CELEX: 62010CJ0392
800/1999/EK rendelet
A 15. cikk (1) és (3) bekezdése
Mezőgazdasági termékek
Export-visszatérítési rendszer
Differenciált export-visszatérítés
Az elrendelés feltételei
A termék rendeltetési hely szerinti harmadik országba történő behozatala
behozatali vámok kifizetése

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 2003. március 11-i, 444/2003/EK bizottsági rendelettel (
HL L 67., 3. o.
; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 38. kötet, 301. o.) módosított, a mezőgazdasági termékek után járó export-visszatérítési rendszer alkalmazása közös részletes szabályainak megállapításáról [helyesen: a mezőgazdasági termékek után járó export-visszatérítés rendszere alkalmazásának közös részletes szabályai megállapításáról] szóló, 1999. április 15-i 800/1999/EK bizottsági rendelet (
HL L 102., 11. o.
; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 25. kötet, 129. o.; a továbbiakban: 800/1999 rendelet) 15. cikke (1) és (3) bekezdésének értelmezésére vonatkozik.
E kérelmet a Danisco Zucker GmbH (a továbbiakban: Danisco Zucker) jogutódja, a német Suiker Unie GmbH – Zuckerfabrik Anklam (a továbbiakban: Suiker Unie) és a Hauptzollamt Hamburg-Jonas (Hamburg-Jonas-i fővámhivatal, a továbbiakban: Hauptzollamt) közötti, a Hauptzollamt által a Danisco Zucker számára előleg formájában nyújtott export-visszatérítés visszakövetelésére vonatkozó jogvitában nyújtották be.
Jogi háttér
A 3665/87 rendelet
A mezőgazdasági termékek után járó export-visszatérítési rendszere alkalmazásának közös részletes szabályai megállapításáról szóló, 1987. november 27-i 3665/87/EGK bizottsági rendelet (
HL L 351., 1. o.
) 17. cikkének (3) bekezdése úgy rendelkezett, hogy az a mezőgazdasági termék, amelyre nézve a differenciált export-visszatérítést kérték, „akkor tekinthető importáltnak, ha a harmadik országban a szabad forgalomba bocsátás vámalakiságait elvégezték”.
A 800/1999 rendelet
A 3665/87 rendelet helyébe lépő 800/1999 rendeletnek az alapügy tényállása megvalósulása időpontjában hatályos változata a (17) preambulumbekezdésében kimondja, hogy „igazolni kell, hogy az adott termék valamely harmadik országba való importja megtörtént; […] a behozatali vámalakiságok elvégzése elsősorban az annak érdekében alkalmazandó behozatali vámok megfizetéséből áll, hogy a terméket az adott harmadik országban értékesíteni lehessen”.
E rendelet 15. cikke a következőképpen fogalmaz:
„(1)   A termékeket a kiviteli nyilatkozat elfogadásának napjától számított 12 hónapon belül, változatlan állapotban importálni kell abba a harmadik országba vagy azon harmadik országok valamelyikébe, amelyre a visszatérítés vonatkozik; azonban e határidő a 49. cikknek megfelelően meghosszabbítható.
(2)   A termékek akkor tekinthetők változatlan állapotban importáltnak, ha azokon semmiféle feldolgozás nyoma nem látható.
Azonban:
– […]
—
az import előtt feldolgozott termékeket úgy kell tekinteni, hogy azokat változatlan állapotukban importálták, amennyiben a feldolgozás abban a harmadik országban történik, amelyben az e feldolgozásból származó összes terméket importálják.
(3)   Egy termék akkor tekinthető importáltnak, ha a behozatali vámalakiságokat elvégezték, különösen azokat, amelyek a harmadik országban a behozatali vám beszedésére vonatkoznak.
[…]”
E rendelet 16. cikkének (1) bekezdése kimondja:
„(1)   A behozatali vámalakiságok elvégzésének megtörténtét az exportőr, választása szerint, a következő okmányok valamelyikével igazolja:
a)
a vámokmány, illetve annak egy példánya vagy fénymásolata; [...]
b)
egy engedélyezett nemzetközi ellenőrzési és felügyeleti ügynökség (a továbbiakban: Ügynökség) által a VIII. melléklet III. fejezetében meghatározott szabályokkal összhangban, a IX. mellékletben meghatározott minta alapján kiállított kirakodási és behozatali tanúsítvány; a szóban forgó tanúsítványon szerepelnie kell a behozatali vámokmány dátumának és sorszámának.”
