CELEX: 62010CJ0495
Directiva 85/374/CEE
Răspundere pentru produsele cu defect
Domeniu de aplicare
Regim național care prevede obligația instituțiilor publice de sănătate de a repara prejudiciile cauzate unui pacient de funcționarea defectuoasă a unui echipament sau a unui produs utilizat în cadrul îngrijirilor acordate, chiar în absența unei culpe imputabile instituțiilor respective

Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea Directivei 85/374/CEE a Consiliului din 25 iulie
1985 de apropiere a actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre cu privire la răspunderea pentru
produsele cu defect (JO L 210, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 1, p. 183), astfel cum a fost modificată prin Directiva 1999/34/CE
a Parlamentului European și a Consiliului din 10 mai 1999 (JO L 141, p. 20, Ediție specială, 15/vol. 5, p. 34, denumită în
continuare „Directiva 85/374”).
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între centre hospitalier universitaire de Besançon (Spitalul universitar
din Besançon, denumit în continuare „CHU de Besançon”), pe de o parte, și domnul Dutrueux și caisse primaire d’assurance maladie
du Jura (Casa de asigurări de sănătate din Jura), pe de altă parte, cu privire la o despăgubire pentru arsurile cauzate domnului
Dutrueux de o saltea electrică în timpul unei intervenții chirurgicale.

Cadrul juridic

Directiva 85/374
Primul, al patrulea, al treisprezecelea și al optsprezecelea considerent ale Directivei 85/374 prevăd:
„întrucât este necesară apropierea legislațiilor statelor membre cu privire la răspunderea producătorului pentru prejudiciile
provocate de caracterul defectuos al produselor sale, deoarece neconcordanțele existente între legislații pot denatura concurența,
pot afecta libera circulație a mărfurilor în cadrul pieței comune și pot determina un grad diferit de protecție a consumatorului
împotriva prejudiciilor aduse sănătății și bunurilor sale de un produs cu defecte;
[...]
întrucât protecția consumatorului impune ca toți producătorii implicați în procesul de producție să fie trași la răspundere,
în măsura în care produsul finit, o parte componentă a acestuia sau materia primă furnizată de ei a fost defectă; întrucât,
din același motiv, răspunderea ar trebui extinsă și în privința importatorilor de produse în Comunitate, precum și în privința
persoanelor care se prezintă ca producători prin marcarea numelui, mărcii sau altui semn distinctiv sau care furnizează un
produs al cărui producător nu poate fi identificat;
[...]
întrucât, în conformitate cu sistemele juridice ale statelor membre, persoana prejudiciată poate avea dreptul la despăgubire
pe baza răspunderii contractuale sau pe baza unei răspunderi extracontractuale diferite de cea prevăzută de prezenta directivă;
în măsura în care servesc și la atingerea obiectivului de protecție eficace a consumatorilor, prezenta directivă nu ar trebui
să aducă atingere acestor dispoziții; întrucât, în măsura în care o protecție eficace a consumatorilor în sectorul produselor
farmaceutice este deja asigurată într‑un stat membru printr‑un regim special de răspundere, trebuie să continue acțiunile
bazate pe acest regim;
[...]
întrucât armonizarea care rezultă din prezenta directivă nu poate fi deplină în prezent, dar deschide drumul spre o armonizare
sporită; [...]”
Directiva 85/374 prevede la articolul 1 că „[p]roducătorul este răspunzător pentru prejudiciul cauzat de un defect al produsului
său”.
Articolul 3 din directiva menționată are următorul cuprins:
„(1)      «Producător» reprezintă fabricantul unui produs finit, producătorul oricărei materii prime sau fabricantul unei părți componente,
precum și orice persoană care, aplicându‑și numele, marca sau alt semn distinctiv pe produs, se prezintă drept producătorul
acestuia.
(2)      Fără a aduce atingere răspunderii producătorului, orice persoană care importă un produs în Comunitate, în scopul vânzării,
locațiunii, leasingului sau altei forme de distribuție în cadrul activității sale comerciale, este considerat producător,
în înțelesul prezentei directive, și este răspunzător ca producător.
