CELEX: 62011TJ0372
Ühenduse kaubamärk
Vastulausemenetlus
Ühenduse kujutismärgi basic taotlus
Varasem ühenduse kujutismärk BASIC
Suhteline keeldumispõhjus
Teenuste sarnasus
Segiajamise tõenäosus
Määruse (EÜ) nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punkt b

Vaidluse taust
Hageja Basic AG Lebensmittelhandel esitas 14. märtsil 2008 Siseturu Ühtlustamise Ametile (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) (edaspidi „ühtlustamisamet”) nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määruse (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (
EÜT 1994, L 11, lk 1
; ELT eriväljaanne 17/01, lk 146) (muudetud kujul) (asendatud nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta (
ELT L 78, lk 1
)) alusel ühenduse kaubamärgi registreerimise taotluse.
Kaubamärk, mille registreerimist taotleti, on järgmine kujutismärk:
Kaubad ja teenused, mille jaoks kaubamärgi registreerimist taotleti, kuuluvad 15. juuni 1957. aasta märkide registreerimisel kasutatava kaupade ja teenuste rahvusvahelise klassifikatsiooni Nizza kokkuleppe (uuesti läbi vaadatud ja parandatud kujul) klassidesse 35 ja 39 ning vastavad neis klassides järgmisele kirjeldusele:
—
klass 35: „frantsiisiteenused, nimelt majandusliku ja organisatoorse oskusteabe vahendamine kaupade ja teenuste turustamiseks; äriline juhtimine, kauplemine (kampaaniatega seotud teenused), otseturundus, ärinõustamine ja ärijuhtimine kliendileidmis- ja -sidumissüsteemide kontseptsioonide, organiseerimise ja läbiviimise alal, eelkõige elektronsõnumi-, allahindlus-, kupongi- ja preemiaprogrammide alal; teabe- ja andmekandjate väljastamine kolmandate isikute jaoks (mis kuulub klassi 35), mis sobivad allahindlus-, kupongi- ja preemiatehingute raamatupidamisarvestuseks, eelkõige kupongivihikud, krediit- ja tšekikaardid, mis sisaldavad visuaalseid ja/või masinloetavaid identifitseerimisandmeid ja/või teavet, eelkõige magnet- ja kiipkaardid; müügikampaaniatega seotud meetmed, loteriide ja auhindadega võistluste kui reklaamimeetmete läbiviimine, mis kuuluvad klassi 35; pesuvahendite ja pleegitusainete, puhastus-, poleer-, rasvaärastusainete ja abasiivtöötlusvahendite, seepide, parfümeeriatoodete, eeterlike õlide, kehahooldus- ja iluravivahendite, juuksevee, hambapulbrite ja -pastade, valgustusainete, küünalde ja tahtide, farmaatsia- ja veterinaariatoodete, meditsiiniliste hügieenitarvete, meditsiiniliste dieetainete, imikutoitude, plaastrite, sidemematerjalide, desinfektsioonivahendite, kahjuritõrjevahendite, fungitsiidide, herbitsiidide, meditsiiniliste vannilisandite, meditsiiniliste ja mittemeditsiiniliste toidulisandite, paberi, papi (kartongi) ja neist materjalidest valmistatud toodete, trükiste, fotode, kirjatarvete, näitvahendite ja õppematerjalide, plastist pakkematerjalide, naha ja kunstnaha ning nendest valmistatud toodete, nahkade ja karusnahkade, reisi- ja käsikohvrite, kottide, seljakottide, vihmavarjude, päikesevarjude ja jalutuskeppide, piitsade, hobuseriistade ja sadulsepatoodete, maja- ja köögitarvete ning ‑nõude, kammide ja käsnade, harjade, harjamaterjali, puhastus- ja koristustarvete, töötlemata või pooltöödeldud klaasi (v.a ehitusklaas), klaas-, portselan- ja fajansstoodete, rõivaste, jalatsite, peakatete, mängude, mänguasjade, võimlemis- ja sporditarvete, jõulukuuseehete, toiduainete, põllumajandus-, aiandus- ja metsandussaaduste, samuti seemneterade, elusloomade, värskete puu- ja köögiviljade, seemnete, looduslike taimede ja lillede, sööda, linnaste, alkoholjookide ja alkoholivabade jookide, samuti siirupite, lahustuvate tablettide ja muude joogivalmistusainete jae- ja hulgimüügiteenused, apteegikaupade, kosmeetika-, parfümeeriatoodete, paberikaupade, tekstiilide, jookide ja toiduainete postimüügiteenused (v.a transport) või müük Interneti kaudu”;
—
klass 39: „transport; kaupade pakendamine ja ladustus; reisikorraldus”.
