CELEX: 62012CJ0067
Povreda obveze države članice
Direktiva 2002/91/EZ
Energetska učinkovitost zgrada
Članci 3., 7. i 8.
Nepotpuno prenošenje

Europska komisija tužbom traži da Sud utvrdi da je Kraljevina Španjolska, propuštajući poduzeti sve zakonske, regulatorne i upravne mjere potrebne za usklađivanje s člancima 3., 7. i 8. Direktive 2002/91/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2002. o energetskoj učinkovitosti zgrada (
SL 2003, L 1, str. 65
.) odnosno, u svakom slučaju, priopćiti Komisiji te mjere, povrijedila obveze koje ima na temelju tih odredaba, a u vezi s člankom 29. Direktive 2010/31/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 19. svibnja 2010. o energetskoj učinkovitosti zgrada (
SL L 153, str. 13
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 12., svezak 3., str. 124.).
Pravni okvir
Pravo Unije
Članak 3. Direktive 2002/91 glasi kako slijedi:
„Države članice primjenjuju, na nacionalnoj ili regionalnoj razini, metodologiju za izračunavanje energetske učinkovitosti zgrada čiji je opći okvir utvrđen u Prilogu. Elementi navedeni u točkama 1. i 2. tog okvira prilagođavaju se tehničkom napretku u skladu s procedurom iz članka 14. stavka 2., vodeći računa o normama koje se primjenjuju u zakonodavstvima država članica.“ [neslužbeni prijevod]
U stavku 1. članka 7. Direktive, naslovljenog „Energetski certifikat“, predviđa se:
„Države članice osiguravaju da se, prilikom gradnje, prodaje ili iznajmljivanja zgrade, izda certifikat o energetskoj učinkovitosti vlasniku ili prema potrebi, posredstvom vlasnika, potencijalnom kupcu ili najmoprimcu. Valjanost certifikata ne može biti dulja od 10 godina.
[…]“ [neslužbeni prijevod]
U članku 8. navedene direktive, naslovljenom „Pregled kotlova“, određuje se:
„U pogledu smanjenja potrošnje energije i ograničenja emisije ugljikova dioksida, države članice:
(a)
poduzimaju potrebne mjere za uspostavu redovitih pregleda kotlova koji koriste neobnovljiva tekuća ili kruta goriva nazivne snage od 20 do 100 kW. Ti se pregledi mogu provoditi i za kotlove koji koriste druge vrste goriva.
Kotlovi nazivne snage veće od 100 kW pregledavaju se barem svake dvije godine. Kod plinskih se kotlova to razdoblje može produljiti na četiri godine.
Za sustave grijanja koji sadrže kotlove nazivne snage veće od 20 kW koji su postavljeni prije više od 15 godina države članice usvajaju potrebne mjere za uspostavu jedinstvenog pregleda cjelokupnog sustava. Na temelju rezultata tog pregleda, koji mora uključivati procjenu učinkovitosti kotla i njegova dimenzioniranja u odnosu na toplinske potrebe zgrade, stručnjaci savjetuju korisnike o zamjeni kotlova, drugim mogućim izmjenama sustava grijanja te mogućim alternativnim rješenjima, ili
b)
poduzimaju potrebne mjere kako bi korisnici dobili savjete o zamjeni kotlova, drugim mogućim izmjenama sustava grijanja te mogućim alternativnim rješenjima koje mogu uključivati preglede u svrhu procjene učinkovitosti i odgovarajućeg dimenzioniranja kotla. Ukupan učinak ovog pristupa trebao bi u velikoj mjeri biti istovjetan učinku koji proizlazi iz točke (a). Države članice koje odaberu ovu opciju Komisiji svake dvije godine podnose izvješće o istovjetnosti svojeg pristupa.“ [neslužbeni prijevod]
U skladu s člankom 15. stavkom 1. Direktive 2002/91, države članice dužne su donijeti zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s tom direktivom najkasnije do 4. siječnja 2006. i o tome odmah obavijestiti Komisiju. Direktiva 2002/91 stavljena je izvan snage Direktivom 2010/31, s učinkom od 1. veljače 2012., ne dovodeći, međutim, u pitanje obveze država članica u pogledu rokova za prenošenje u nacionalno pravo i primjenu Direktive 2002/91.
Španjolsko pravo
Točka 8. obrazloženja Kraljevskog ukaza 1027/2007 od 20. srpnja, kojim se odobrava Uredba o toplinskim sustavima u zgradama (RITE), glasi:
„Propisom koji se odobrava u okviru ovog ukaza djelomično se prenosi Direktiva 2002/91 [...], utvrđivanjem minimalnih uvjeta energetske učinkovitosti koje trebaju ispunjavati toplinski sustavi novih i postojećih zgrada te postupka redovitih pregleda kotlova i sustavâ klimatizacije.“
Tehničkom uputom 3.4.4 Kraljevskog ukaza 1027/2007 predviđa se:
„1.
