CELEX: 62010CJ0284
97/13/EK irányelv
A távközlési szolgáltatások terén az általános felhatalmazásokra és az egyedi engedélyekre vonatkozó közös szabályozási keret
Általános felhatalmazással rendelkező vállalkozásokra alkalmazható díjak és illetékek
6. cikk
Értelmezés
A bruttó működési bevétel bizonyos százaléka alapján számított éves díj fizetését előíró nemzeti szabályozás

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a távközlési szolgáltatások terén az általános felhatalmazásokra és az egyedi engedélyekre
vonatkozó közös szabályozási keretről szóló, 1997. április 10‑i 97/13/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 117.,
15. o.) 6. cikkének értelmezésére irányul.
E kérelmet a Telefónica de España SA (a továbbiakban: Telefónica) és az Administración del Estado között folyamatban lévő
jogvitában terjesztették elő, amelynek tárgya az a díjmegállapító határozat, amelyet a Comisión del Mercado de las Telecomunicaciones
(a távközlési piac bizottsága, a továbbiakban: CMT) a 2000. üzleti év vonatkozásában a harmadik személyek részére nyújtott
távközlési szolgáltatásokra vonatkozó általános felhatalmazások és egyedi engedélyek jogosultjait terhelő díj címén bocsátott
ki.

Jogi háttér

Az uniós jog
A 97/13 irányelv
A 97/13 irányelv (1) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy az irányelv célja a „távközlési szolgáltatások és infrastruktúra
teljes liberalizációja 1998. január 1‑jéig, bizonyos tagállamok esetében átmeneti időszakokkal”.
Ezen irányelv (3) preambulumbekezdése értelmében „a tagállamok által a távközlési szolgáltatások terén kiadott általános felhatalmazások
és egyedi engedélyek vonatkozásában közös szabályozási keretet kell létrehozni”.
A 97/13 irányelv (4) preambulumbekezdése kimondta, hogy „az engedélyeket feltételekhez kell kötni a távközlés felhasználói
javát szolgáló közérdekű célok elérése érdekében” és „a távközlési ágazat szabályozási rendszerének […] figyelembe kellene
vennie az új szolgáltatások bevezetése, valamint a műszaki fejlődés széles körű alkalmazása megkönnyítésének szükségességét”.
Az említett irányelv (5) preambulumbekezdése úgy rendelkezett, hogy az irányelv „következésképpen az információs társadalom
fejlesztésének keretében jelentős mértékben hozzá fog járulni az új szolgáltatók piacra lépéséhez”.
A 97/13 irányelv (12) preambulumbekezdése szerint „az engedélyezési eljárás keretében a vállalkozásokra kivetett bármely díjnak
vagy illetéknek tárgyilagos, átlátható és megkülönböztetéstől mentes kritériumokon kell alapulnia”.
Az általános engedélyezési eljárásokban alkalmazandó díjakkal és illetékekkel kapcsolatban az említett irányelv 6. cikke előírta:
„Az egyetemes szolgáltatásnyújtáshoz való pénzügyi hozzájárulások sérelme nélkül, a mellékletnek megfelelően, a tagállamok
biztosítják, hogy az engedélyezési eljárások részeként a vállalkozásokra kivetett díjak kizárólag az alkalmazott általános
felhatalmazások kiadása, kezelése, ellenőrzése és végrehajtása során felmerülő igazgatási költségek fedezetére szolgálnak.
E díjakat megfelelő és kellően részletes formában nyilvánosságra kell hozni annak érdekében, hogy az információk könnyen hozzáférhetők
legyenek.”
Ami az egyedi engedélyekre alkalmazandó díjakat és illetékeket illeti, a 97/13 irányelv 11. cikkének (1) bekezdése ekként
rendelkezett:
„A tagállamok ügyelnek arra, hogy az engedélyezési eljárások során a vállalkozásokra kivetett díjak kizárólagosan azt a célt
szolgálják, hogy fedezzék az egyedi engedélyek kibocsátásával, intézésével, ellenőrzésével és végrehajtásával kapcsolatos
igazgatási költségeket. Az egyedi engedélyeket terhelő díjaknak arányosnak kell lenniük a szükséges munka mennyiségével, és
azokat megfelelően és kellően részletes formában nyilvánosságra kell hozni annak érdekében, hogy az információk könnyen hozzáférhetők
legyenek.”