Ühenduse kaubamärgi taotlus avaldati 9. juuni 2008. aasta väljaandes
Bulletin des marques communautaires
nr 23/2008.
Menetlusse astuja Repsol YPF, SA esitas taotletava kaubamärgi registreerimisele 8. septembril 2008 määruse nr 40/94 artikli 42 (nüüd määruse nr 207/2009 artikkel 41) alusel eespool punktis 3 nimetatud teenuste osas vastulause.
Vastulause aluseks oli varasem ühenduse kujutismärk järgmisel kujul:
Vastulause aluseks oleva varasema kaubamärgiga hõlmatud teenused kuuluvad klassidesse 35, 37 ja 39 ning vastavad nendes klassides järgmisele kirjeldusele:
—
klass 35: „tubaka, ajakirjandusväljaannete, patareide, mänguasjade, autotarvikute, autode lisavarustuse ja varuosade, määrdeainete ja kütuse jaemüük; reklaam; kontoriteenused”;
—
klass 37: „ehitus; parandus; paigaldamisteenused, teenindusjaamade (tanklate) teenused; sõidukite parandamine; sõidukite konserveerimine, autode õlivahetus ja puhastus; rehviparandus”;
—
klass 39: „põhitoiduainete, pagari- ja kondiitritoodete, jäätiste, valmistoidu, tubaka, ajakirjandusväljaannete, patareide, mänguasjade, autotarvikute, autode lisatarvikute ja varuosade, määrdeainete, kütuse turustamine, transportimine; igat liiki toodete, sh kütuse pakendamine, ladustamine ning tarnimine; reisikorraldus”.
Vastulause tugines määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punktis b (nüüd määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punkt b) osutatud põhjendusele.
Vastulausete osakonna 28. mai 2010. aasta otsusega rahuldati vastulause osaliselt. Vastulause rahuldati klassi 35 kuuluvate teenuste osas osaliselt ja klassi 39 kuuluvate teenuste osas.
Menetlusse astuja esitas 28. juulil 2010 määruse nr 207/2009 artiklite 58–64 alusel ühtlustamisametile vastulausete osakonna otsuse peale kaebuse.
Ühtlustamisameti esimese apellatsioonikoja 31. märtsi 2011. aasta otsusega (edaspidi „vaidlustatud otsus”) rahuldati kaebus osaliselt. Eelkõige leidis apellatsioonikoda, et klassi 35 kuuluvad taotletava kaubamärgiga hõlmatud „toiduainete, värskete puu- ja köögiviljade, alkoholjookide ja alkoholivabade jookide, samuti siirupite, lahustuvate tablettide ja muude joogivalmistusainete jae- ja hulgimüügiteenused, jookide ja toiduainete postimüügiteenused (v.a transport) või müük Interneti kaudu” sarnanevad klassi 39 kuuluvate varasema kaubamärgiga hõlmatud teenustega. See-eest leidis ta, et muud klassi 35 kuuluvad taotletava kaubamärgiga hõlmatud teenused erinevad varasema kaubamärgiga hõlmatud teenustest. Apellatsioonikoda märkis, et vastandatud kaubamärgid on visuaalselt vähesel määral sarnased, kuid foneetiliselt ja kontseptuaalselt identsed. Peale selle on varasema kaubamärgi eristusvõime igakülgse hindamise põhjal küllaltki nõrk.
Neil asjaoludel järeldas apellatsioonikoda, et eespool punktis 11 viidatud sarnaste teenuste segiajamine on tõenäoline. Seetõttu rahuldas ta neid teenuseid puudutavas osas vastulause, lükkas nendega seoses ühenduse kaubamärgi taotluse tagasi ja jättis kaebuse klassi 35 kuuluvate muude teenuste osas rahuldamata.