Poduzeće za održavanje savjetuje posjednika i daje mu preporuke za poboljšanja i izmjene sustava, kao i za njegovo korištenje i rad, koje omogućavaju veću energetsku učinkovitost.
2.
K tome, kod sustava čija nazivna toplinska snaga prelazi 70 kW poduzeće za održavanje redovito prati kretanje potrošnje energije i vode u toplinskom sustavu kako bi otkrilo moguća odstupanja i poduzelo potrebne korektivne mjere. Ti se podaci čuvaju najmanje pet godina.“
Tehničkom uputom 4.3.1 Kraljevskog ukaza 1027/2007, naslovljenom „Učestalost pregleda toplinskih generatora“, predviđa se:
„1.
Toplinski generatori stavljeni u upotrebu nakon dana stupanja na snagu RITE‑a čija je postavljena nazivna toplinska snaga jednaka ili veća od 20 kW pregledavaju se sukladno dinamici naznačenoj u tablici 4.3.1.
Tablica 4.3.1. Učestalost pregleda toplinskih generatora
2.
Toplinske generatore u sustavima koji postoje u vrijeme stupanja na snagu RITE‑a treba podvrgnuti prvom pregledu sukladno rasporedu koji utvrđuje nadležno tijelo autonomne zajednice s obzirom na njihovu snagu, vrstu goriva koje koriste i njihovu starost.“
Predsudski postupak
U dopisu od 24. veljače 2009. Komisija je prigovorila Kraljevini Španjolskoj neprenošenje članaka 3. i 4. Direktive 2002/91 u odnosu na postojeće zgrade.
U dopisu od 7. travnja 2009. Kraljevina Španjolska priznala je činjenicu da je prenošenje navedene direktive u pogledu energetskog certificiranja postojećih zgrada još uvijek u tijeku.
Dana 29. siječnja 2010. Komisija je Kraljevini Španjolskoj uputila ponovljeno pismo opomene u kojem je naznačila kako još uvijek nije zaprimila obavijest o mjerama prenošenja članaka 7. i 8. Direktive 2002/91. Komisija je, u pogledu članka 8. Direktive, istaknula da je Kraljevskim dekretom 1027/2007 utvrđena učestalost pregleda isključivo za kotlove stavljene u upotrebu nakon stupanja Dekreta na snagu, prepuštajući autonomnim zajednicama da odluče o rasporedu pregleda kotlova u postojećim sustavima. Komisija je shodno tome, dopunjujući svoj prigovor od 24. veljače 2009., ocijenila da je Kraljevina Španjolska povrijedila obveze koje ima na temelju članka 7. i članka 8. točke (a) Direktive 2002/91.
U dopisu od 22. srpnja 2010. Kraljevina Španjolska izložila je razloge za zakašnjenje u donošenju nacrta kraljevskog dekreta o certificiranju postojećih zgrada te je, u pogledu prenošenja članka 8. Direktive 2002/91, naznačila činjenicu da su tri autonomne zajednice već objavile odluke kojima su utvrđena pravila za primjenu Kraljevskog dekreta 1027/2007 na njihovom području, dok su ostale odluke u postupku donošenja.
Dana 25. studenoga 2010. Komisija je izdala obrazloženo mišljenje u kojem je zaključila da je nepotpunim prenošenjem u španjolski pravni poredak članka 3., članka 7. stavka 1. i članka 8. točke (a) Direktive 2002/91 Kraljevina Španjolska povrijedila obveze koje ima na temelju te direktive te ju je pozvala da u roku od dva mjeseca od primitka obrazloženog mišljenja poduzme potrebne mjere.
U dopisu od 31. siječnja 2011. Kraljevina Španjolska odgovorila je da će se donošenjem nacrta kraljevskog dekreta o certificiranju postojećih zgrada okončati prenošenje članaka 3. i 7. Direktive 2002/91. U pogledu članka 8. Direktive navela je da autonomne zajednice nisu bile dužne obavijestiti Komisiju o rasporedima pregleda kotlova. K tome je dodala da je odlučila odabrati dvije opcije koje predviđa članak 8. navedene direktive.
Dopisom od 29. travnja 2011. Kraljevina Španjolska iznova je obavijestila Komisiju o nacrtu kraljevskog dekreta o certificiranju postojećih zgrada.