(3)      Atunci când nu poate fi identificat producătorul produsului, orice furnizor este considerat drept producător, cu excepția
cazului în care acesta comunică persoanei prejudiciate, în termen util, identitatea producătorului sau a persoanei care i‑a
furnizat produsul. Aceleași norme se aplică în cazul unui produs importat, în cazul în care pe acesta nu este indicată identitatea
importatorului menționat la alineatul (2), chiar în cazul în care numele producătorului este indicat.”
Potrivit articolului 13 din Directiva 85/374:
„Prezenta directivă nu aduce atingere drepturilor pe care persoana prejudiciată le poate exercita în conformitate cu normele
din legislația privind răspunderea contractuală sau extracontractuală sau pe baza unui regim special de răspundere existent
la data notificării directivei.”
Directiva 85/374 a fost notificată statelor membre la 30 iulie 1985.

Reglementarea națională
Articolele 1386‑1-1386‑18 din Codul civil francez asigură transpunerea în dreptul intern a dispozițiilor Directivei 85/374.
Instanța de trimitere arată că răspunderea instituțiilor publice de sănătate față de pacienții lor face obiectul unui regim
special de răspundere extracontractuală care se întemeiază pe relațiile specifice care se stabilesc între serviciul public
spitalicesc și persoanele cărora li se asigură îngrijiri medicale. Regimul menționat este reglementat atât de dispoziții legislative,
cât și de principii stabilite de instanțele administrative.
Printre acestea din urmă figurează un principiu conform căruia o instituție publică spitalicească trebuie să repare, chiar
în absența unei culpe imputabile acesteia, prejudiciile cauzate unui pacient de funcționarea defectuoasă a unui echipament
sau a unui produs utilizat în cadrul îngrijirilor acordate.

Acțiunea principală și întrebările preliminare
Domnul Dutrueux, în vârstă de 13 ani la data faptelor, a suferit arsuri în cursul unei intervenții chirurgicale efectuate
la 3 octombrie 2000 la CHU de Besançon. Aceste arsuri au fost cauzate de o saltea electrică pe care domnul Dutrueux a fost
așezat și care prezenta defecțiuni la sistemul de reglare a temperaturii.
Prin hotărârea din 27 martie 2007, tribunal administratif de Besançon (Tribunalul Administrativ din Besançon) a obligat CHU
de Besançon la repararea prejudiciilor astfel produse domnului Dutrueux prin plata către acesta din urmă a sumei de 9 000
de euro și către caisse primaire d’assurance maladie de Jura a sumei de 5 974,99 euro.
Întrucât apelul pe care l‑a introdus împotriva acestei hotărâri la cour administrative d’appel de Nancy (Curtea Administrativă
de Apel din Nancy) a fost respins prin hotărârea din 26 februarie 2009, CHU de Besançon a introdus recurs la Conseil d’État.
În susținerea recursului formulat, CHU de Besançon arată că prin decizia Cour administrative d’appel de Nancy se încalcă Directiva
85/374, în special articolul 13 din aceasta, prin faptul că se stabilește că această directivă nu împiedică aplicarea principiului
jurisprudențial potrivit căruia serviciul public spitalicesc răspunde, chiar în absența unei culpe imputabile acestuia, pentru
consecințele prejudiciabile pentru utilizatori ale funcționării defectuoase a echipamentelor sau a produselor utilizate în
cadrul îngrijirilor acordate. Astfel, ar rezulta din directiva menționată, astfel cum a fost transpusă în dreptul intern francez,
că, în măsura în care producătorul saltelei poate fi identificat în mod corespunzător, precum în speță, acesta trebuie considerat
singurul răspunzător.
Conseil d’État arată că principiul jurisprudențial menționat a fost stabilit în jurisprudența sa prin decizia din 9 iulie
2003, cu alte cuvinte, ulterior notificării Directivei 85/374 către statele membre. Totuși, întrucât această decizie a fost
pronunțată în cadrul unui litigiu născut anterior datei limită prevăzute pentru transpunerea acestei directive, Conseil d’État
consideră că se poate susține că, având în vedere dispozițiile articolului 13 din aceasta care protejează „drepturile pe care
persoana prejudiciată le poate exercita în conformitate cu normele din legislația privind răspunderea contractuală sau extracontractuală”,
acest principiu, care face parte dintr‑un regim de răspundere având un temei specific, distinct de cel al regimului de răspundere
instituit prin directiva menționată, continuă să fie aplicabil prejudiciilor în discuție în acțiunea principală.