A 2002/20/EK irányelv
Az elektronikus hírközlő hálózatok és az elektronikus hírközlési szolgáltatások engedélyezéséről szóló, 2002. március 7‑i
2002/20/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (engedélyezési irányelv) (HL L 108., 21. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet,
29. kötet, 337. o.) (31) preambulumbekezdésében kimondja:
„[…] Minden alkalmazandó igazgatási díjnak meg kell felelnie valamely általános felhatalmazási rendszer elveinek. Az ilyen
díj‑hozzárendelési feltételeknek egy tisztességes, egyszerű és átlátható alternatívájára lehet példa a forgalomhoz kapcsolódó
elosztási kulcs. Ha az igazgatási díjak nagyon alacsonyak, átalánydíjak vagy az átalánydíjat forgalomhoz kapcsolódó elemmel
kombináló díjak is megfelelőek lehetnek.”
Az említett igazgatási díjakkal kapcsolatban az említett irányelv 12. cikke a következőképpen szól:
„(1)      Az általános felhatalmazás keretében szolgáltatást nyújtó vagy hálózatot szolgáltató vállalkozások számára, illetve a használati
joggal rendelkező vállalkozások számára kivetett igazgatási díjnak olyannak kell lennie:
a)      amely csak azoknak az igazgatási költségeknek az összességét fedezi, amelyek az általános felhatalmazási rendszer, a használati
jogok és a 6. cikk (2) bekezdésében említett egyedi kötelezettségek kezelése, ellenőrzése és alkalmazása során felmerülnek,
[…] és
b)      amelyet az egyes vállalkozások között olyan tárgyilagos, átlátható és arányos módon osztanak meg, amely minimálisra csökkenti
a további igazgatási és kapcsolódó ráfordításokat.
(2)      Ha a nemzeti szabályozó hatóságok igazgatási díjat vetnek ki, az igazgatási költségeiknek és a beszedett díjak teljes összegének
áttekintését évente közzéteszik. A díjak teljes összegének és az igazgatási költségeknek a különbözetét figyelembe véve a
megfelelő kiigazításokat el kell végezni.”

A nemzeti jog
A távközlés általános szabályairól szóló, 1998. április 24–i 11/1998. sz. törvény (a BOE 1998. április 25‑i 99. száma, 13909. o.,
a továbbiakban: 11/1998. sz. törvény) 71. cikke ekként rendelkezik:
„A piaci szereplőkre kiszabható, egyetemes szolgáltatásnyújtáshoz nyújtott gazdasági hozzájárulások sérelme nélkül, a 39. cikknek
és a III. címnek megfelelően, a harmadik személyek részére nyújtott távközlési szolgáltatásokra vonatkozó általános felhatalmazás
vagy egyedi engedély valamennyi jogosultja az állam általános közigazgatási szervezete számára teljesítendő éves díj fizetésére
köteles, amelynek mértéke nem haladhatja meg az adott jogosult bruttó működési bevételének 0,2%‑át, és amelyet a [CMT] előtt
a jelen törvényben meghatározott engedélyek és általános felhatalmazások rendszerének alkalmazása során felmerülő költségek
– köztük az igazgatási költségek – fedezetére kell fordítani.
Az előző bekezdés alkalmazásában bruttó bevételnek tekintendő az engedély vagy felhatalmazás jogosultja által megszerzett
minden bevétel, amely a jelen törvény hatálya alá tartozó távközlési hálózatok működéséből vagy távközlési szolgáltatások
nyújtásából származik.
A díj fizetése évente esedékes. A díj beszedésére vonatkozó eljárást rendelet határozza meg.
Az előző bekezdésben foglaltak alkalmazásában, a díj összegének megállapítása érdekében a költségvetési törvény évente meghatározza
a piaci szereplő által szerzett bruttó bevételek vonatkozásában alkalmazandó százalékos értéket a jelen cikkben meghatározott
korláttal, figyelembe véve a díj beszedéséből származó bevételek, valamint az általános felhatalmazások és az egyedi engedélyek
kiadásával és fenntartásának ellenőrzésével járó költségek arányát.