Imajući u vidu da je povreda Kraljevine Španjolske postojala i nakon isteka roka određenog u obrazloženome mišljenju, Komisija je podnijela ovu tužbu.
O tužbi
Zasebnim aktom od 20. travnja 2012. Kraljevina Španjolska istaknula je prigovor kojim je od Suda zatražila da tužbu proglasi nedopuštenom u pogledu povrede obveze koja se odnosi na ukupnost odredbe članka 8. Direktive i, podredno, da tužbu proglasi nedopuštenom u pogledu povrede obveze iz članka 8. točke (b) te direktive.
Rješenjem od 16. listopada 2012. odluka o prigovoru nedopuštenosti odgođena je do odluke o meritumu te je Kraljevina Španjolska pozvana da podnese odgovor na tužbu.
Prvi prigovor: neprenošenje članaka 3. i 7. Direktive 2002/91
Argumentacija stranaka
Komisija prigovara Kraljevini Španjolskoj da je propustila poduzeti sve potrebne mjere za usklađivanje s člancima 3. i 7. Direktive i, u svakom slučaju, priopćiti joj te mjere jer Kraljevski dekret 1027/2007 sadrži pravila o metodologiji za izračunavanje energetske učinkovitosti zgrada te pravila o energetskom certifikatu isključivo za nove zgrade, ali ne i za postojeće. Komisija naglašava da je Kraljevina Španjolska u svom odgovoru na obrazloženo mišljenje u biti priznala da potpuno prenošenje u španjolsko pravo još uvijek nije izvršeno, ograničavajući se na navod da će isto biti učinjeno na dan donošenja nacrta kraljevskog dekreta o certificiranju postojećih zgrada.
Komisija ocjenjuje da je Kraljevina Španjolska odustala od svoje obrane što se tiče povrede obveze iz članaka 3. i 7. Direktive 2002/91 te da su očitovanja iznesena u tom smislu u odgovoru na tužbu i odgovoru na repliku podnesena izvan roka s obzirom na to da se prigovor djelomične nedopuštenosti tužbe, podnesen zasebnim aktom, ne tiče povrede obveze iz članaka 3. i 7. Direktive 2002/91.
Kraljevina Španjolska osporava da je odustala od svoje obrane u pogledu članaka 3. i 7. Direktive 2002/91. Naglašava da članak 91. Poslovnika Suda predviđa zasebno podnošenje prigovora nedopuštenosti bez obzira na to zahvaća li prigovor tužbu u cijelosti ili samo jedan njezin dio. Stoga je, prema njezinome mišljenju, moguće bez ikakvih negativnih posljedica podnijeti prigovor djelomične nedopuštenosti u okviru posebnog podneska.
Ocjena Suda
Budući da je Kraljevina Španjolska zasebnim aktom istaknula prigovor nedopuštenosti koji se odnosi isključivo na prigovor u vezi s člankom 8. Direktive 2002/91, ne iznoseći u tom stadiju postupka nikakvu argumentaciju o dopuštenosti ili meritumu prigovora koji se odnosi na članke 3. i 7. te direktive, postavlja se pitanje treba li smatrati da je istekao rok za davanje odgovora na posljednji prigovor.
U tom smislu valja podsjetiti da u skladu s člankom 40. Poslovnika, u njegovoj verziji koja je bila na snazi na dan podnošenja predmetne tužbe, tuženik mora podnijeti odgovor na tužbu u mjesecu nakon dostave tužbe. Članak 91. navedenog poslovnika, međutim, predviđa mogućnost da se zasebnim aktom od Suda zatraži da odluči o prigovoru ili nekom drugom prethodnom postupovnom pitanju bez ulaženja u raspravljanje o meritumu.
Prigovor nedopuštenosti omogućava da se u prvoj fazi postupka, radi njegove ekonomičnosti, raspravljanje i ispitivanje ograniče na pitanje dopuštenosti tužbe o kojoj je riječ. Ovo prethodno postupovno pitanje na taj način sprečava da se podnesci stranaka kao i ispitivanje suca dotiču merituma predmeta, premda je tužba nedopuštena (vidjeti presudu od 17. prosinca 2009., Preispitivanje M/EMEA,
C-197/09 RX-II, Zb., str. I-12033.
, t. 48.).
S druge strane, ako je tužba proglašena dopuštenom odbijanjem prigovora nedopuštenosti ili je odluka o navedenom prigovoru odgođena do odluke o meritumu, u drugoj fazi postupka treba raspravljati o meritumu. Doista, gore navedenim odredbama izričito se predviđa da predsjednik određuje nove rokove za nastavak postupka ako Sud odbije prigovor nedopuštenosti ili odluku o istome odgodi do odluke o meritumu (vidjeti gore navedenu presudu Preispitivanje M/EMEA, t. 49.).