În ipoteza în care nu aceasta este situația, instanța menționată consideră că soluția în litigiul cu care este sesizată ar
depinde atunci de împrejurarea dacă regimul de răspundere definit de Directiva 85/374 privește prejudiciile pe care utilizatorul
unui produs cu defect le‑a cauzat unui terț în cadrul unei prestări de servicii efectuate în beneficiul acestuia din urmă.
În aceste condiții, Conseil d’État a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)      Având în vedere dispozițiile articolului 13, Directiva [85/374] permite instituirea unui regim de răspundere întemeiat pe
situația specială a pacienților instituțiilor publice de sănătate, în măsura în care acestora li se recunoaște, printre altele,
dreptul de a obține din partea acestor instituții, chiar în absența unei culpe care să le fie imputabilă, repararea prejudiciilor
cauzate de funcționarea defectuoasă a produselor și a echipamentelor pe care le utilizează, fără a aduce atingere posibilității
instituției de a introduce o acțiune în garanție împotriva producătorului?
2)      Directiva [85/374] limitează posibilitatea statelor membre de a stabili răspunderea persoanelor care utilizează echipamente
sau produse cu defect în cadrul unei prestări de servicii și care, procedând astfel, cauzează prejudicii beneficiarului prestației?”

Cu privire la întrebările preliminare

Cu privire la a doua întrebare
Prin intermediul celei de a doua întrebări, care trebuie analizată mai întâi, instanța de trimitere solicită, în esență, să
se stabilească dacă răspunderea unui prestator de servicii care utilizează, în cadrul unei prestări de servicii, precum îngrijirile
acordate în cadrul unui spital, echipamente sau produse cu defect și cauzează prin aceasta prejudicii beneficiarilor acelei
prestări intră în domeniul de aplicare al Directivei 85/374, astfel încât aceasta din urmă să se opună existenței unui regim
național, precum cel în discuție în acțiunea principală, care prevede răspunderea unui asemenea prestator pentru prejudiciile
astfel ocazionate, chiar în absența oricărei culpe care să îi fie imputabilă.
Astfel cum rezultă din primul său considerent, Directiva 85/374 are ca obiect apropierea legislațiilor statelor membre cu
privire la răspunderea producătorului pentru prejudiciile provocate de caracterul defectuos al produselor sale.
Trebuie amintit că, astfel cum reiese dintr‑o jurisprudență constantă, directiva menționată urmărește, cu privire la aspectele
pe care le reglementează, o armonizare totală a actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre
(a se vedea în special Hotărârea din 25 aprilie 2002, Comisia/Franța, C‑52/00, Rec., p. I‑3827, punctul 24, și Hotărârea Comisia/Grecia,
C‑154/00, Rec., p. I‑3879, punctul 20, precum și Hotărârea din 10 ianuarie 2006, Skov și Bilka, C‑402/03, Rec., p. I‑199,
punctul 23).
În schimb, astfel cum reiese din considerentul al optsprezecelea, Directiva 85/374 nu are vocația de a armoniza în mod exhaustiv
domeniul răspunderii pentru produsele cu defect în afara aspectelor pe care le reglementează (a se vedea Hotărârea din 4 iunie
2009, Moteurs Leroy Somer, C‑285/08, Rep., p. I‑4733, punctele 24 și 25).
Regimul armonizat al răspunderii civile a producătorilor pentru prejudiciile cauzate de produsele cu defect instituit prin
Directiva 85/374 răspunde, astfel cum rezultă din primul său considerent, obiectivului de a asigura o concurență nedenaturată
între operatorii economici, de a facilita libera circulație a mărfurilor și de a evita grade diferite de protecție a consumatorilor.
Delimitările domeniului de aplicare al directivei menționate stabilite de legiuitorul Uniunii reprezintă rezultatul unui proces
complex de cumpănire efectuată, în special, între aceste diferite interese (a se vedea în acest sens Hotărârile citate anterior
Comisia/Franța, punctele 17 și 29, precum și Comisia/Grecia, punctele 13 și 29).