A következő évre vonatkozó költségvetési törvényben meghatározott díj a fenti alapon előirányzott és a ténylegesen megszerzett
bevétel közötti különbség alapján csökken vagy emelkedik. A cél a díjakból szerzett bevételek és a [CMT] említett tevékenységével
együtt járó költségek közötti egyensúly megteremtése.”
E rendelkezés végrehajtásáról rendelkezik a 11/1998. sz. törvénnyel bevezetett díjak szabályozásáról szóló, 1998. július 31‑i
1750/1998. sz. királyi rendelet (a BOE 1998. augusztus 27‑i 205. száma, 29227. o.), amelynek 3–8. cikke így szól:
„3. cikk
Díjköteles tényállás
A díjköteles tényállás a [CMT] által végzett, a harmadik személyek részére nyújtott távközlési szolgáltatásokra vonatkozó
általános felhatalmazási és egyedi engedélyezési rendszer alkalmazására irányuló tevékenység.
4. cikk
A díj alanya
A díj alanya az a természetes vagy jogi személy, aki, illetve amely harmadik személyek részére nyújtott szolgáltatásokra vonatkozó
általános felhatalmazás és egyedi engedély jogosultja.
5. cikk
A díj alapja
A díj alapja az adott évben kiszámlázott bruttó működési bevételek összege a [11/1998. sz.] törvény 71. cikkében meghatározottak
szerint.
6. cikk
A díj mértéke
A kezdetben alkalmazandó díjmérték a harmadik átmeneti rendelkezés (1) bekezdésében meghatározott kulcs mindaddig, amíg a
mindenkori hatályos szabályozásban előírt díjmérték nem lép a helyébe.
7. cikk
A fizetendő díj
A fizetendő díj a díj alapjának és a vonatkozó költségvetési törvényben meghatározott hatályos díjmértéknek a szorzata.
8. cikk
Esedékesség
A díj minden év december 31‑én esedékes.
Ha azonban a felhatalmazás vagy engedély a jogosultnak felróható okból december 31‑ét megelőzően érvényét veszti, a díj e
körülmény bekövetkezésének időpontjában válik esedékessé.”

Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
A Telefónica a CMT által a terhére kibocsátott díjmegállapító határozattal szemben közigazgatási pert indított az Audiencia
Nacional előtt, amely a Telefónica keresetét 2004. február 10‑i ítéletében azzal az indokolással utasította el, hogy a díjköteles
tényállás, azaz az általános felhatalmazásokra vagy az egyedi engedélyekre való jogosultság, teljes mértékben összhangban
volt a díjalappal, amelyet a felhatalmazás vagy engedély jogosultja által szerzett bruttó bevétel képezett. A Telefónica ezen
ítélet hatályon kívül helyezését kérte a Tribunal Supremótól.
A Tribunal Supremo, mivel úgy ítélte meg, hogy az előtte folyamatban lévő jogvita eldöntése a 97/13 irányelv értelmezésétől
függ, az eljárást felfüggesztette, és előzetes döntéshozatal céljából az alábbi kérdést terjesztette a Bíróság elé:
„Lehetővé teszi‑e a [97/13] irányelv és különösen annak 6. cikke, hogy a tagállamok valamely általános felhatalmazás jogosultját
olyan éves díj megfizetésére kötelezzék, amely az adott évben kiszámlázott bruttó működési bevétel bizonyos százaléka alapján,
legfeljebb annak 0,2%‑ában kerül megállapításra, és amely a távközlési szervezetnél az engedélyezési és általános felhatalmazási
rendszer alkalmazása során felmerülő költségek – köztük az igazgatási költségek – fedezetéül szolgál, amint azt [a 11/1998. sz. törvény]
71. cikke előírta?”

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
A kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kívánja megtudni, hogy a 97/13 irányelv 6. cikkét akként kell‑e értelmezni,
hogy azzal ellentétes az a tagállami szabályozás, amely olyan díjat vezet be az általános felhatalmazás jogosultjai terhére,
amelyet évente a díjfizetésre köteles szolgáltatók bruttó működési bevételei alapján számítanak, és amely arra szolgál, hogy
fedezze az általános felhatalmazási és egyedi engedélyezési rendszer alkalmazásához kapcsolódó igazgatási költségeket.