Az említett rendelet VI. melléklete III. fejezetének 2. pontja kimondja többek között, hogy a rendelet 16. cikke (1) bekezdésének b) pontjában említett kirakodási és import igazolások esetében a tanúsítás során „azt is igazolni kell, hogy az árut végleges behozatal céljából vámkezelték”.
A 800/1999 rendelet „A Közösség pénzügyi érdekeinek védelmét szolgáló különleges intézkedések” című 3. szakaszában szereplő 20. cikke előírja:
„(1)   Amennyiben:
a)
komoly kétség merül fel a termék tényleges rendeltetési helyét illetően;
vagy
b)
az exportált termék után járó visszatérítés összege és valamely azonos termékre vonatkozó, a kiviteli nyilatkozat elfogadásának napján érvényes nem preferenciális behozatali vám összege közötti különbség miatt, a termék előreláthatóan újrabehozatalra kerül a Közösségbe;
vagy
c)
alapos gyanú merül fel, hogy a termék, változatlan állapotban vagy valamely harmadik országban történő feldolgozás után, vámmentesen vagy csökkentett behozatali vámtétel mellett újrabehozatalra kerül a Közösségbe;
az egységes rátájú visszatérítést, vagy a 18. cikk (2) bekezdésében említett visszatérítés egy részét csak akkor lehet kifizetni, ha a termék elhagyta a Közösség vámterületét a 7. cikk szerint, és
i.
nem differenciált visszatérítés esetén a terméket valamely harmadik országba importálták a kiviteli nyilatkozat elfogadásának napját követő 12 hónap során, vagy ez idő alatt az jelentős feldolgozáson vagy megmunkáláson ment keresztül a [Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12-i] 2913/92/EGK tanácsi rendelet [(
HL L 302., 1. o.
; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 4. kötet 307. o., a továbbiakban: Vámkódex)] 24. cikkének értelmében;
ii.
a rendeltetési hely szerint differenciált visszatérítés esetében a terméket változatlan állapotban meghatározott harmadik országba importálták a kiviteli nyilatkozat elfogadásának napjától számított 12 hónapon belül.
A 15. és 16. cikkeket a harmadik országokba irányuló importra kell alkalmazni.
Ezen túlmenően, a tagállamok illetékes hatóságai további igazolást igényelhetnek minden visszatérítés tekintetében, amellyel számukra kielégítő módon igazolható, hogy a termék ténylegesen piacra került az importáló harmadik országban, vagy jelentős feldolgozáson vagy megmunkáláson ment keresztül a [Vámkódex] 24. cikkének értelmében.
[...]
(4)   A visszatérítés kifizetésének megtörténtét megelőzően az (1) bekezdés alkalmazandó.
Azonban a visszatérítést jogosulatlannak kell tekinteni és azt vissza kell téríttetni, amennyiben az illetékes hatóságok megállapítják, akár a visszatérítés kifizetését követően:
a)
hogy a termék tönkrement vagy megrongálódott, mielőtt piacra került volna valamely harmadik országban, vagy mielőtt jelentős megmunkáláson vagy feldolgozáson esett volna át a 2913/92/EGK rendelet 24. cikke értelmében valamely harmadik országban, hacsak az exportőr nem tudja az illetékes hatóságok számára meggyőző módon igazolni, hogy a kivitelt olyan gazdasági feltételek mellett bonyolította le, amelyek alapján a terméket valamely harmadik országban értékesíteni lehetett volna a 21. cikk (2) bekezdése albekezdésének sérelme nélkül;
b)
hogy a terméket vámfelfüggesztő eljárás alá vonták valamely harmadik országban, 12 hónappal a Közösségből történő kivitel napját követően anélkül, hogy valamely harmadik országban jelentős feldolgozáson vagy megmunkáláson ment volna keresztül a 2913/92/EGK rendelet 24. cikkének értelmében, és hogy a kivitelt nem a szokásos kereskedelmi ügyletként bonyolították le;
c)
hogy az exportált termék újrabehozatalra kerül a Közösségbe anélkül, hogy jelentős feldolgozáson vagy megmunkáláson menne keresztül a 2913/92/EGK rendelet 24. cikkének értelmében, és hogy a nem preferenciális behozatali vám kisebb, mint a megítélt visszatérítés, és hogy a kivitelt a nem szokásos kereskedelmi ügyletként bonyolították le;
d)
hogy az V. mellékletben felsorolt termékek a Közösségbe újrabehozatalra kerülnek:
—
miután azokat valamely harmadik országban feldolgozták vagy megmunkálták anélkül, hogy elérték volna a [Vámkódex] 24. cikkében megállapított feldolgozási szintet, és
—
csökkentett vagy nulla behozatali vámtétel vonatkozik rájuk, a nem preferenciális ráta helyett.