În această privință, al patrulea considerent al Directivei 85/374 subliniază că protecția consumatorului impune ca toți producătorii
implicați în procesul de producție să fie trași la răspundere, în măsura în care produsul finit, o parte componentă a acestuia
sau materia primă furnizată de ei a fost defectă, și că, din același motiv, răspunderea ar trebui extinsă și în privința importatorilor
de produse în Comunitate, precum și în privința persoanelor care se prezintă ca producători prin marcarea numelui, a mărcii
sau a altui semn distinctiv ori care furnizează un produs al cărui producător nu poate fi identificat.
Articolul 1 din Directiva 85/374, care stabilește principiul potrivit căruia „[p]roducătorul este răspunzător pentru prejudiciul
cauzat de un defect al produsului său”, și articolul 3 din aceasta, care precizează, printre altele, condițiile în care trebuie
considerată producător, în sensul acestei directive, și persoana care se prezintă drept producător, importatorul produsului
în Uniune sau furnizorul acestuia, trebuie interpretate în lumina primului și a celui de al patrulea considerent ale directivei
menționate.
În ceea ce privește, mai precis, dispozițiile articolului 3 menționat, Curtea a avut deja ocazia să indice, după examinarea
lucrărilor pregătitoare care au condus la adoptarea Directivei 85/374, că alegerea de a imputa, în principiu, producătorului
și, numai în anumite cazuri delimitate, importatorului și furnizorului sarcina răspunderii pentru prejudiciile cauzate de
produsele cu defect în regimul juridic instituit de directiva menționată a fost făcută după cumpănirea rolurilor diferiților
operatori economici care intervin în lanțul de producție și de comercializare (Hotărârea Skov și Bilka, citată anterior, punctul
29).
Astfel, Curtea a exclus posibilitatea ca Directiva 85/374 să realizeze o armonizare totală doar în privința răspunderii producătorului
pentru produsele cu defect, fără să reglementeze în schimb răspunderea furnizorului. În această privință, Curtea a statuat
că articolele 1 și 3 din această directivă, care definesc noțiunea „producător”, nu se limitează să reglementeze răspunderea
producătorului unui produs cu defect, ci îl determină, dintre profesioniștii care au participat la procesul de producție și
de comercializare, pe acela care va trebui să își asume răspunderea instituită de directiva menționată și că cercul persoanelor
răspunzătoare împotriva cărora persoana prejudiciată are dreptul de a formula o acțiune în temeiul regimului de răspundere
prevăzut de aceeași directivă este, în această privință, definit în mod exhaustiv la articolele 1 și 3 menționate (Hotărârea
Skov și Bilka, citată anterior, punctele 24, 26, 30, 32 și 33).
În speță, trebuie să se constate că răspunderea care poate să incumbe unui utilizator care, precum CHU de Besançon, folosește
în cadrul unei prestări de servicii de îngrijire acordată unui pacient un produs sau un echipament pe care îl achiziționase
în prealabil, precum o saltea electrică, nu face parte dintre aspectele pe care le reglementează Directiva 85/374 și nu intră,
prin urmare, în domeniul de aplicare al acestei directive.
Astfel, după cum au susținut și guvernele francez și elen, precum și Comisia Europeană și după cum a subliniat și avocatul
general la punctele 27-32 din concluziile sale, un asemenea utilizator nu poate fi considerat participant la lanțul de producție
și de comercializare ale produsului în cauză la care se raportează, astfel cum am arătat mai sus definiția „producătorului”
enunțată la articolul 3 din Directiva 85/374, și nici, prin urmare, și contrar celor susținute de CHU de Besançon, nu poate
fi calificat furnizor al produsului respectiv în sensul articolului 3 din acest articol. În special, nu se poate considera
că, în cauza principală, CHU de Besançon a furnizat pacientului un produs destinat utilizării de către acesta din urmă.
Pe de altă parte, simpla coexistență, alături de regimul de răspundere a producătorului instituit prin Directiva 85/374, a
unui regim național care prevede răspunderea obiectivă a prestatorului de servicii care, în cadrul unei prestări de servicii
de îngrijiri spitalicești, a cauzat un prejudiciu beneficiarului acelei prestări ca urmare a utilizării unui produs cu defect
nu este de natură să aducă atingere nici eficacității regimului menționat de răspundere a producătorului, nici obiectivelor
urmărite de legiuitorul Uniunii prin intermediul acestui din urmă regim.