Uzimajući u obzir članke 40. i 91. Poslovnika zajedno, u njegovoj verziji koja je bila na snazi na dan podnošenja predmetne tužbe, proizlazi da se, ako tuženik ne dopuni odgovor na tužbu u jednomjesečnom roku koji predviđa navedeni članak 40., nastavak rasprave o meritumu može odnositi isključivo na dio tužbe zahvaćen prigovorom nedopuštenosti.
Doista, čak i ako bi prigovor nedopuštenosti koji se odnosi samo na dio tužbe bio utemeljen, to ne bi moglo dati povoda odbijanju tužbe u njezinoj cijelosti i ništa stoga ne bi moglo opravdati sprečavanje tuženika da u svoju obranu iznese argumente u pogledu dijela tužbe koji nije zahvaćen tim prigovorom, u roku koji je utvrđen u članku 40. navedenog poslovnika.
Ako tuženik smatra da je samo jedan dio tužbe nedopušten, treba, prema tome, ili osporiti dopuštenost tog dijela u okviru odgovora na tužbu ili, u roku ostavljenom za odgovor na tužbu, podnijeti prigovor djelomične nedopuštenosti kao i podnesak o meritumu koji se odnosi na dio tužbe koji nije zahvaćen navedenim prigovorom, pod prijetnjom isteka roka.
S obzirom na to da su očitovanja Kraljevine Španjolske koja se odnose na članke 3. i 7. Direktive 2002/91 podnesena 26. prosinca 2012., to jest više od osam mjeseci nakon isteka propisanog roka za podnošenje odgovora na tužbu, proizlazi da su podnesena izvan roka pa ih, prema tome, nije moguće uzeti u obzir.
Međutim, u svakom je slučaju na Sudu da utvrdi postoji li povreda obveze koja se stavlja na teret, čak i u slučaju da zainteresirana država članica ne osporava povredu (vidjeti presudu od 15. siječnja 2002., Komisija/Italija,
C-439/99, Zb., str. I-305.
, t. 20. i presudu od 6. listopada 2009., Komisija/Švedska,
C-438/07, Zb., str. I-9517.
, t. 53).
U tom smislu valja podsjetiti da se prema ustaljenoj sudskoj praksi postojanje povrede obveze treba procjenjivati u odnosu na situaciju države članice koja je postojala unutar roka određenog u obrazloženome mišljenju, pa naknadno nastale promjene Sud ne može uzeti u obzir (vidjeti, osobito, presudu od 28. veljače 2013., Komisija/Mađarska, C‑438/07, t. 96. i navedenu sudsku praksu).
U predmetnom slučaju dovoljno je ustvrditi da iz predsudskog postupka i tužbenog zahtjeva proizlazi da je Kraljevina Španjolska u biti priznala da će u pogledu postojećih zgrada, koje su jedine zahvaćene podnesenim prigovorom Komisije, potpuno prenošenje članaka 3. i 7. Direktive 2002/91 u španjolsko pravo biti izvršeno tek nakon donošenja nacrta kraljevskog dekreta.
To se, međutim, nije dogodilo nakon isteka roka određenog u obrazloženome mišljenju, to jest 25. siječnja 2011.
Slijedi da je prigovor koji se odnosi na neprenošenje članaka 3. i 7. Direktive 2002/91 osnovan.
Drugi prigovor: neprenošenje članka 8. Direktive 2002/91
O dopuštenosti
– Argumentacija stranaka
Kraljevina Španjolska ponajprije tvrdi da je tužba u ovom dijelu nedopuštena jer joj nedostaje dosljednosti te povređuje članak 38. Poslovnika, u mjeri u kojoj se tijekom predsudskog postupka Komisija ograničila na to da joj stavi na teret povredu obveza koje proizlaze iz članka 8. točke (a) Direktive 2002/91, iako taj članak u svojoj točki (b) predviđa drugu opciju za ostvarivanje postavljenog cilja. Prema Kraljevini Španjolskoj, da bi joj mogla staviti na teret povredu obveza koje joj nalaže navedeni članak 8., Komisija se trebala uvjeriti da Direktivu 2002/91 nije prenijela ni putem prve niti putem druge opcije.
Podredno, Kraljevina Španjolska tvrdi da je tužba nedopuštena u dijelu koji se odnosi na članak 8. točku (b) Direktive 2002/91, s obzirom na to da ta odredba nije navedena u obrazloženome mišljenju.