[…]”
A Vámkódex
A Vámkódex 24. cikke kimondja:
„Azokat az árukat, amelyeknek az előállításában egynél több ország vett részt, úgy kell tekinteni, hogy abból az országból származnak, amelyben az utolsó lényeges, gazdaságilag indokolt feldolgozáson vagy megmunkáláson mentek keresztül az ehhez felszerelt vállalkozás területén, és új termék létrehozását eredményezték vagy az előállítás fontos szakaszát képezték.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
A Danisco Zucker a 2003. május 16-i kiviteli nyilatkozattal 23000 kilogramm fehércukor Litvániába történő kivitelét jelentette be a Hauptzollamtnál, és arra tekintettel a Hauptzollamtól előlegként export-visszatérítés nyújtását kérte. Ez utóbbi e kérelmet 2003. június 2-i határozatával elfogadta.
A Danisco Zucker a 2003. augusztus 29-i levéllel a Hauptzollamtnak a szóban forgó exportszállítmányhoz kapcsolódó litván vámokmányokat küldött meg, amelyek 37. rovata a behozatali vámok megfizetése nélküli „feldolgozott formában történő újrakivitel melletti ideiglenes behozatal[t]” jelentő 5100-as eljárási kódot tartalmazta. A fehércukrot Litvániában üdítőitallá dolgozták fel, majd Lettországba és Észtországba exportálták.
2003. november 25-i módosító határozatával a Hauptzollamt a Danisco Zuckernek előlegként nyújtott export-visszatérítés 10%-os kiegészítő összeggel növelt, összesen 12180,18 eurós összegét arra hivatkozva követelte vissza, hogy a fehércukor Litvániában történő szabad forgalomba bocsátására nem került sor, és így nem teljesültek a differenciált visszatérítés feltételei.
A Danisco Zucker, miután sikertelenül élt ellentmondással, 2007. november 2-án keresetet indított a Finanzgericht Hamburg előtt. A Danisco Zucker arra hivatkozott, hogy a 800/1999 rendelet 15. cikkének (1) bekezdése szerint a terméket ugyan változatlan állapotban kell importálni a harmadik országba, e cikk (3) bekezdése értelmében egy termék akkor tekinthető importáltnak, ha a behozatali vámalakiságokat elvégezték, különösen azokat, amelyek a harmadik országban a behozatali vám beszedésére vonatkoznak. Álláspontja szerint, ha a 3665/87 rendelet 17. cikkének (3) bekezdése azt írta elő, hogy egy termék csak akkor tekinthető importáltnak, ha a harmadik országban a szabad forgalomba bocsátás vámalakiságait elvégezték, abból az következik, hogy amennyiben a 800/1999 rendelet 15. cikke nem említi a szabad forgalomba bocsátást, a közösségi jogalkotó szándékosan eltekintett ennek megkövetelésétől.
A Danisco Zucker azt állította, hogy mivel a behozatal fogalma törvényileg nincs meghatározva, és az export-visszatérítés célja a közösségi piac érintett termékektől történő tehermentesítése, csupán annak van jelentősége, hogy a vámalakiságokat betartották-e. Ezzel szemben az a körülmény, hogy fizettek-e vámot, vagy sem, nem releváns.
A Danisco Zucker végezetül arra hivatkozott, hogy nem lehet releváns, hogy az árut a harmadik országban a vámvisszatérítés vagy – az alapügyben felmerülthöz hasonló esetben – a vámfelfüggesztés rendszerének keretében vonják-e aktív feldolgozási eljárás alá. A Bíróság már úgy határozott, hogy a behozatal igazolásához elegendő, hogy az árut a vámvisszatérítés rendszerének keretében aktív feldolgozási eljárás alá vonják. Az időközben a Danisco Zucker jogutódjává vált felperes ezek alapján a 2003. november 25-i módosító határozat, valamint az ellentmondás tárgyában hozott 2007. október 1-jei határozat megsemmisítését kérte.
A Hauptzollamt a maga részéről a kereset elutasítását kérte. Azt hangsúlyozta, hogy a jelen ügyben a fehércukor, amelyet csupán behozatali vámok beszedése nélküli aktív feldolgozási eljárás alá vontak, az aktív feldolgozásnak a feldolgozott termékek kivitele révén történő befejezéséig vámfelügyelet alatt állt. Emiatt a fehércukrot a harmadik országban nem lehetett szabad forgalomba bocsátani.