Ezzel kapcsolatban mindenekelőtt tisztázni kell, hogy az alapügybeli nemzeti szabályozás mind az általános felhatalmazások,
mind pedig az egyedi engedélyek jogosultjaira alkalmazandó, ugyanakkor az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 97/13 irányelvnek
csak azon rendelkezéseit érinti, amelyek az általános felhatalmazások jogosultjaira kivetett díjakra vonatkoznak.
A 97/13 irányelv, amint az (1), (3), (4) és (5) premabulumbekezdéséből kitűnik, a távközlési szolgáltatások és infrastruktúra
teljes liberalizálása érdekében tett intézkedések részét képezi. E célból a 97/13 irányelv az új szolgáltatók piacra lépésének
jelentős mértékű elősegítésére szánt, az engedélyezési rendszerekre alkalmazandó közös szabályozási keretet állapít meg. E
szabályozási keret egyrészt az engedélyezési eljárásokra és az engedélyek tartalmára, másrészt pedig az említett eljárásokhoz
kötődő azon pénzügyi terhek természetére és terjedelmére vonatkozó szabályokat ír elő, amelyeket a tagállamok a távközlési
szolgáltatások ágazatában vethetnek ki a vállalkozásokra (a C‑292/01. és C‑293/01. sz., Albacom és Infostrada egyesített ügyekben
2003. szeptember 18‑án hozott ítélet [EBHT 2003., I‑9449. o.] 35. és 36. pontja, valamint a C‑85/10. sz. Telefónica Móviles
España ügyben 2011. március 10‑én hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 20. pontja).
A 97/13 irányelv által bevezetni kívánt szabályozási keret hatékony érvényesülését gátolná az, ha a tagállamok szabadon határozhatnák
meg az ágazat vállalkozásai által viselendő pénzügyi terheket. A tagállamok ennek megfelelően kizárólag az ezen irányelvben
rögzített díjakat és illetékeket vethetik ki az engedélyezési eljárásokkal kapcsolatban (a C‑339/04. sz. Nuova società di
telecomunicazioni ügyben 2006. július 18‑án hozott ítélet [EBHT 2006., I‑6917. o.] 35. pontja és a fent hivatkozott Telefónica
Móviles España ügyben hozott ítélet 21. pontja).
Ahogy azt a 97/13 irányelv (12) preambulumbekezdése pontosan megállapítja, e terheknek tárgyilagos, átlátható és megkülönböztetéstől
mentes kritériumokon kell alapulniuk. Ezenkívül nem akadályozhatják a teljes piacliberalizáció célját, amely magában foglalja
a piac verseny előtt való teljes megnyitását (a fent hivatkozott Albacom és Infostrada egyesített ügyekben hozott ítélet 37. pontja,
valamint a fent hivatkozott Telefónica Móviles España ügyben hozott ítélet 22. pontja).
Egész pontosan pedig azokkal a díjakkal kapcsolatban, amelyeket a tagállamok az általános felhatalmazással rendelkező vállalkozásokra
vetnek ki, a 97/13 irányelv 6. cikke előírja, hogy az egyetemes szolgáltatásnyújtáshoz való pénzügyi hozzájárulásokon kívül
azok kizárólag az általános engedélyezési eljárásokhoz kapcsolódó igazgatási költségek fedezetére szolgálnak.
E cikk szövege azt mutatja, hogy ezek a díjak csak négy igazgatási tevékenység, mégpedig az általános felhatalmazások kiadása,
kezelése, ellenőrzése és az alkalmazandó általános engedélyezési rendszer végrehajtása során felmerülő költségeket fedezhetik.
Noha ezek a díjak az „általánosnak” nevezett igazgatási költségeket fedezhetik, ezek az általános igazgatási költségek ugyanakkor
csak az előző pontban említett négy tevékenységre vonatkozhatnak, és így az említett díjak nem foglalhatnak magukba más feladatokhoz
kapcsolódó költségeket, mint például a nemzeti szabályozó hatóság általános felügyeleti tevékenysége és különösen az erőfölénnyel
való esetleges visszaélés ellenőrzése. Ugyanis az ellenőrzés e fajtája meghaladja az általános engedélyezéssel szigorúan együtt
járó munkát (lásd analógia útján a 97/13 irányelv 11. cikke alapján kivetett díjak tekintetében a C‑392/04. és C‑422/04. sz.,
i‑21 Germany és Arcor egyesített ügyekben 2006. szeptember 19‑én hozott ítélet [EBHT 2006., I‑8559. o.] 32., 34. és 35. pontját).