U pogledu glavnog navoda o nedopuštenosti Komisija ne osporava činjenicu da države članice imaju mogućnost prenijeti jednu od dviju opcija navedenih u članku 8. Direktive 2002/91, ali naglašava da je u vrijeme upućivanja ponovljenog pisma opomene Kraljevina Španjolska već priopćila određene nacionalne mjere koje predstavljaju djelomično prenošenje članka 8. točke (a) te direktive.
U tom kontekstu, Kraljevina Španjolska mogla je savršeno razumjeti doseg povrede obveze koja joj se stavlja na teret te nema pogreške u rasuđivanju kada se toj državi članici prigovara nepotpuno prenošenje opcije predviđene u članku 8. točki (a) Direktive 2002/91 ne spominjući činjenicu da ta država članica nije priopćila ni jednu mjeru koja se odnosi na opciju predviđenu u točki (b) tog članka.
U pogledu podrednog navoda o nedopuštenosti, Komisija ocjenjuje da navodi izneseni u tužbenom zahtjevu koji se odnose na članak 8. točku (b) Direktive 2002/91 ne mijenjaju predmet povrede kako je naznačen u tijeku predsudskog postupka.
– Ocjena Suda
Kraljevina Španjolska ponajprije ističe da prigovoru koji se odnosi na neprenošenje članka 8. Direktive 2002/91 nedostaje dosljednosti te da povređuje članak 38. Poslovnika, u njegovoj verziji koja je bila na snazi na dan podnošenja predmetne tužbe, jer joj je tijekom predsudskog postupka i u obrazloženome mišljenju Komisija stavila na teret isključivo nepotpuno prenošenje članka 8. točke (a) te direktive, iako ta odredba predstavlja samo jednu od dviju opcija stavljenih na raspolaganje državama članicama za ostvarivanje cilja smanjenja potrošnje energije koji slijedi navedeni članak 8.
U tom smislu valja podsjetiti da iz članka 38. stavka 1. točke (c) Poslovnika i sudske prakse koja se odnosi na tu odredbu proizlazi da u svakom aktu kojim se pokreće postupak treba naznačiti predmet spora kao i sažeti prikaz razloga za pokretanje postupka te da ta naznaka mora biti dovoljno jasna i precizna da bi tuženik mogao pripremiti obranu, a Sud provesti nadzor. Iz toga slijedi da temeljni pravni i činjenični elementi na kojima se zasniva tužba trebaju biti na dosljedan i razumljiv način vidljivi iz samog teksta tužbe te da u njoj istaknuti zahtjevi trebaju biti formulirani na nedvosmislen način kako bi se izbjeglo da sud odluči
ultra petita
ili propusti odlučiti o nekom od prigovora (vidjeti, osobito, presudu od 12. veljače 2009., Komisija/Poljska, C‑475/07, t. 43. i presudu od 16. srpnja 2009., Komisija/Poljska,
C-165/08, Zb., str. I-6843.
, t. 42.).
Sud je također presudio da u okviru tužbe podnesene na temelju članka 258. UFEU‑a prigovore treba iznijeti na dosljedan i precizan način kako bi se državi članici i Sudu omogućilo da pravilno razumiju doseg povrede prava Unije koja se stavlja na teret, što je nužno da bi država članica mogla na koristan način istaknuti navode u svoju obranu i Sud provjeriti postojanje povrede obveze koja se stavlja na teret (vidjeti, osobito, gore navedenu presudu od 16. srpnja 2009., Komisija/Poljska, t. 43.).
U ovom predmetu, kako u ponovljenom pismu opomene od 29. siječnja 2010. tako i u obrazloženome mišljenju, Komisija je jasno izložila da članak 8. Direktive 2002/91 ostavlja državama članicama izbor između dviju opcija predviđenih tom odredbom. U nastavku je naznačila činjenicu koju je priopćila Kraljevina Španjolska, da Kraljevski dekret 1027/2007, iako utvrđuje učestalost pregleda kotlova stavljenih u upotrebu nakon njegovog stupanja na snagu i prenosi opciju navedenu u spomenutom članku 8. stavku (a), ostavlja autonomnim zajednicama da odluče o rasporedu pregleda postojećih kotlova.
U tom kontekstu činjenica da je Komisija u obrazloženome mišljenju zaključila kako nije povrijeđena cjelokupna odredba članka 8. Direktive 2002/91, nego samo članak 8. točka (a) te direktive, ne predstavlja nedosljednost ili pogrešku u rasuđivanju. Doista, imajući u vidu okolnost da je Kraljevina Španjolska već bila priopćila mjere prenošenja navedenog članka 8. točke (a), koje je Komisija međutim ocijenila nedostatnima, potonja je došla do zaključka o nepotpunom prenošenju opcije predviđene tom odredbom.