E körülmények között a Finanzgericht Hamburg úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából az alábbi kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Teljesül-e a differenciált visszatérítés nyújtásának a […] 800/1999 rendelet 15. cikkének (3) bekezdésével összefüggésben értelmezett (1) bekezdésében szabályozott feltétele, azaz a behozatali vámalakiságok elvégzése, ha a termék a rendeltetési hely szerinti harmadik országban a behozatali vám beszedése nélküli aktív feldolgozási eljárás alá vonást követően a [Vámkódex] 24. cikke értelmében vett lényeges feldolgozáson vagy megmunkáláson megy keresztül, és az e feldolgozásból vagy megmunkálásából származó terméket harmadik országba exportálják?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
Kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, a 800/1999 rendelet 15. cikkének (1) és (3) bekezdését úgy kell-e értelmezni, hogy teljesül a differenciált visszatérítés nyújtásának e rendelkezés által előírt feltétele, azaz a behozatali vámalakiságok elvégzése, ha a termék a rendeltetési hely szerinti harmadik országban a behozatali vám beszedése nélküli aktív feldolgozási eljárás alá vonást követően a Vámkódex 24. cikke értelmében vett lényeges feldolgozáson vagy megmunkáláson megy keresztül, és az e feldolgozásból vagy megmunkálásból származó terméket harmadik országba exportálják.
E tekintetben meg kell állapítani, hogy a 800/1999 rendelet nem határozza meg a „behozatal” fogalmát, ahogyan arra az alapeljárás felperes helyesen rámutat. Ennélfogva e fogalom jelentését e rendelet 15. cikkének fényében kell meghatározni, figyelembe véve egyrészt az úgynevezett „differenciált” export-visszatérítés célját, másrészt a 800/1999 rendelet rendelkezéseinek szövegét.
Ami a differenciált export-visszatérítések célját illeti, az állandó ítélkezési gyakorlat szerint ez abban áll, hogy az érintett harmadik országok piacaihoz hozzáférést biztosítsanak az európai uniós export számára, vagy e hozzáférést fenntartsák; a visszatérítés differenciálása mögött az a szándék áll, hogy figyelembe lehessen venni valamennyi olyan importpiac jellegzetességeit, ahol az Unió valamilyen szerepet kíván játszani (lásd a
C-218/09. sz., SGS Belgium és társai ügyben 2010. március 18-án hozott ítélet [EBHT 2010., I-2373. o.]
38. pontját, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
Ezen ítélkezési gyakorlatból következik, hogy amennyiben a visszatérítés fizetéséhez elegendő lenne az, hogy az exportált árut az exportáló harmadik országban egyszerűen kirakodják, figyelmen kívül hagynák a differenciálási rendszer alapvető célját (a fent hivatkozott SGS Belgium és társai ügyben hozott ítélet 39. pontja). A differenciálási rendszer – ahogyan azt a Bizottság hangsúlyozza – éppen ellenkezőleg azt követeli meg, hogy a szóban forgó termék ténylegesen és véglegesen elérje a rendeltetési helyét, azaz ott kereskedelmi forgalomba hozható legyen. E rendszer tehát eltér az egységes visszatérítési ráta rendszerétől.
Igaz, hogy a jelen ügyben nem alkalmazandó 3665/87 rendelet 17. cikkének (3) bekezdése a 800/1999 rendelet 15. cikkének (1) és (3) bekezdésétől eltérően e tekintetben még kifejezetten úgy szólt, hogy „a harmadik országban a szabad forgalomba bocsátás vámalakiságait” el kell végezni. Mindazonáltal egyrészt a 800/1999 rendelet (17) prembulumbekezdése kimondja, hogy a harmadik országba való behozatal vámalakiságainak elvégzése elsősorban az annak érdekében alkalmazandó behozatali vámok megfizetéséből áll, hogy a terméket az adott harmadik országban értékesíteni lehessen.
Másrészt a 800/1999 rendelet 15. cikkének (3) bekezdése előírja, hogy valamely termék csak akkor tekinthető a harmadik országba importáltnak, ha a behozatali vámalakiságokat elvégezték, „különösen azokat, amelyek a harmadik országban a behozatali vám beszedésére vonatkoznak”. Végezetül e rendelet VI. melléklete III. fejezetének 2. pontja kimondja, hogy a rendelet 16. cikke (1) bekezdésének b) pontjában említett kirakodási és import igazolások esetében a tanúsítás során azt is igazolni kell, hogy az árut „végleges behozatal céljából” vámkezelték.
