CELEX: 62010CJ0614
Neizpolnitev obveznosti države
Direktiva 95/46/ES
Obdelava osebnih podatkov in prosti pretok takih podatkov
Varstvo posameznikov
Člen 28(1)
Nacionalni nadzorni organ
Neodvisnost
Nadzorni organ in urad zveznega kanclerja
Osebne in organizacijske povezave

Evropska komisija s tožbo Sodišču predlaga, naj ugotovi, da Republika Avstrija s tem, da ni sprejela vseh potrebnih določb, zato da bi v Avstriji veljavna zakonodaja izpolnjevala merilo neodvisnosti v zvezi z Datenschutzkommission (komisija za varstvo podatkov, v nadaljevanju: DSK), ki je bila ustanovljena kot nadzorni organ za varstvo osebnih podatkov, ni izpolnila obveznosti iz člena 28(1), drugi pododstavek, Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 95/46/ES z dne 24. oktobra 1995 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 15, str. 355).
Pravni okvir
Pravo Unije
Člen 28(1) Direktive 95/46, naslovljen „Nadzorni organ“, določa:
„Vsaka država članica določi, da je eden ali več javnih organov na njenem ozemlju odgovornih za spremljanje uporabe predpisov, ki so jih sprejele države članice v skladu s to direktivo.
Ti organi pri izvajanju nalog, ki so jim zaupane, delujejo popolnoma samostojno [neodvisno].“
Uredba (ES) št. 45/2001 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2000 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov v institucijah in organih Skupnosti in o prostem pretoku takih podatkov (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 26, str. 102) v poglavju V ustanavlja neodvisni nadzorni organ, in sicer Evropskega nadzornika za varstvo podatkov (ENVP).
Člen 43 Uredbe št. 45/2001, ki ureja predpise in splošne pogoje za izvajanje dolžnosti ENVP, v odstavku 3 določa:
„Proračun [ENVP] se prikaže v posebni proračunski rubriki v razdelku VIII splošnega proračuna Evropske unije.“
Avstrijsko pravo
Zvezni ustavni zakon
Člen 20(2) zveznega ustavnega zakona (Bundes-Verfassungsgesetz, v nadaljevanju: BVG), kakor je bil spremenjen 1. januarja 2008, določa:
„Z zakonom je mogoče obveznosti spoštovanja navodil nadrejenih organov oprostiti organe,
[…]
2.   ki nadzorujejo spoštovanje veljavnih zakonov s strani uprave in javno naročanje,
3.   ki odločajo na zadnji stopnji v senatu, v katerem je vsaj en sodnik, in katerih odločb ni mogoče odpraviti ali spremeniti po upravni poti.
[…]
8.   če to zahteva pravo Evropske unije.
Z deželnim ustavnim zakonom se lahko ustanovijo drugi avtonomni organi. Zakon določa ustrezno pravico nadrejenih organov do nadzora nad nalogami avtonomnega organa, vsaj pravico do obveščenosti o vseh vidikih vodenja avtonomnih organov in – če ne gre za organe iz točk 2, 3 in 8 – pravico do odprave avtonomnih organov iz resnih razlogov.“
Zakon o javnih uslužbencih iz leta 1979
Člen 45(1) zakona o javnih uslužbencih iz leta 1979 (Beamten-Dienstrechtsgesetz 1979, v nadaljevanju: BDG 1979) določa:
„Nadrejeni skrbi, da zaposleni naloge opravljajo učinkovito, ekonomično in v skladu z zakonom. Zaposlene vodi pri izvajanju nalog, jim po potrebi daje navodila, popravlja morebitne napake in pomanjkljivosti ter nadzoruje upoštevanje delovnega časa. Spodbuja napredovanje zaposlenih glede na njihovo uspešnost in jih usmerja v naloge, ki najbolj ustrezajo njihovim sposobnostim.“
Zakon o varstvu podatkov iz leta 2000
Namen zakona o varstvu podatkov iz leta 2000 (Datenschutzgesetz 2000, v nadaljevanju: DSG 2000) je prenos Direktive 95/46 v avstrijsko pravo.