Ezenkívül az általános engedélyezési eljárások címén a vállalkozásokra kivetett díjakat még a 97/13 irányelv 6. cikke szerint
is megfelelő és kellően részletes formában nyilvánosságra kell hozni annak érdekében, hogy az információk könnyen hozzáférhetők
legyenek.
Ellenben a 97/13 irányelv 6. cikke nem írja elő sem azt, hogy hogyan kell az ilyen díj összegét meghatározni, sem pedig azt,
hogy hogyan kell azt beszedni.
A fentiekből következik, hogy a tagállamok szabadon kivethetnek olyan díjat az általános felhatalmazások jogosultjaira, mint
amilyen az alapügyben is szerepel, annak érdekében, hogy az általános engedélyezési rendszer kezelésére hatáskörrel rendelkező
nemzeti hatóság tevékenységeit finanszírozzák, és amelynek összegét tárgyilagos, átlátható és megkülönböztetéstől mentes kritériumok
alapján kell meghatározni.
Ebből az is következik, hogy az ilyen díj csak azokat a költségeket fedezheti, amelyek a jelen ítélet 22. pontjában foglalt
igazgatási tevékenységekből erednek. Így a tagállamokhoz e díj címén befolyt összes bevétel nem haladhatja meg az ezen igazgatási
tevékenységekhez kapcsolódó költségek teljes összegét, aminek vizsgálata a kérdést előterjesztő bíróságra hárul.
Ugyanakkor szemben azzal, amit a Telefónica a Bíróság elé terjesztett írásbeli észrevételeiben állít, a 97/13 irányelvet nem
lehet úgy értelmezni, hogy a díjfizetésre köteles szolgáltatóra kivetett díj összegének pontosan meg kell felelnie az említett,
hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóságnál, meghatározott időszak alatt e szolgáltató tekintetében ténylegesen felmerült költségeknek,
tekintettel arra, hogy a 97/13 irányelv egyetlen rendelkezése sem ír elő ilyen összefüggést.
Ezzel kapcsolatban egyrészről meg kell állapítani, hogy a 97/13 irányelv 6. és 11. cikke csak azt mondja ki, hogy az általános
felhatalmazások, valamint az egyedi engedélyek jogosultjaira kivetett díjak kizárólag azt „a célt” szolgálhatják, hogy fedezzék
az általános felhatalmazások, illetve az egyedi engedélyek kibocsátásával, kezelésével, ellenőrzésével és végrehajtásával
kapcsolatos igazgatási költségeket. Másrészről azonban, még ha kifejezetten elő is írja ezen irányelv 11. cikke (1) bekezdésének
második mondata, hogy az igényelt díj összegének arányosnak kell lennie a szükséges munka mennyiségével (lásd ebben az értelemben
a fent hivatkozott i‑21 Germany és Arcor egyesített ügyekben hozott ítélet 39. pontját), le kell szögezni, hogy a 6. cikk
nem támaszt olyan követelményt, hogy az adott díjfizetésre köteles szolgáltató részére kibocsátott általános felhatalmazások
tekintetében alkalmazandó díjnak arányosnak kell lennie azzal a munkamennyiséggel, amely az ő tekintetében végzett engedélykibocsátáshoz,
‑kezeléshez, ‑ellenőrzéshez és ‑végrehajtáshoz szükséges.
Végeredményben e megállapítást megerősíti az alapügyben időbeli hatálya miatt egyébként nem alkalmazható engedélyezési irányelv
12. cikke, amely (1) bekezdésének b) pontjában azt írja elő, hogy az általános engedélyezési rendszer alkalmazása során felmerülő
igazgatási díjakat az egyes vállalkozások között arányosan kell megosztani. Ebből következik, hogy az engedélyezési irányelv
12. cikkében előírt arányossági kritérium az igazgatási költségeknek a díjfizetésre kötelezettek közötti megosztására, s nem
pedig az általános felhatalmazásokra alkalmazandó díj és a szükséges munkamennyiség közötti viszonyra vonatkozik.