A fentiekre tekintettel nem tűnik úgy, hogy a közösségi jogalkotó a 800/1999 rendelet 15. cikkének elfogadásakor eltekintett volna azon követelménytől, hogy az importált terméknek véglegesen a harmadik ország piacára kell kerülnie, hogy ott értékesíteni lehessen.
Márpedig meg kell állapítani, hogy valamely terméknek az „aktív feldolgozási eljárás” vámrendszerében történő vámkezelése nem e terméknek az adott harmadik ország piacán való értékesítésére irányul. Éppen ellenkezőleg, e vámrendszer célja az, hogy kizárólag azon árukat mentesítse a vámfizetés alól, amelyeket csupán átmeneti jelleggel hoznak belföldre megmunkálás, javítás vagy feldolgozás, majd ezt követően újrakivitel céljából (lásd a
C-158/08. sz. Pometon-ügyben 2009. június 4-én hozott ítélet [EBHT 2009., I-4695. o.]
24. pontját).
Következésképpen az érintett harmadik országban valamely olyan termék „aktív feldolgozási eljárás” vámrendszerében történő vámkezelése, amelyre differenciált export-visszatérítést kértek, önmagában nem tekinthető az e harmadik országba történő, a 800/1999 rendelet 15. cikkének (3) bekezdése szerinti „behozatalnak”.
E következtetést nem kérdőjelezi meg az a tény, hogy a szóban forgó termék a harmadik országban a Vámkódex 24. cikke szerinti jelentős feldolgozáson ment keresztül. E tekintetben elegendő megállapítani, hogy az „aktív feldolgozási eljárás” vámrendszerének választása magában foglalja, hogy sem maga a termék, sem az azt tartalmazó feldolgozott termék nem kerül piacra az érintett harmadik országban.
E következtetést nem kérdőjelezi meg azon érv sem, amely szerint a 800/1999 rendelet 15. cikkének ezen értelmezése ellentmondásban állna e rendelet 20. cikkével amiatt, hogy ez utóbbi cikk kimondja, hogy valamely termék a Vámkódex 24. cikke szerinti jelentős feldolgozásának bizonyítása bizonyos esetekben eloszlathatja az export-visszatérítés nyújtása feltételeinek fennállásával kapcsolatos kételyeket.
Ugyanis, ahogyan arra a Bizottság rámutatott, a 800/1999 rendelet 20. cikke – mint visszaélés-ellenes rendelkezés – más célkitűzést követ, mint e rendelet 15. cikke. Az említett 20. cikk lehetővé teszi a jogszerűen megítélt visszatérítés visszafizetése iránti megalapozatlan kérelmek elkerülését, de nem határoz meg további vagy akár eltérő feltételeket az export-visszatérítés igénybevételéhez. E rendelkezés tehát nem alkalmazandó olyan esetben – amilyen az alapügyben szereplő is –, amikor a kezdetektől egyértelmű, hogy az export-visszatérítés nyújtásának feltételei nem teljesülnek.
A fenti megfontolásokra tekintettel a feltett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 800/1999 rendelet 15. cikkének (1) és (3) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy nem teljesül a differenciált visszatérítés nyújtásának e rendelkezésben előírt feltétele, azaz a behozatali vámalakiságok elvégzése, ha a termék a rendeltetési hely szerinti harmadik országban a behozatali vám beszedése nélküli aktív feldolgozási eljárás alá vonást követően a Vámkódex 24. cikke értelmében vett „lényeges feldolgozáson vagy megmunkáláson” megy keresztül, és az e feldolgozásból vagy megmunkálásából származó terméket harmadik országba exportálják.
A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

A fenti indokok alapján a Bíróság (ötödik tanács) a következőképpen határozott:

A 2003. március 11-i, 444/2003/EK bizottsági rendelettel módosított, a mezőgazdasági termékek után járó export-visszatérítési rendszer alkalmazása közös részletes szabályainak megállapításáról [helyesen: a mezőgazdasági termékek után járó export-visszatérítés rendszere alkalmazásának közös részletes szabályai megállapításáról] szóló, 1999. április 15-i 800/1999/EK bizottsági rendelet 15. cikkének (1) és (3) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy nem teljesül a differenciált visszatérítés nyújtásának e rendelkezésben előírt feltétele, azaz a behozatali vámalakiságok elvégzése, ha a termék a rendeltetési hely szerinti harmadik országban a behozatali vám beszedése nélküli aktív feldolgozási eljárás alá vonást követően a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12-i 2913/92/EGK tanácsi rendelet 24. cikke értelmében vett „lényeges feldolgozáson vagy megmunkáláson” megy keresztül, és az e feldolgozásból vagy megmunkálásából származó terméket harmadik országba exportálják.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: német.