V skladu s členom 36(1) DSG 2000 ima DSK šest članov, ki jih imenuje zvezni predsednik na predlog zvezne vlade za petletni mandat.
V skladu s členom 36(2) DSG 2000 organi, ki v skladu z zakonom zastopajo poklicne interese, avstrijske dežele in predsednik Oberster Gerichtshof (vrhovno sodišče) predlagajo pet članov DSK. Šesti član se v skladu s členom 36(3) DSG 2000 „predlaga izmed pravnikov iz zvezne javne uprave“.
Ker je funkcija člana DSK zasnovana kot dejavnost s krajšim delovnim časom, se v skladu s členom 36(3a) DSG 2000 opravlja vzporedno z drugimi poklicnimi dejavnostmi.
V skladu s členom 37(1) DSG 2000 so člani DSK „pri opravljanju funkcije neodvisni in niso vezani na nobena navodila“. Člen 37(2) DSG 2000 določa, da so uslužbenci v uradu DSK „s strokovnega vidika vezani le na navodila predsednika ali člana administratorja [DSK]“.
Člen 38(1) DSG 2000 določa, da DSK sprejme poslovnik, v skladu s katerim eden od članov, „član administrator“, vodi tekoče zadeve.
Člen 38(2) DSG 2000 določa:
„Zvezni kancler za podporo vodenju [DSK] ustanovi urad in mu zagotovi potrebno opremo in osebje. Zvezni kancler ima pravico, da od predsednika ali člana administratorja kadar koli pridobi informacije o vseh vidikih vodenja [DSK].“
Poslovnik DSK
Člen 4(1) poslovnika DSK določa, da zvezni uradnik, imenovan v skladu s členom 36(3) DSG 2000, opravlja funkcijo člana administratorja.
Člen 7(1) tega poslovnika določa, da so uslužbenci v uradu – brez poseganja v službeni nadzor, ki ga opravlja urad zveznega kanclerja – vezani le na navodila predsednika ali člana administratorja DSK.
Predhodni postopek
Komisija je 5. julija 2005 Republiki Avstriji poslala uradni opomin, v katerem je trdila, da pravna in dejanska organizacija DSK ne izpolnjuje merila neodvisnosti iz člena 28(1), drugi pododstavek, Direktive 95/46.
Republika Avstrija je z dopisom z dne 2. novembra 2005 kot odgovor na navedeni opomin Komisiji predložila svoja stališča, v katerih je trdila, da DSK izpolnjuje zahteve iz navedene direktive.
Komisija je 8. januarja 2008 Republiki Avstriji poslala nov uradni opomin, v katerem jo je pozvala, naj ji predloži obširnejše informacije o posledicah spremembe BVG z dne 1. januarja 2008 na DSK.
Republika Avstrija je v dodatnih stališčih z dne 9. januarja in 7. marca 2008 pojasnila, da spremenjena različica člena 20(2) BVG ne vpliva na neodvisnost DSK.
Komisija je nato 9. oktobra 2009 Republiki Avstriji poslala obrazloženo mnenje, v katerem je ponovila že izražene očitke.
Ker argumentacija Republike Avstrije v dopisu z dne 9. decembra 2009 kot odgovor na obrazloženo mnenje ni prepričala Komisije, je ta vložila obravnavano tožbo.
Zvezni republiki Nemčiji je bila s sklepom predsednika Sodišča z dne 18. maja 2011 dovoljena intervencija v podporo predlogom Republike Avstrije.
ENVP je bila s sklepom predsednika Sodišča z dne 7. julija 2011 dovoljena intervencija v podporo predlogom Komisije.
Republika Avstrija je z dopisom z dne 25. novembra 2011 na podlagi člena 44(3), drugi pododstavek, Poslovnika Sodišča zahtevala, naj o zadevi odloča veliki senat.