Azon kérdéssel kapcsolatban, hogy a tagállamok jogosultak‑e arra, hogy e díj összegét – amint az alapügybeli jogszabályok
is teszik – a díjfizetésre köteles szolgáltatók bruttó működési bevételei alapján állapítsák meg, egyrészről azt kell figyelembe
venni, amint arra a Bíróság elé terjesztett írásbeli észrevételeiben a spanyol és a portugál kormány, valamint a Bizottság
is rámutatott, hogy tárgyilagos, átlátható és megkülönböztetéstől mentes kritériumról van szó. Másrészről pedig a díjmegállapítás
e kritériuma, amint a Bizottság a tárgyaláson is hangsúlyozta, nem a hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóság költségeire vonatkozik.
Ilyen feltételek mellett nem ellenétes a 97/13 irányelvvel, ha a tagállamok az ugyanezen irányelv 6. cikke szerinti díj összegét
a díjfizetésre köteles szolgáltatók bruttó működési bevételei alapján állapítják meg.
Ezt az értelmezést végeredményben megerősíti az engedélyezési irányelv (31) preambulumbekezdése, amely szerint a forgalmat
az általános felhatalmazással rendelkező jogosultak közötti díjmegosztás tisztességes, egyszerű és átlátható kritériumának
lehet tekinteni.
Azon kérdést illetően, hogy a tagállamok kötelezhetik‑e az általános felhatalmazások jogosultjait olyan éves díj fizetésére,
amely az igazgatási díjak fedezetére szolgál, meg kell állapítani, hogy az általános felhatalmazás jogosultjai olyan díj fizetésére
kötelezhetők, amely az általános felhatalmazás kibocsátásának költségei mellett az érvényességi idején belül az engedély kezelésével,
ellenőrzésével és alkalmazásával összefüggő igazgatási költségek fedezetére szolgál. Olyan költségekről van szó, amelyek az
általános felhatalmazás kibocsátását követően főszabály szerint folyamatosan végzett tevékenységekhez kapcsolódnak. Ezért
a 97/13 irányelv 6. cikkével nem ellentétes az, ha az általános felhatalmazások jogosultjait rendszeresen olyan díjjal terhelik,
amely – mint az alapügybeli éves díj – arra szolgál, hogy fedezze az általános felhatalmazási eljárások során felmerülő igazgatási
költségeket.
A fenti megfontolások összességére tekintettel az előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 97/13 irányelv 6. cikkét
akként kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes az a tagállami szabályozás, amely olyan díjat vezet be az általános felhatalmazás
jogosultjai terhére, amelyet évente a díjfizetésre köteles szolgáltatók bruttó működési bevételei alapján számítanak, és amely
arra szolgál, hogy fedezze az ilyen felhatalmazások kiadására, kezelésére, ellenőrzésére és végrehajtására vonatkozó eljárások
során felmerülő igazgatási költségeket, feltéve hogy az adott tagállamhoz e díj címén befolyt összes bevétel nem haladja meg
az ilyen igazgatási költségek teljes összegét, aminek vizsgálata a kérdést előterjesztő bíróságra hárul.

A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (hetedik tanács) a következőképpen határozott:
A távközlési szolgáltatások terén az általános felhatalmazásokra és az egyedi engedélyekre vonatkozó közös szabályozási keretről
szóló, 1997. április 10‑i 97/13/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 6. cikkét akként kell értelmezni, hogy azzal nem
ellentétes az a tagállami szabályozás, amely olyan díjat vezet be az általános felhatalmazás jogosultjai terhére, amelyet
évente a díjfizetésre köteles szolgáltatók bruttó működési bevételei alapján számítanak, és amely arra szolgál, hogy fedezze
az ilyen felhatalmazások kiadására, kezelésére, ellenőrzésére és végrehajtására vonatkozó eljárások során felmerülő igazgatási
költségeket, feltéve hogy az adott tagállamhoz e díj címén befolyt összes bevétel nem haladja meg az ilyen igazgatási költségek
teljes összegét, aminek vizsgálata a kérdést előterjesztő bíróságra hárul.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: spanyol.