Osim toga, iz spisa proizlazi da je Kraljevina Španjolska mogla razumjeti doseg povrede obveze koja joj se stavlja na teret te ostvariti svoja prava obrane u predsudskom postupku.
Tako se u svom odgovoru od 22. srpnja 2010. na ponovljeno pismo opomene Kraljevina Španjolska ograničila na to da odgovori kako su tri autonomne zajednice već objavile odluke kojima utvrđuju pravila za primjenu Kraljevskog dekreta na temelju svojih nadležnosti, dok su ostale odluke u postupku donošenja. Prema tome, Kraljevina Španjolska nije osporavala ocjenu Komisije o svojoj namjeri da se prilikom prenošenja članka 8. Direktive 2002/91 ograniči na točku (a) tog članka.
Iz prethodno navedenog proizlazi da Komisija nije povrijedila članak 38., u njegovoj verziji koja je bila na snazi na dan podnošenja predmetne tužbe, prigovarajući Kraljevini Španjolskoj nepotpuno prenošenje opcije predviđene u članku 8. točki (a) Direktive 2002/91 ne spominjući, nadalje, činjenicu da ta država članica nije priopćila ni jednu mjeru koja se odnosi na opciju predviđenu u točki (b) tog članka.
Slijedom navedenog, valja odbiti glavni navod o nedopuštenosti.
Podredni navod o nedopuštenosti prema kojem je prigovor nedopušten u pogledu članka 8. točke (b) Direktive 2002/91 također treba odbiti.
Naime, s jedne strane, Komisija je u obrazloženome mišljenju prigovorila Kraljevini Španjolskoj da nije donijela mjere potrebne za usklađivanje s člankom 8. Direktive 2002/91, ističući točku (a) tog članka iz razloga što je ta država članica već bila priopćila mjere za prenošenje na temelju opcije predviđene u toj točki.
S druge strane, imajući u vidu da je Kraljevina Španjolska u odgovoru na obrazloženo mišljenje naknadno istaknula da je odabrala ispuniti obveze iz članka 8. Direktive 2002/91 zajednički prenoseći dvije opcije iz točaka (a) i (b), Komisija je bila prinuđena u svom zahtjevu preispitati jesu li mjere koje je poduzela Kraljevina Španjolska predstavljale potpuno prenošenje članka 8., imajući u vidu kako točku (a) tako i točku (b) tog članka.
Ustaljena je sudska praksa da pismo opomene koje Komisija upućuje državi članici o kojoj je riječ, a zatim i obrazloženo mišljenje koje izdaje, omeđuju predmet spora koji se, prema tome, više ne može proširivati. Prema tome, obrazloženo mišljenje i tužba moraju se temeljiti na istovjetnim prigovorima (vidjeti, osobito, presudu od 29. rujna 1998., Komisija/Njemačka,
C-191/95, Zb., str. I-5449.
, t. 55. i presudu od 11. srpnja 2002., Komisija/Španjolska,
C-139/00, Zb., str. I-6407.
, t. 18.).
Taj zahtjev, međutim, ne može dovesti do toga da se u svakom pojedinom slučaju očekuje savršena podudarnost između prigovora istaknutih u pismu opomene, dispozitiva obrazloženog mišljenja i tužbenih zahtjeva, od trenutka kada predmet spora, kako je određen u obrazloženome mišljenju, nije bio proširivan ili mijenjan (vidjeti, osobito, gore navedene presude Komisija/Njemačka, t. 56. i Komisija/Španjolska, t. 19.).
U predmetnom slučaju valja ustvrditi, u svjetlu cjelokupnog predsudskog postupka, da se povreda obveze na koju se poziva Komisija odnosila na članak 8. Direktive 2002/91 u njegovoj cjelini. Prema tome, iako Komisija izričito odgovara samo na navode u pogledu prenošenja članka 8. točke (a) te direktive, očito je da se obrazloženo mišljenje također zasniva na implicitnom utvrđenju o neprenošenju članka 8. točke (b) navedene direktive.
Prema tome, prigovorima Komisije koji se odnose na članak 8. točku (b) Direktive 2002/91 nije se proširivao predmet spora.
Iz navedenog slijedi da je prigovor koji se odnosi na neprenošenje članka 8. Direktive 2002/91 dopušten.
O meritumu
– Argumentacija stranaka
Kao prvo, Komisija smatra da Kraljevski dekret 1027/2007 predstavlja tek nepotpuno prenošenje članka 8. točke (a) Direktive 2002/91 jer izravno utvrđuje mjere za uspostavu redovitih pregleda samo za kotlove stavljene u upotrebu nakon njegova stupanja na snagu, prepuštajući autonomnim zajednicama da odluče o rasporedu pregleda kotlova u postojećim sustavima.