Poolte nõuded
Hageja palub Üldkohtul:
—
tühistada vaidlustatud otsus;
—
jätta vastulausete osakonna otsuse peale esitatud kaebus rahuldamata;
—
mõista kohtukulud välja ühtlustamisametilt.
Ühtlustamisamet ja menetlusse astuja paluvad Üldkohtul:
—
jätta hagiavaldus rahuldamata;
—
mõista kohtukulud välja hagejalt.
Kohtuistungil muutis hageja oma nõudeid nii, et palub nüüd Üldkohtul:
—
muuta vaidlustatud otsust nii, et kaebus jäetaks tervikuna rahuldamata;
—
teise võimalusena tühistada vaidlustatud otsus niivõrd, kui sellega menetlusse astuja kaebus rahuldati;
—
mõista kohtukulud välja ühtlustamisametilt.
Kohtuistungil kordas hageja nõuet peatada menetlus ühtlustamisameti tühistamisosakonna 8. oktoobri 2013. aasta otsuse (5863 C) alusel, milles viimane tunnistas varasema kaubamärgi asjaomaste teenuste seast teatava osaga seoses kehtetuks. Sellega seoses palus menetlusse astuja võtta Üldkohtul tema poolt selle otsuse peale esitatud kaebus arvesse. Üldkohus jättis menetluse peatamise taotluse rahuldamata.
Õiguslik käsitlus
Hageja esitab üheainsa väite, et on rikutud määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punkti b.
Hageja leiab, et klassi 35 kuuluvad taotletava kaubamärgiga hõlmatud teenused ei sarnane klassi 39 kuuluvate varasema kaubamärgiga hõlmatud teenustega ning seetõttu ei ole vastandatud kaubamärkide segiajamine tõenäoline.
Ühtlustamisamet ja menetlusse astuja vaidlevad hageja argumentidele vastu.
Määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punkti b kohaselt ei registreerita varasema kaubamärgi omaniku vastuseisu korral taotletavat kaubamärki, kui identsuse või sarnasuse tõttu varasema kaubamärgiga ning identsuse või sarnasuse tõttu varasema kaubamärgiga tähistatud kaupade või teenustega on tõenäoline, et territooriumil, kus varasem kaubamärk on kaitstud, võib avalikkus need omavahel segi ajada. Segiajamise tõenäosus hõlmab ka tõenäosust, et kaubamärki seostatakse varasema kaubamärgiga.
Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale on segiajamine tõenäoline, kui avalikkus võib arvata, et kõnealused kaubad ja teenused pärinevad samalt ettevõtjalt või ka omavahel majanduslikult seotud ettevõtjatelt. Sama kohtupraktika kohaselt tuleb segiajamise tõenäosust hinnata igakülgselt, vastavalt sellele, kuidas asjaomane avalikkus kõnealuseid tähiseid ja kaupu või teenuseid tajub, pidades silmas kõiki antud juhtumit iseloomustavaid asjaolusid, eelkõige tähiste sarnasuse ning nendega tähistatud kaupade või teenuste sarnasuse vastastikust sõltuvust (vt Üldkohtu 9. juuli 2003. aasta otsus kohtuasjas
T-162/01: Laboratorios RTB
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet - Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS), EKL 2003, lk II-2821
, punktid 30–33 ja seal viidatud kohtupraktika).
Määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punkti b kohaldamise seisukohast eeldab segiajamise tõenäosus nii vastandatud kaubamärkide identsust või sarnasust kui ka tähistatud kaupade või teenuste identsust või sarnasust. Tegemist on kumulatiivsete tingimustega (vt Üldkohtu 22. jaanuari 2009. aasta otsus kohtuasjas
T-316/07: Commercy
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet - easyGroup IP Licensing (easyHotel), EKL 2009, lk II-43
, punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika).
Nende kaalutlustega tuleb arvestada, kontrollides, kas apellatsioonikoda leidis õigesti, et vastandatud kaubamärkide segiajamine on tõenäoline osas, mis puudutab üht osa klassi 35 kuuluvatest taotletava kaubamärgiga hõlmatud teenustest ja klassi 39 kuuluvaid varasema kaubamärgiga hõlmatud teenuseid.