Tožba
Trditve strank
Komisija in ENVP trdita, da je Republika Avstrija napačno prenesla člen 28(1), drugi pododstavek, Direktive 95/46, saj veljavna nacionalna ureditev DSK ne dopušča, da bi bila pri opravljanju nalog „popolnoma samostojna [neodvisna]“ v smislu navedene določbe. Glede tega se sklicujeta, prvič, na dejstvo, da mora biti v skladu z veljavno ureditvijo član administrator DSK vedno uradnik iz urada zveznega kanclerja. Vse tekoče zadeve DSK naj bi tako dejansko vodil zvezni uradnik, ki naj bi ga še naprej zavezovala delodajalčeva navodila in ki naj bi bil še naprej pod službenim nadzorom iz člena 45(1) BDG 1979. Člen 37(1) DSG 2000 naj bi določal zgolj funkcionalno avtonomijo nadzornega organa.
Drugič, Komisija in ENVP opozarjata, da je urad DSK strukturno vključen v službe urada zveznega kanclerja. DSK naj zaradi te vključitve ne bi bil neodvisen niti institucionalno niti materialno. Vsi uslužbenci v uradu DSK naj bi namreč bili, kot naj bi bilo razvidno iz člena 38(2) DSG 2000 in člena 7(1) poslovnika, pod vodstvom in službenim nadzorom urada zveznega kanclerja.
Tretjič, Komisija in ENVP se sklicujeta na pravico zveznega kanclerja do obveščenosti, ki izhaja iz člena 20(2) BVG in člena 38(2) DSG 2000.
Republika Avstrija in Zvezna republika Nemčija predlagata, naj se tožba zavrne.
Poudarjata, da je DSK „kolegijski organ s sodnimi funkcijami“ v smislu BVG. Tako telo naj bi bilo neodvisno sodišče v smislu člena 267 PDEU in člena 6(1) Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisane v Rimu 4. novembra 1950, ki naj bi tako tudi izpolnjevalo pogoj neodvisnosti iz člena 28(1), drugi pododstavek, Direktive 95/46.
Republika Avstrija meni, da se člen 28(1), drugi pododstavek, Direktive 95/46 nanaša na funkcionalno neodvisnost. DSK naj bi imela tako neodvisnost, saj naj bi bili v skladu s členom 37(1) DSG 2000 njeni člani pri opravljanju funkcije neodvisni in naj ne bi bili vezani na nobena navodila.
Nobena od značilnosti, na katere je opozorila Komisija, naj ne bi mogla povzročiti dvoma o neodvisnosti DSK v smislu člena 28(1), drugi pododstavek, Direktive 95/46.
Prvič, član administrator naj ne bi bil nujno uradnik iz urada zveznega kanclerja. V skladu s členom 4(1) poslovnika in členom 36(3) DSG 2000 naj bi bil predlagan izmed pravnikov iz zvezne javne uprave. Poleg tega naj bi lahko DSK sama prosto odločala, koga bo imenovala za člana administratorja, z avtonomno spremembo poslovnika. To, da naj bi bilo napredovanje člana administratorja kot vsakega drugega uradnika odvisno od odločitve njegovega nadrejenega in nazadnje ministra, naj ne bi vplivalo na njegovo neodvisnost.
Drugič, glede vključitve urada DSK med službe urada zveznega kanclerja Republika Avstrija trdi, da z vidika proračunskega prava vsak organ zvezne uprave spada v neki oddelek ministrstva. Vlada naj bi bila namreč ob sodelovanju s parlamentom pristojna, da poskrbi, da imajo različni izvršilni organi dovolj materialnih sredstev in osebja. Poleg tega naj bi se urad ukvarjal izključno z vodenjem akcijskih programov DSK. Uslužbenci urada naj bi upoštevali navodila predsednika in člana administratorja DSK. Dejstvo, da so uslužbenci urada z vidika hierarhije in plačila pravno povezani z uradom zveznega kanclerja, naj ne bi vplivalo na njihovo neodvisnost. Službeni nadzor v smislu disciplinskega nadzora naj bi bil jamstvo za dobro delovanje DSK.