Kao drugo, kada je riječ o argumentaciji Kraljevine Španjolske prema kojoj je odabrala prenošenje članka 8. Direktive 2002/91 zajedničkom primjenom dviju opcija ponuđenih tom odredbom, Komisija ponajprije ističe da su te dvije opcije alternativna rješenja.
Komisija potom naglašava kako Kraljevina Španjolska nije prethodno iznosila svoje opredjeljenje za takav način zajedničkog prenošenja članka 8. Direktive 2002/91 u svoje unutarnje pravo te da, k tome, iz točke 8. obrazloženja Kraljevskog dekreta 1027/2007 proizlazi da je ista imala za cilj prenošenje opcije predviđene u točki (a) navedenog članka 8. Komisija podsjeća da se u svom odgovoru od 22. srpnja 2010. na ponovljeno pismo opomene Kraljevina Španjolska pozvala isključivo na odluke autonomnih zajednica o pregledu kotlova, od kojih su pojedine bile u postupku donošenja, unatoč činjenici da su odredbe kojima je trebalo prenijeti točku (b) istog članka 8. u to vrijeme već postojale u španjolskom pravu.
Naposljetku, u pogledu navodnih mjera prenošenja na temelju članka 8. točke (b) Direktive 2002/91, Komisija zapaža da se Kraljevina Španjolska više ne poziva na „akcijski plan“ na koji se pozivala u svom odgovoru na obrazloženo mišljenje, a koji nije priopćila. Također ističe da je obveza energetskog savjetovanja propisana u tehničkoj uputi 3.4.4 Kraljevskog dekreta 1027/2007 obveza preopćenite naravi koja se kao takva ne može smatrati prenošenjem članka 8. točke (b) Direktive 2002/91.
Kraljevina Španjolska na prvome mjestu navodi da je članak 8. navedene direktive prenesen putem Kraljevskog dekreta 1027/2007.
U tom smislu ističe da Direktiva 2002/91 nalaže isključivo obvezu poduzimanja „potrebnih mjera za uspostavu redovitih pregleda kotlova“, ali ne obvezuje na priopćivanje rasporeda ustanovljenih u tu svrhu. Prema njezinome mišljenju, Kraljevski dekret 1027/2007 predviđa ne samo posebnu obvezu provođenja redovitih pregleda nego i njihovu učestalost s obzirom na snagu kotlova i vrstu goriva koje koriste, pri čemu je na autonomne zajednice prenesena isključivo nadležnost u pogledu preciznog određivanja prvog pregleda za postojeće uređaje.
Na drugome mjestu Kraljevina Španjolska navodi da je ispunila obvezu predviđenu u članku 8. Direktive 2002/91 u mjeri u kojoj Kraljevski dekret 1027/2007 nalaže obvezu provođenja redovitih pregleda te niz mjera kojima se nastoji smanjiti potrošnja energije i ograničiti emisije ugljikova dioksida. U tom pogledu spominje normu IT 3 kojom se nalaže obveza godišnjeg održavanja i savjetovanja vlasnikâ sustavâ o njihovim mogućim poboljšanjima.
U svom odgovoru na repliku Kraljevina Španjolska iznosi buduće donošenje nacrta kraljevskog dekreta kojim će se izmijeniti određene odredbe i tehničke upute u Uredbi o toplinskim sustavima u zgradama koja je odobrena Kraljevskim dekretom 1027/2007, i prema kojem autonomne zajednice više neće odlučivati o rasporedu pregleda sustava grijanja i pripreme tople vode, nego će se to utvrđivati za cjelokupno državno područje.
– Ocjena Suda
Ponajprije valja podsjetiti kako je nesporno da se članak 8. Direktive 2002/91 odnosi i na nove i na postojeće zgrade te da Komisija prigovara Kraljevini Španjolskoj samo to što nije poduzela odnosno, u svakom slučaju, priopćila potrebne mjere koje se tiču postojećih zgrada.
Kao prvo, u pogledu tvrdnje Kraljevine Španjolske prema kojoj je članak 8. prenesen putem Kraljevskog dekreta 1027/2007, dovoljno je istaknuti da navedeni dekret izravno utvrđuje mjere za uspostavu redovitih pregleda samo za kotlove stavljene u upotrebu nakon njegovog stupanja na snagu, prepuštajući autonomnim zajednicama da odluče o rasporedu pregleda kotlova u već postojećim sustavima.