Asjaomane avalikkus
Kohtupraktikas eeldatakse segiajamise tõenäosuse igakülgse hindamise raames, et asjaomase kaubaliigi keskmine tarbija on piisavalt informeeritud, mõistlikult tähelepanelik ja arukas. Samuti ei tohi unustada, et keskmise tarbija tähelepanelikkuse aste on eri liiki kaupade või teenuste puhul tõenäoliselt erinev (vt Üldkohtu 13. veebruari 2007. aasta otsus kohtuasjas
T-256/04: Mundipharma
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet - Altana Pharma (RESPICUR), EKL 2007, lk II-449
, punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika).
Esiteks tuleb juhul, kui varasema kaubamärgi kaitse kehtib kogu Euroopa Liidus, võtta arvesse seda, kuidas tajub asjaomaste teenuste tarbija vastandatud kaubamärke sellel territooriumil. Seda järeldust ei ole käesolevas asjas vaidlustatud.
Teiseks leidis apellatsioonikoda vaidlustatud otsuse punktis 15, et varasema kaubamärgiga hõlmatud klassi 39 kuuluvate teenuste osas moodustavad asjaomase avalikkuse erialaasjatundjad. Hageja ei ole seda hinnangut kahtluse alla seadnud. Viimane väidab üksnes, et taotletava kaubamärgiga hõlmatud klassi 35 kuuluvad jaemüügiteenused ei ole suunatud erialaasjatundjatele, vaid lõpptarbijatele.
Sellega seoses tuleb meenutada, et nende teenuste võrdlemisel tuleb võtta arvesse üksnes kõnealuste teenuste ühist asjaomast avalikkust. Asjaomane avalikkus koosneb väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tarbijatest, kes on nii varasema kaubamärgiga kui ka taotletava kaubamärgi hõlmatud kaupade või teenuste potentsiaalsed kasutajad (vt Üldkohtu 30. septembri 2010. aasta otsus kohtuasjas PVS
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet – MeDiTA Medizinische Kurierdienst (medidata), T‑270/09, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika).
Käesoleval juhul on selge, et varasema kaubamärgiga hõlmatud klassi 39 kuuluvad teenused on turustamisteenused. Seega on need suunatud erialaasjatundjatest koosnevale avalikkusele.
Mis puutub taotletava kaubamärgiga hõlmatud ja käesoleval juhul käsitletavatesse klassi 35 kuuluvatesse jaemüügiteenustesse, siis eksib hageja, kui üritab eespool punktis 26 esitatud argumentidega väita, et need teenused ei saa olla suunatud erialaasjatundjatest koosnevale avalikkusele. Nagu vastab tõele, et need teenused on suunatud lõpptarbijale, vastab samuti tõele, et need on suunatud ka kauba tootjale ning võimalikele kaubanduslikele vahendajatele, kes tegutsevad enne lõplikku jaemüüki, osutades neile ettevõtjatele kõnealuse kauba lõpliku turustamise teenust.
Seega märkis apellatsioonikoda sisuliselt õigesti, et asjaomase avalikkuse moodustavad erialaasjatundjad, kes ainsana potentsiaalselt kasutavad nii käesolevas kohtuasjas käsitletavaid klassi 35 kuuluvaid taotletava kaubamärgiga hõlmatud teenuseid kui ka varasema kaubamärgiga hõlmatud klassi 39 kuuluvaid teenuseid.
Neil tingimustel tuleb vaidlustatud otsuse punktis 15 apellatsioonikoja esitatud asjaomase avalikkuse määratlus heaks kiita osas, mis puudutab klasse 35 ja 39.
Teenuste võrdlus
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb kaupade ja teenuste sarnasuse hindamisel võtta arvesse kõiki nendevahelist suhet iseloomustavaid olulisi tegureid. Sellisteks teguriteks on eelkõige nende olemus, otstarve, kasutusviis ning samuti see, kas kaubad või teenused on konkureerivad või täiendavad teineteist. Arvesse võib võtta ka muid tegureid, näiteks asjaomaste kaupade turustuskanalid (vt Üldkohtu 11. juuli 2007. aasta otsus kohtuasjas
T-443/05: El Corte Inglés
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet - Bolaños Sabri (PiraÑAM diseño original Juan Bolaños), EKL 2007, lk II-2579
, punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika).