Tretjič, glede „pravice do obveščenosti“ zveznega kanclerja Republika Avstrija opozarja, da je namen te pravice zagotoviti neko demokratično povezanost avtonomnih organov s parlamentom. Ta pravica naj ne bi omogočala nobenega vpliva na vodenje DSK. Poleg tega naj pravica do obveščenosti ne bi bila v nasprotju z zahtevami neodvisnosti, ki veljajo za sodišča.
Zvezna republika Nemčija v intervencijski vlogi dodaja, da je omejen službeni nadzor v skladu z zahtevami člena 28(1), drugi pododstavek, Direktive 95/46. Omejen službeni nadzor naj bi zagotavljal le, da oseba pod službenim nadzorom ravna v skladu s svojimi obveznostmi. Tak nadzor naj ne bi posegal v njeno funkcionalno in osebno neodvisnost, zlasti pa naj ne bi omogočal, da bi se nanjo vsebinsko vplivalo. Nemška ustavna sodna praksa naj bi priznavala združljivost omejenega službenega nadzora nad sodniki z načelom njihove neodvisnosti.
Presoja Sodišča
Člen 28(1), drugi pododstavek, Direktive 95/46 nalaga državam članicam, da ustanovijo enega ali več organov za nadzor varstva osebnih podatkov, ki so pri izvajanju nalog, ki so jim bile zaupane, popolnoma neodvisni. Zahteva po nadzoru neodvisnega organa nad spoštovanjem pravil Unije o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov izhaja tudi iz primarnega prava Unije, zlasti člena 8(3) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in člena 16(2) PDEU.
Ustanovitev neodvisnih nadzornih organov v državah članicah je tako bistven element varstva oseb pri obdelavi osebnih podatkov (sodba z dne 9. marca 2010 v zadevi Komisija proti Nemčiji,
C-518/07, ZOdl., str. I-1885
, točka 23).
Za presojo utemeljenosti obravnavane tožbe je treba preučiti, ali veljavna ureditev v Avstriji DSK ne omogoča, kot trdi Komisija, da bi bila pri izvajanju nalog „popolnoma samostojna [neodvisna]“ v smislu člena 28(1), drugi pododstavek, Direktive 95/46.
Glede tega je naprej treba zavrniti argumentacijo Republike Avstrije in Zvezne republike Nemčije, da je DSK neodvisna toliko, kolikor se zahteva s členom 28(1), drugi pododstavek, Direktive 95/46, ker naj bi izpolnjevala pogoj neodvisnosti, ki je neločljivo povezan s členom 267 PDEU in mora biti izpolnjen za opredelitev kot sodišče države članice.
Iz zgoraj navedene sodbe Komisija proti Nemčiji je namreč razvidno, da je treba izraz „popolnoma samostojno [neodvisno]“ iz člena 28(1), drugi pododstavek, Direktive 95/46 razlagati avtonomno in torej neodvisno od člena 267 PDEU, na podlagi besedila te določbe Direktive 95/46 ter njenih ciljev in sistematike (glej zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Nemčiji, točki 17 in 29).
Sodišče je v zgoraj navedeni sodbi Komisija proti Nemčiji (točka 30) že presodilo, da je treba izraz „popolnoma samostojno [neodvisno]“ iz člena 28(1), drugi pododstavek, Direktive 95/46 razlagati tako, da morajo biti organi za nadzor varstva osebnih podatkov neodvisni, tako da lahko izvajajo svoje naloge brez zunanjega vpliva. Sodišče je v isti sodbi pojasnilo, da ne smejo biti navedeni organi pod nikakršnim vplivom, neposrednim ali posrednim, ki bi lahko usmerjal njihove odločitve (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Nemčiji, točke 19, 25, 30 in 50).