În această privință, este important de precizat, în primul rând, că, atunci când este prevăzută de dreptul unui stat membru,
o asemenea răspundere a prestatorului de servicii nu poate fi instituită în niciun caz, astfel cum au subliniat atât guvernul
francez, german și elen, cât și avocatul general la punctul 45 din concluzii, decât cu condiția de a nu se aduce atingere
regimului stabilit prin Directiva 85/374. Astfel, aplicarea normelor naționale nu poate să aducă atingere efectului util al
acesteia (Hotărârea din 10 mai 2001, Veedfald, C‑203/99, Rec., p. I‑3569, punctul 27). De asemenea, trebuie să se garanteze
posibilitatea de a se pune în discuție răspunderea producătorului atunci când sunt întrunite condițiile la care această directivă
supune existența unei asemenea răspunderi. Această posibilitate de punere în discuție trebuie astfel să fie deschisă nu numai
persoanei prejudiciate, ci și prestatorului de servicii, care trebuie, prin urmare, ca, în acest scop, să poată să dispună,
printre altele, de un mecanism, precum cel al unei acțiuni în garanție, la care se referă instanța de trimitere în prima sa
întrebare.
În al doilea rând, referitor la obiectivele urmărite de regimul de răspundere a producătorului instituit prin Directiva 85/374,
s‑a amintit deja la punctele 22 și 23 din prezenta hotărâre că aceasta urmărește, în special, să faciliteze libera circulație
a mărfurilor, precum și să asigure atât o concurență nedenaturată între operatorii economici vizați, cât și protecția consumatorilor.
În această privință, trebuie arătat, mai întâi, că în textul Directivei 85/374, nimic nu permite să se concluzioneze că legiuitorul
Uniunii, prin instituirea unei răspunderi a producătorului pentru produsele cu defect, a urmărit să priveze statele membre,
în numele obiectivului asigurării unei concurențe nedenaturate și al facilitării liberei circulații a mărfurilor, de posibilitatea
de a prevedea, în ceea ce privește repararea prejudiciilor cauzate de un produs cu defect utilizat în cadrul unei prestări
de servicii, precum cele în discuție în acțiunea principală, un regim de răspundere a prestatorului care să corespundă, dacă
este cazul, celui instituit prin directiva menționată (a se vedea, prin analogie, Hotărârea Moteurs Leroy Somer, citată anterior,
punctul 30).
Apoi, astfel cum a subliniat și guvernul elen, deși libera circulație a mărfurilor depinde, în primul rând, de activitatea
producătorilor, a importatorilor și a furnizorilor acestor mărfuri și deși disparitățile între regimurile naționale referitoare
la răspunderea acestor operatori sunt, prin urmare, în mod evident susceptibile să aibă un impact asupra acestei libere circulații,
activitatea prestatorilor de servicii care, după cumpărarea unor mărfuri, le utilizează în cadrul prestațiilor pe care le
efectuează în beneficiul unor terți prezintă, în această privință, diferențe notabile și nu poate fi, în consecință, asimilată
celei a producătorilor, a importatorilor și a furnizorilor menționați.
Pe de altă parte, trebuie subliniat de asemenea că, în măsura în care o eventuală răspundere obiectivă a prestatorului de
servicii care decurge din dreptul național nu este instituită, astfel cum s‑a indicat la punctul 30 din prezenta hotărâre,
decât cu condiția de a nu se aduce atingere răspunderii producătorului, astfel cum rezultă din Directiva 85/374, o asemenea
răspundere a prestatorului de servicii nu este de natură să denatureze concurența dintre operatorii din lanțul de producție
și de comercializare.
În sfârșit, fiind, așadar, cel mult susceptibilă să se adauge răspunderii producătorului, astfel cum rezultă din Directiva
85/374, eventuala răspundere obiectivă a prestatorului de servicii este de natură să contribuie, după cum a arătat și avocatul
general la punctele 45 și 46 din concluzii, la o ameliorare a protecției consumatorilor.