Üksteist täiendavad kaubad on omavahel tihedalt seotud kaubad, nii et üks on teise kasutamiseks möödapääsmatult vajalik või oluline, mistõttu tarbijad võivad arvata, et mõlemaid kaupu valmistab või mõlemaid teenuseid osutab üks ja seesama ettevõtja. Sellest tuleneb, et üksteist ei saa täiendada ühelt poolt kaubad või teenused, mis on vajalikud äriühingu tööks, ning teiselt poolt kaubad ja teenused, mida see ettevõtja toodab või pakub. Seetõttu ei saa erinevale avalikkusele suunatud teenused teineteist täiendada (vt eespool punktis 22 viidatud kohtuotsus easyHotel, punktid 57 ja 58 ja seal viidatud kohtupraktika).
Mis puutub menetluspoolte viidatud ühtlustamisameti otsustesse, siis tuleb samuti meenutada, et ühtlustamisamet on kohustatud teostama oma pädevust kooskõlas liidu õiguse üldiste põhimõtetega. Kuigi võrdse kohtlemise ja hea halduse põhimõtteid arvestades peab ühtlustamisamet ühenduse kaubamärgi registreerimistaotluse läbivaatamisel võtma arvesse sarnaste taotluste kohta tehtud otsuseid ning uurima eriti tähelepanelikult, kas tuleb teha samaväärne otsus või mitte, tuleb nende põhimõtete kohaldamist siiski ühitada seaduslikkuse põhimõttega. Peale selle peab õiguskindluse ja just hea halduse tagamiseks olema iga registreerimistaotluse kontrollimine range ja täielik, et vältida kaubamärkide alusetut registreerimist. See kontroll tuleb läbi viia igal konkreetsel juhul. Tähise registreerimine kaubamärgina sõltub erikriteeriumidest, mis on kohaldatavad asjaomastele faktilistele asjaoludele ning mis on mõeldud selle kontrollimiseks, kas asjaomane tähis ei kuulu mõne keeldumispõhjuse kohaldamisalasse (vt selle kohta Euroopa Kohtu 10. märtsi 2011. aasta otsus kohtuasjas
C-51/10 P: Agencja Wydawnicza Technopol
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet, EKL 2011, lk I-1541
, punktid 73–77).
Mis puutub poolte osutatud siseriiklikesse otsustesse, siis nähtub välja kujunenud kohtupraktikast, et liikmesriigis tehtud varasem registreering on üksnes asjaolu, mida võib ühenduse kaubamärgi registreerimisel arvesse võtta, ilma et see oleks määrav (Üldkohtu 16. veebruari 2000. aasta otsus kohtuasjas
T-122/99: Procter & Gamble
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet (Seebi kuju), EKL 2000, lk II-265
, punkt 61, ja 19. septembri 2001. aasta otsus kohtuasjas
T-337/99: Henkel
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet (Punavalge ümmargune tablett), EKL 2001, lk II-2597
, punkt 58).
Neid kaalutlusi tuleb arvestada, võrreldes klassi 35 kuuluvaid taotletava kaubamärgiga hõlmatud teenuseid „toiduainete, värskete puu- ja köögiviljade, alkoholjookide ja alkoholivabade jookide, samuti siirupite, lahustuvate tablettide ja muude joogivalmistusainete jae- ja hulgimüügiteenused, jookide ja toiduainete postimüügiteenused (v.a transport) või müük Interneti kaudu” klassi 39 kuuluvate varasema kaubamärgiga hõlmatud teenustega „põhitoiduainete, pagari- ja kondiitritoodete, jäätiste, valmistoidu turustamine”.
Asjaomaste teenustega seotud kaupade sarnasus
Hageja väidab, et käesoleval juhul ei ole asjaomaste teenustega seotud kaubad ehk joogid ja toiduained jookide hulgi- ja jaemüügiteenuste ja toiduainete turustamisteenuse vahel sarnasuse esinemiseks piisavalt sarnased. Tema sõnul saab jooke ja toiduaineid nende olemuse tõttu turustada ja tarbida eri viisidel.
Kohtuistungil väljendasid pooled nõustumust tõlgendusega, et võrrelda tuleb nii asjaomaste teenustega seotud kaupu kui ka asjaomaseid teenuseid kui selliseid.