Okoliščina, da ima DSK funkcionalno neodvisnost, ker so v skladu s členom 37(1) DSG 2000 njeni člani pri opravljanju funkcije neodvisni in niso vezani na nobena navodila, je sicer nujni pogoj za to, da bi lahko ta organ izpolnjeval pogoj neodvisnosti v smislu člena 28(1), drugi pododstavek, Direktive 95/46. Vendar v nasprotju s trditvami Republike Avstrije taka funkcionalna neodvisnost sama po sebi ne zadošča, da bi bil navedeni nadzorni organ obvarovan pred vsakršnim zunanjim vplivom.
Namen neodvisnosti, ki se zahteva s členom 28(1), drugi pododstavek, Direktive 95/46, ni namreč izključiti le neposreden vpliv v obliki navodil, ampak tudi – in kot je bilo opozorjeno v točki 41 te sodbe – vsakršno obliko posrednega vpliva, ki lahko usmerja odločitve nadzornega organa.
Različni elementi avstrijske ureditve, na katere se nanašajo vsi trije očitki iz tožbe Komisije, nasprotujejo namreč temu, da bi bilo mogoče šteti, da DSK opravlja naloge brez vsakršnega posrednega vpliva.
Najprej je glede prvega očitka, ki se nanaša na položaj člana administratorja v DSK, iz členov 36(3) in 38(1) DSG 2000 v povezavi s členom 4(1) poslovnika DSK razvidno, da je navedeni član zvezni uradnik.
Nato je treba poudariti, da v skladu s členom 38(1) DSG 2000 ta zvezni uradnik vodi tekoče zadeve DSK.
Kot je opozorila Republika Avstrija, član administrator DSK na podlagi veljavne ureditve sicer ni nujno uradnik iz urada zveznega kanclerja, čeprav ni sporno, da je navedeno mesto vedno zasedal tak uradnik.
Vendar ne glede na zvezni organ, h kateremu spada član administrator DSK, ni sporno, da med njim in navedenim zveznim organom obstaja službena povezava, ki osebi, ki je članu administratorju nadrejena, omogoča nadzor njegovih dejavnosti.
Glede tega je treba spomniti, da člen 45(1) BDG 1979 daje nadrejenemu široko pravico do nadzora nad uradniki, ki spadajo v njegov oddelek. Ta določba namreč nadrejenemu ne omogoča le, da skrbi, da zaposleni naloge opravljajo učinkovito, ekonomično in v skladu z zakonom, ampak tudi to, da jih vodi pri izvajanju nalog, popravlja morebitne napake in pomanjkljivosti, nadzoruje upoštevanje delovnega časa, spodbuja njihovo napredovanje glede na njihovo uspešnost in jih usmerja v naloge, ki najbolj ustrezajo njihovim sposobnostim.
Glede na položaj, ki ga ima član administrator v okviru DSK, člen 28(1), drugi pododstavek, Direktive 95/46 nasprotuje službenemu nadzoru, pod katerim je ta član v skladu s členom 45(1) BDG 1979. Tudi če je namreč namen člena 37(1) DSG 2000 preprečiti osebi, ki je članu administratorju nadrejena, da bi mu dajala navodila, pa člen 45(1) BDG 1979 nadrejenemu daje pravico do nadzora, ki lahko omejuje neodvisnost DSK pri opravljanju nalog.
Glede tega zadošča navesti, da ni izključeno, da lahko ocenjevanje člana administratorja DSK, ki ga opravi njegov nadrejeni zaradi spodbujanja njegovega napredovanja, vodi do njegove „vnaprejšnje poslušnosti“ (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Nemčiji, točka 36).
Poleg tega zaradi povezav člana administratorja DSK s političnim organom, ki je pod nadzorom DSK, ta ni brez dvoma nepristranski. Glede na vlogo varuhov pravice do zasebnosti, ki jo imajo nadzorni organi, člen 28(1), drugi pododstavek, Direktive 95/46 zahteva, da so njihove odločitve in tako ti organi onkraj vsakega dvoma o pristranskosti (glej zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Nemčiji, točka 36).