Referitor la punctele 12 și 17 din Hotărârea Veedfald, citată anterior, la care s‑a făcut referire în cursul procedurii în
fața Curții, trebuie amintit că prima întrebare adresată în cadrul cauzei în care s‑a pronunțat hotărârea menționată se referea
la ipoteza în care „fabricantul unui produs cu defect, care acționează în cadrul unei prestări de servicii concrete, de natură
medicală, produce și utilizează produsul pe un organ uman” și viza exclusiv problema dacă, într‑o asemenea ipoteză, produsul
cu defect respectiv putea sau nu putea fi considerat ca fiind „pus în circulație” în sensul articolului 7 litera (a) din Directiva
85/374.
Astfel cum a subliniat guvernul francez și după cum a arătat și avocatul general la punctul 38 din concluzii, rezultă că,
în măsura în care persoana juridică a cărei răspundere era pusă în discuție era nu numai prestatorul serviciului respectiv,
ci și „producătorul” în sensul dispozițiilor Directivei 85/374, problema dacă aceasta poate să acopere și răspunderea unui
prestator de servicii care utilizează produse cu defect, al căror producător nu este acesta, nu era ridicată în niciun mod
în cadrul cauzei menționate.
În aceste condiții, Hotărârea Veedfald, citată anterior, nu poate fi interpretată în sensul că a soluționat problema menționată.
Pe de altă parte, astfel cum a arătat și avocatul general la punctele 39 și 40 din concluzii, Curtea nu s‑a pronunțat asupra
acestei probleme nici în Hotărârea din 25 aprilie 2002, González Sánchez (C‑183/00, Rec., p. I‑3901).
Având în vedere tot ceea ce precedă, trebuie să se răspundă la a doua întrebare că răspunderea unui prestator de servicii
care utilizează, în cadrul unei prestări de servicii, precum îngrijirile acordate în cadrul unui spital, echipamente sau produse
cu defect al căror producător, în sensul dispozițiilor articolului 3 din Directiva 85/374, nu este și cauzează, prin aceasta,
prejudicii beneficiarului prestației nu intră în domeniul de aplicare al directivei menționate. Prin urmare, această directivă
nu se opune ca un stat membru să instituie un regim, precum cel în discuție în acțiunea principală, care prevede răspunderea
unui asemenea prestator pentru prejudiciile astfel cauzate, chiar în absența oricărei culpe imputabile acestuia, cu condiția
totuși să i se garanteze persoanei prejudiciate și/sau prestatorului menționat posibilitatea de a pune în discuție răspunderea
producătorului în temeiul directivei menționate atunci când condițiile prevăzute de aceasta sunt întrunite.

Cu privire la prima întrebare
Având în vedere răspunsul dat la a doua întrebare, nu este necesar să se examineze prima întrebare adresată de instanța de
trimitere.

Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere,
este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta
observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.
Pentru aceste motive, Curtea (Marea Cameră) declară:
Răspunderea unui prestator de servicii care utilizează, în cadrul unei prestări de servicii, precum îngrijirile acordate în
cadrul unui spital, echipamente sau produse cu defect al căror producător, în sensul dispozițiilor articolului 3 din Directiva
85/374/CEE a Consiliului din 25 iulie 1985 de apropiere a actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor
membre cu privire la răspunderea pentru produsele cu defect, astfel cum a fost modificată prin Directiva 1999/34/CE a Parlamentului
European și a Consiliului din 10 mai 1999, nu este și cauzează, prin aceasta, prejudicii beneficiarului prestației nu intră
în domeniul de aplicare al directivei menționate. Prin urmare, această directivă nu se opune ca un stat membru să instituie
un regim, precum cel în discuție în acțiunea principală, care prevede răspunderea unui asemenea prestator pentru prejudiciile
astfel cauzate, chiar în absența oricărei culpe imputabile acestuia, cu condiția totuși să i se garanteze persoanei prejudiciate
și/sau prestatorului menționat posibilitatea de a pune în discuție răspunderea producătorului în temeiul directivei menționate
atunci când condițiile prevăzute de aceasta sunt întrunite.
Semnături
*
Limba de procedură: franceza.