti puitesopimuksen 4 lausekkeessa todetaan työehdoista, että osa-aikatyöntekijöihin ei pelkästään osa-aikaisuuden perusteella saa soveltaa epäedullisempia työehtoja kuin vastaaviin kokoaikaisiin työntekijöihin, ellei erilainen kohtelu ole perusteltua asiallisista syistä (tuomio Bruno ym.,
EU:C:2010:329
, 25 kohta).
Nyt käsiteltävässä asiassa on todettava, että – kuten julkisasiamies on katsonut ratkaisuehdotuksensa 51 kohdassa – tilannetta, jossa osa-aikainen työsopimus muutetaan kokoaikaiseksi työsopimukseksi ilman asianomaisen työntekijän suostumusta, ja tilannetta, jossa työntekijän kokoaikainen työsopimus muutetaan osa-aikaiseksi työsopimukseksi vastoin hänen tahtoaan, ei voida pitää toisiinsa rinnastettavina tilanteina, sillä työajan vähentämisellä ei ole samoja seurauksia kuin sen lisäämisellä varsinkaan siltä osin kuin kyse on työntekijän palkasta, joka on työskentelyn vastike.
Esitettyihin kysymyksiin on vastattava kaiken edellä esitetyn perusteella, että puitesopimusta, erityisesti sen 5 lausekkeen 2 kohtaa, on tulkittava siten, ettei se ole pääasiassa kyseessä olevien kaltaisissa olosuhteissa esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka nojalla työnantaja voi määrätä osa-aikaisen työsopimuksen muutettavaksi kokoaikaiseksi työsopimukseksi ilman asianomaisen työntekijän suostumusta.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE), julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) ja Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY) tekemästä osa-aikatyötä koskevasta puitesopimuksesta 15.12.1997 annetun neuvoston direktiivin 97/81/EY liitteenä olevaa 6.6.1997 tehtyä osa-aikatyötä koskevaa puitesopimusta, erityisesti sen 5 lausekkeen 2 kohtaa, on tulkittava siten, ettei se ole pääasiassa kyseessä olevien kaltaisissa olosuhteissa esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka nojalla työnantaja voi määrätä osa-aikaisen työsopimuksen muutettavaksi kokoaikaiseksi työsopimukseksi ilman asianomaisen työntekijän suostumusta.

Allekirjoitukset
(
*1
)   Oikeudenkäyntikieli: italia.