Sellega seoses märkis apellatsioonikoda vaidlustatud otsuse punktides 26 ja 27 õigesti, et taotletava kaubamärgiga hõlmatud klassi 35 kuuluvate teenustega „toiduainete, värskete puu- ja köögiviljade, alkoholjookide ja alkoholivabade jookide, samuti siirupite, lahustuvate tablettide ja muude joogivalmistusainete jae- ja hulgimüügiteenused, jookide ja toiduainete postimüügiteenused (v.a transport) või müük Interneti kaudu” seotud kaubad on identsed või väga sarnased varasema kaubamärgiga hõlmatud „põhitoiduainetega”. Jookidel ja toiduainetel on sama olemus ja otstarve, kuivõrd need on mõeldud inimtarbimiseks. Peale selle toodavad neid kaupu tõenäoliselt samad ettevõtjad, neid müüakse üldiselt samades müügikohtades ning neid tarbitakse sageli samaaegselt.
Neil asjaoludel tuleb tagasi lükata hageja argumendid, millega ta soovis vaidlustada kõnealuste teenuste sarnasuse põhjusel, et nendega seotud kaubad ei ole piisavalt sarnased.
Turustamisteenuste ja hulgimüügiteenuste määratlemine
Hageja leiab, et apellatsioonikoda järeldas vääralt, et klassi 35 kuuluvad teenused on klassi 39 kuuluvate varasema kaubamärgiga hõlmatud teenustega võrreldes identsed või nende sarnased. Apellatsioonikoda tugines oma põhjenduses sõna „turustamine” vääral tõlgendusel, mille tähendus oleks pidanud tulenema Nizza klassifikatsioonist. Menetlusse astuja tõlgendas sõna „turustamine” nii, et ta saaks registreerida varasema kaubamärgi justnimelt teenuste jaoks, mis kuuluvad konkreetselt klassi 39. Seetõttu puudutab mõiste „turustamine” üksnes laadimis-, tarnimis-, hoiustamis- ja transporditeenuseid.
Mis puutub ühelt poolt hulgiturustamis- ja hulgimüügiteenuste mõistet, siis tuleb tagasi lükata hageja argument selle kohta, kuidas saadakse sõnast „turustamine” ja väljendist „hulgimüük” aru igapäevases keelekasutuses. Selles argumendis ei ole täpsustatud, kuidas võimaldavad need tema viidatud mõistete määratlused asjaomaste teenuste identsust ümber lükata.
Teiselt poolt mis puutub Nizza klassifikatsiooni väidetavalt määravasse olemusse teenuste määratlemisel, siis tuleb meenutada, et komisjoni 13. detsembri 1995. aasta määruse (EÜ) nr 2868/95 (millega rakendatakse nõukogu määrus (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta) (
EÜT L 303, lk 1
; ELT eriväljaanne 17/01, lk 189) (muudetud kujul) eeskirja 2 lõike 4 kohaselt on sellel klassifikatsioonil ainult halduslik otstarve. Seega ei saa see klassifikatsioon määrata kõnealuste teenuste olemust ja omadusi iseenesest kindlaks.
Neil tingimustel ei saa nõustuda hageja esitatud turustamise mõiste määratlusega, mis põhineb klassi 39 sõnastusel. Peale selle ei kujuta tema viidatud klassi 39 puudutav selgitav märkus endast selle klassiga hõlmatud teenuste ammendavat loetelu.
Turustamisteenuste ja hulgimüügiteenuste vahelise sarnasuse väidetav puudumine
Hageja sõnul erinevad hulgimüügiteenused turustamisteenustest. Arvestades ühtlustamisameti otsuseid ja Nizza klassifikatsiooni klasse 35 ja 39 puudutavaid selgitavaid märkusi ei ole need kaks teenuseliiki ei oma olemuselt ega otstarbelt sarnased ning neid ei saa asjaomase avalikkuse silmis käsitada teineteist täiendavatena. Peale selle ei hõlma vastupidi turustamisteenustele hulgi- ja jaemüügiteenused kaupade transporti.