U svom odgovoru na ponovljeno pismo opomene Kraljevina Španjolska u tom je smislu istaknula da su tri autonomne zajednica već objavile odluke kojima utvrđuju pravila za primjenu Kraljevskog dekreta 1027/2007 na svojem području, dok su ostale odluke u postupku donošenja.
Suprotno navodu Kraljevine Španjolske u odgovoru na tužbu, iz teksta tehničke upute 4.3.1 Kraljevskog dekreta 1027/2007 proizlazi da je na autonomnim zajednicama da utvrde ne samo datum prvog pregleda već i učestalost pregledâ s obzirom na snagu, vrstu goriva i starost kotla.
Na isti način, ne treba prihvatiti navod prema kojemu ne postoji obveza da se Komisiji priopće raspored i detalji provođenja pregleda.
Naime, Direktiva 2002/91 predviđa redoviti pregled svih kotlova i treba je tumačiti tako da i za kotlove za koje ta direktiva ne utvrđuje minimalnu učestalost pregleda države članice moraju ustanoviti precizan raspored te priopćiti Komisiji poduzete mjere kako bi potonja mogla provjeriti omogućavaju li te mjere postizanje ciljeva utvrđenih navedenom direktivom.
Kao drugo, u pogledu tvrdnje Kraljevine Španjolske prema kojoj potpuno prenošenje članka 8. Direktive 2002/91 proizlazi iz Kraljevskog dekreta 1027/2007, u vezi s nizom mjera za smanjenje potrošnje energije sadržanih u njegovoj tehničkoj uputi 3.4.4., valja istaknuti da su dvije opcije predviđene u točkama (a) i (b) navedenog članka alternativne, tako da države članice mogu u cijelosti prenijeti jednu od njih, ali nemaju mogućnost djelomičnog prenošenja obiju. Poduzimanje pojedinih mjera na temelju navedene točke (a) te pojedinih na temelju navedene točke (b) ne može, prema tome, predstavljati potpuno prenošenje Direktive 2002/91.
Osim toga, obveza savjetovanja propisana u tehničkoj uputi 3.4.4. Kraljevskog dekreta 1027/2007 preopćenite je naravi te se ne može smatrati prenošenjem članka 8. točke (b) Direktive 2002/91, s obzirom na to da ne sadrži ni jednu posebnu poveznicu s obvezom savjetovanja o zamjeni kotla ili drugim mogućim rješenjima. Na isti način, bez obzira na to što je opcija koju predviđa točka (b) navedenog članka 8. podvrgnuta uvjetu da ukupan učinak tog rješenja bude približno istovjetan učinku koji proizlazi iz točke (a) tog istog članka 8., savjetovanje koje predviđa tehnička uputa 3.4.4 Kraljevskog dekreta 1027/2007 pružaju poduzeća za održavanje, dok navedena točka (a), u vezi s člankom 10. Direktive 2002/91, zahtijeva redoviti pregled neovisnih stručnjaka.
Naposljetku, valja istaknuti da u svom odgovoru na repliku Kraljevina Španjolska u biti priznaje nedostatnost do sada poduzetih mjera te se ograničava na navođenje činjenice da je donošenje nacrta kraljevskog dekreta kojom se izmjenjuje Kraljevski dekret 1027/2007 te izravno utvrđuje učestalost pregleda postojećih sustava za cjelokupno državno područje još uvijek u postupku.
Prema tome, prigovor koji se odnosi na neprenošenje članka 8. Direktive 2002/91 u pogledu postojećih zgrada je utemeljen.
Iz svih prethodnih razmatranja proizlazi da je tužba osnovana.
Slijedom navedenog, valja ustvrditi da je, propuštajući poduzeti u za to određenom roku sve zakonske, regulatorne i upravne mjere potrebne za usklađivanje s člancima 3., 7. i 8. Direktive 2002/91, Kraljevina Španjolska povrijedila obveze koje ima na temelju tih odredaba.
Troškovi
Na temelju članka 138. stavka 1. Poslovnika, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. Budući da je Komisija postavila zahtjev da se Kraljevini Španjolskoj naloži snošenje troškova i da ona nije uspjela u postupku, Kraljevini Španjolskoj nalaže se snošenje troškova.

Slijedom navedenog, Sud (deseto vijeće) proglašava i presuđuje:

1.
Propuštajući poduzeti u za to određenom roku sve zakonske, regulatorne i upravne mjere potrebne za usklađivanje s člancima 3., 7. i 8. Direktive 2002/91/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2002. o energetskoj učinkovitosti zgrada, Kraljevina Španjolska povrijedila je obveze koje ima na temelju tih odredaba.

2.
Kraljevini Španjolskoj nalaže se snošenje troškova.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: španjolski