Republika Avstrija pa na to odgovarja, da zvezni uradnik, imenovan v skladu s členom 36(3) DSG 2000, opravlja funkcijo člana administratorja na podlagi člena 4(1) poslovnika DSK. Ker naj bi navzočnost uradnika iz urada zveznega kanclerja kot člana administratorja v DSK temeljila na avtonomni odločitvi tega organa, naj v neodvisnost navedenega nadzornega organa ne bi bilo poseženo.
Tako argumentacijo je treba zavrniti.
Kot je razvidno iz točk od 48 do 52 te sodbe, službena povezava med članom administratorjem DSK in zveznim organom, ki mu pripada, vpliva na neodvisnost DSK in v obravnavanem primeru način imenovanja navedenega člana te ugotovitve ne more izpodbiti. Republika Avstrija je namreč pristojna, da sprejme pravne določbe, ki so nujne za to, da se navedenemu nadzornemu organu zagotovi, da je pri opravljanju nalog „popolnoma samostojen [neodvisen]“ v smislu člena 28(1), drugi pododstavek, Direktive 95/46.
Nato je treba glede drugega očitka Komisije spomniti, da urad zveznega kanclerja v skladu s členom 38(2) DSG 2000 zagotovi uradu DSK potrebno opremo in osebje. Ni sporno, da urad DSK sestavljajo uradniki iz urada zveznega kanclerja.
Kot trdi Komisija, zaradi vključitve urada DSK v službe urada zveznega kanclerja prav tako ni mogoče šteti, da lahko navedeni nadzorni organ svoje naloge izvaja brez vsakršnega vpliva urada zveznega kanclerja.
Kot je poudarila Republika Avstrija, za izpolnitev pogoja neodvisnosti iz člena 28(1), drugi pododstavek, Direktive 95/46 sicer ni treba, da ima DSK svojo proračunsko rubriko, kakor določa člen 43(3) Uredbe št. 45/2001 za ENVP. Države članice namreč niso zavezane, da v nacionalno zakonodajo vključijo določbe, ki so podobne tistim iz poglavja V Uredbe št. 45/2001, da bi svojemu nadzornemu organu ali nadzornim organom zagotovile popolno neodvisnost, in lahko tako z vidika proračunskega prava predvidijo, da spada nadzorni organ v neki oddelek ministrstva. Vendar zagotovitev osebja in potrebne opreme takemu organu temu ne sme preprečevati, da bi bil pri opravljanju nalog „popolnoma samostojen [neodvisen]“ v smislu člena 28(1), drugi pododstavek, Direktive 95/46.
Veljavna ureditev v Avstriji pa ne izpolnjuje zadnjenavedenega pogoja. Osebje, ki je dano na voljo uradu DSK, sestavljajo uradniki iz urada zveznega kanclerja, nad katerimi ta izvaja službeni nadzor iz člena 45(1) BDG 1979. Kot je namreč razvidno iz točk od 49 do 52 te sodbe, tak nadzor države ni združljiv z zahtevo po neodvisnosti iz člena 28(1), drugi pododstavek, Direktive 95/46, ki jo morajo izpolnjevati organi za nadzor varstva osebnih podatkov.
Trditev Republike Avstrije, da organizacija urada ne more vplivati na neodvisnost DSK, ker naj bi urad le izvrševal odločitve DSK, je treba zavrniti.