Selles osas tuleneb määruse nr 2868/95 eeskirja 2 lõikest 4 (vt eespool punkt 43) samuti, et teenuseid ei saa lugeda erinevaks ainult selle põhjal, et nad kuuluvad Nizza klassifikatsiooni eri klassidesse. Seda eeskirja kinnitab kohtupraktika, mille kohaselt ei pea kaubad või teenused kuuluma tingimata samasse klassi või teatava klassi samasse alajaotusse, et neid saaks adekvaatselt võrrelda ja nende põhjal järeldada, et asjaomased kaubad või teenused on sarnased või mitte (vt Üldkohtu 14. detsembri 2006. aasta otsus kohtuasjas T‑392/04: Gagliardi
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet – Norma Lebensmittelfilialbetrieb (MANŪ MANU MANU), kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 77 ja seal viidatud kohtupraktika). Seetõttu tuleb lükata tagasi hageja argument menetlusse astuja tehtud valiku kohta registreerida varasem kaubamärk üksnes klassi 39 kuuluvate teenuste jaoks.
Peale selle tuleb nentida, et turustamisteenused ja hulgimüügiteenused võimaldavad kaupa turustada ning neil on tootmise ja lõpptarbimise vahendamise ülesanne. Need kaks teenuseliiki täidavad sama lõppeesmärgi täitmise ülesannet, milleks on müük lõpptarbijale.
Arvestades eespool punktis 33 viidatud kohtupraktikat, tuleb samuti välja tuua tihe seos nende kahe teenuseliigi vahel, niivõrd kui hulgimüüja võib kasutada turustamisteenuseid ja turustaja võib kasutada hulgimüügiteenuseid. Peale selle võib hulgimüüja pakkuda turustamisteenuseid, samuti nagu võib hulgimüük kuuluda turustaja pakutavate teenuste hulka.
Mis puutub hageja väitesse, et turustamine ei ole hulgimüügiteenuste olemusele iseloomulik, siis ei ole see isegi juhul, kui see on põhjendatud, iseenesest võimeline kahe teenuseliigi vahelist sarnasust välistama.
Hageja esitatud ülejäänud argumentides lähtutakse ekslikust eeldusest, et turustamisteenused piirduvad transpordi- ja tarneteenustega. Need teenused hõlmavad turustamisteenustega hõlmatud tegevuste vaid üht osa.
Eeltoodust tuleneb, et apellatsioonikoda nentis vaidlustatud otsuse punktis 27 õigesti, et taotletava kaubamärgiga hõlmatud hulgimüügiteenused ja varasema kaubamärgiga hõlmatud turustamisteenused on identsete või väga sarnaste kaupade puhul sarnased.
Turustamisteenuste ja jaemüügiteenuste vahelise sarnasuse väidetav puudumine
Hageja väidab, et apellatsioonikoda eksis, kui võrdles asjaomaseid teenuseid tootja vaatenurgast, samas kui jaemüügiteenused on suunatud lõpptarbijatele. Ta märgib ka, et need kaks teenusteliiki on erinevad nii oma olemuse kui ka eesmärgi poolest, ning need ei ole teineteist täiendavad tootja vaatenurgast, küll aga lõpptarbija omast. Peale selle ei paku jaeteenuste osutajad tarneteenuseid kolmandatele isikutele.
Sellega seoses nähtub eespool punktist 21, et segiajamise tõenäosust tuleb hinnata igakülgselt, vastavalt sellele, kuidas asjaomane avalikkus kõnealuseid teenuseid tajub. Lisaks on eespool punktides 26–31 märgitud, et asjaomase avalikkuse moodustavad erialaasjatundjad. Seetõttu ei teinud apellatsioonikoda hindamisviga, kui lähtus lõpptarbija vaatenurgast.