Glede na delovno obremenitev, ki jo ima organ za nadzor varstva osebnih podatkov, in dejstvo, da člani DSK v skladu s členom 36(3a) DSG 2000 opravljajo funkcijo vzporedno z drugimi poklicnimi dejavnostmi, je treba namreč ugotoviti, da se člani takega organa pri izvajanju funkcije pretežno opirajo na pomoč osebja, ki jim je na voljo. Dejstvo, da je urad sestavljen iz uradnikov iz urada zveznega kanclerja, ki je sam pod nazorom DSK, vsebuje tveganje vplivanja na odločitve DSK. Vsekakor takšna organizacijska povezanost med DSK in uradom zveznega kanclerja preprečuje, da bi bila DSK onkraj vsakega dvoma o pristranskosti, in torej ni združljiva z zahtevo po neodvisnosti v smislu člena 28(1), drugi pododstavek, Direktive 95/46.
Glede tretjega očitka Komisije je treba ugotoviti, da ima zvezni kancler v skladu s členom 20(2) BVG in členom 38(2) DSG 2000 pravico, da od predsednika ali člana administratorja DSK kadar koli pridobi informacije o vseh vidikih vodenja navedenega nadzornega organa.
Taka pravica do obveščenosti prav tako lahko postavi DSK pod posredni vpliv zveznega kanclerja, kar ni združljivo z merilom neodvisnosti iz člena 28(1), drugi pododstavek, Direktive 95/46. Glede tega zadošča navesti, da je na eni strani pravica do obveščenosti zelo široka, saj se nanaša na „vse vidike vodenja [DSK]“, in da je na drugi strani brezpogojna.
V teh okoliščinah pravica do obveščenosti iz člena 20(2) BVG in člena 38(2) DSG 2000 nasprotuje temu, da bi bilo mogoče šteti, da lahko DSK deluje v vseh okoliščinah brez dvoma nepristransko.
Nazadnje, glede trditve Zvezne republike Nemčije, navedene v točki 35 te sodbe, zadostuje spomniti, da je član administrator DSK zvezni uradnik, ki je pod takšnim službenim nadzorom, da ni mogoče izključiti, da njegov nadrejeni posredno vpliva na odločitve navedenega nadzornega organa (glej točke od 48 do 52 te sodbe).
Glede na navedeno je treba ugotoviti, da Republika Avstrija s tem, da ni sprejela vseh potrebnih določb, da bi v Avstriji veljavna zakonodaja izpolnjevala merilo neodvisnosti v zvezi z DSK, natančneje, z uvedbo ureditve, v skladu s katero
—
je član administrator DSK zvezni uradnik pod službenim nadzorom,
—
je urad DSK vključen v službe urada zveznega kanclerja in
—
ima zvezni kancler brezpogojno pravico do obveščenosti o vseh vidikih vodenja DSK,
ni izpolnila obveznosti iz člena 28(1), drugi pododstavek, Direktive 95/46.
Stroški
V skladu s členom 69(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Ker je Komisija predlagala, naj se Republiki Avstriji naloži plačilo stroškov, in ker ta s svojimi predlogi ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov.
V skladu s členom 69(4), prvi in tretji pododstavek, Poslovnika Zvezna republika Nemčija in ENVP, ki sta se kot intervenienta udeležila postopka, nosita svoje stroške.

Iz teh razlogov je Sodišče (veliki senat) razsodilo:

1.
Republika Avstrija s tem, da ni sprejela vseh potrebnih določb, da bi v Avstriji veljavna zakonodaja izpolnjevala merilo neodvisnosti v zvezi z Datenschutzkommission (komisija za varstvo podatkov), natančneje, z uvedbo ureditve, v skladu s katero
—
je član administrator Datenschutzkommission zvezni uradnik pod službenim nadzorom,
—
je urad Datenschutzkommission vključen v službe urada zveznega kanclerja in
—
ima zvezni kancler brezpogojno pravico do obveščenosti o vseh vidikih vodenja Datenschutzkommission,
ni izpolnila obveznosti iz člena 28(1), drugi pododstavek, Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 95/46/ES z dne 24. oktobra 1995 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov.

2.
Republiki Avstriji se naloži plačilo stroškov Evropske komisije.

3.
Zvezna republika Nemčija in Evropski nadzornik za varstvo podatkov nosita svoje stroške.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.