Mis puutub jaemüügiteenuste ja turustamisteenuste eesmärgi väidetavalt erinevasse laadi, siis tuleb märkida, et nende mõlema lõppotstarve on müük lõpptarbijale. Nagu apellatsioonikoda vaidlustatud otsuse punktis 28 õigesti nentis, seisnevad need kaks teenuseliiki kaupade toomises lõpptarbijateni. Seda hinnangut ei sea kahtluse alla kohtupraktika, mille kohaselt jaekaubanduse eesmärk on kaupade müümine tarbijatele, kusjuures asjaomane kaubandus seisneb lisaks õiguslikule müügitehingule kõikides ettevõtjapoolsetes tegevustes, mille eesmärk on aidata kaasa sellise tehingu sõlmimisele, ning nimetatud tegevus seisneb eelkõige müügiks pakutava kaubavaliku väljavalimises ja erinevate teenuste pakkumises, mille eesmärk on suunata tarbijat tehingu sõlmimisele pigem kõnealuse jaemüüjaga kui konkurendiga (vt Euroopa Kohtu 7. juuli 2005. aasta otsus kohtuasjas
C-418/02: Praktiker Bau- und Heimwerkermärkte, EKL 2005, lk I-5873
, punkt 34, ja Üldkohtu 15. veebruari 2011. aasta otsus kohtuasjas T‑213/09: Yorma’s
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet – Norma Lebensmittelfilialbetrieb (YORMA’S), kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika).
Igal juhul ei saa nii, nagu menetlusse astuja kohtuistungil õigesti märkis, hageja oma argumentides tugineda eespool punktis 54 viidatud kohtuotsuse Praktiker Bau‑ und Heimwerkermärkte punktile 34. See kohtupraktika on seotud Bundespatentgerichti (Saksamaa föderaalne patendikohus) konkreetse eelotsusetaotlusega Euroopa Kohtule esitatud küsimuses, kas kaupade jaekaubandus on teenus nõukogu 21. detsembri 1988. aasta esimese direktiivi 89/104/EMÜ kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (
EÜT L 40, lk 1
; ELT eriväljaanne 17/01, l 92) artikli 2 tähenduses. Selles kohtuasjas Euroopa Kohtu antud tõlgendus ei ole jaemüügi mõiste ammendav määratlus ega ole üldkohaldatav.
Eespool punktis 33 viidatud kohtupraktikat arvestades tuleb nõustuda apellatsioonikoja hinnanguga, et jaemüügiteenused ja turustamisteenused on teineteist täiendavad. Jaemüügiteenuste osutajad sõltuvad oma vastava tegevusalaga tegeledes üldjuhul turustamisteenuste osutajatest, kes saadavad nende kauba müügikohtadesse kohale. Peale selle, kuna turustamis- ja jaemüügitegevuse eesmärk on sama ning nende järele tekib vajadus turustamisprotsessi suhteliselt hilises faasis, siis on võimalik, et asjaomane avalikkus arvab, et neid teenuseid osutab sama ettevõtja.
Neil tingimustel nentis apellatsioonikoda vaidlustatud otsuse punktis 28 õigesti, et turustamis- ja jaemüügiteenused on identsete või väga sarnaste kaupade puhul sarnased.
Tähiste võrdlus
Apellatsioonikoda leidis õigesti, et vastandatud kaubamärgid on visuaalselt vähesel määral sarnased, kuid foneetiliselt ja kontseptuaalselt identsed, ning pooled ei ole seda vaidlustanud.
Segiajamise tõenäosus
Käesoleval juhul tuleb kinnitada vaidlustatud otsuse punktis 42 apellatsioonikoja poolt antud hinnangut, mille kohaselt varasema kaubamärgi eristusvõime on igakülgselt võttes küllaltki vähene, mida pooled ei ole pealegi vaidlustanud.
Segiajamise tõenäosuse igakülgse hindamise raames tuleb seega meenutada asjaomaste teenuste sarnasust, vastandatud tähiste vähest visuaalset sarnasust ning nende foneetilist ja kontseptuaalset identsust ning varasema kaubamärgi vähest eristusvõimet. Neil asjaoludel järeldas apellatsioonikoda õigesti, et segiajamine on asjaomase avalikkuse poolt tõenäoline.
Kõigil eelnimetud kaalutlustel tuleb ainus väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Seetõttu tuleb hagi tervikuna rahuldamata jätta.
Kohtukulud
Üldkohtu kodukorra artikli 87 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna kohtuotsus on tehtud hageja kahjuks, tuleb kohtukulud vastavalt ühtlustamisameti ja menetlusse astuja nõudele välja mõista hagejalt.

Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (kuues koda)
otsustab:

1.
Jätta hagi rahuldamata.

2.
Mõista kohtukulud välja Basic AG Lebensmittelhandelilt.

Frimodt Nielsen
Dehousse
Collins
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 26. juunil 2014 Luxembourgis.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.