CELEX: 62010CJ0316
LESD 288. panta otrā daļa
Regula (EK) Nr. 1/2005
Dzīvnieku aizsardzība pārvadāšanas laikā
Cūku pārvadāšana pa autoceļiem
Nodalījumu minimālais augstums
Pārbaudes brauciena laikā
Iekraušanas blīvums
Dalībvalstu tiesības pieņemt detalizētas normas

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas uz LESD 288. panta otrās daļas, Padomes 2004. gada 22. decembra Regulas (EK)
Nr. 1/2005 par dzīvnieku aizsardzību pārvadāšanas un saistīto darbību laikā un grozījumu izdarīšanu Direktīvās 64/432/EEK
un 93/119/EK un Regulā (EK) Nr. 1255/97 (OV 2005, L 3, 1. lpp.) 3. panta otrās daļas f) un g) punkta un 37. panta, kā arī
minētās Regulas Nr. 1/2005 I pielikuma II nodaļas 1.1. punkta f) apakšpunkta un VII nodaļas D daļas 1.2. punkta interpretāciju.
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp
Danske Svineproducenter
, cūku audzētāju profesionālu organizāciju, un
Justitsministeriet
(Tieslietu ministrija) par it īpaši tāda papildu valsts tiesiskā regulējuma, ar ko noteiktos jautājumos ir precizēta Regulas
Nr. 1/2005 piemērošana, kāds ir 2006. gada 21. decembra Rīkojums Nr. 1729 par dzīvnieku aizsardzību pārvadāšanas laikā (
bekendtgørelse om beskyttelse af dyr under transport
,
Lovtidende
2006 A, turpmāk tekstā – “Rīkojums Nr. 1729/2006”), saderību ar minēto regulu un par dažādu šī rīkojuma normu saderību ar
minēto regulu.

Atbilstošās tiesību normas

Savienības tiesības
Regula Nr. 1/2005
Regulas Nr. 1/2005 preambulas 2., 6., 8., 10. un 11. apsvērumā ir noteikts:
“(2)      Saskaņā ar Padomes Direktīvu 91/628/EEK (1991. gada 19. novembris) par dzīvnieku aizsardzību pārvadāšanas laikā [un grozījumu
izdarīšanu Direktīvās 90/425/EEK un 91/496/EEK (OV L 340, 17. lpp.), kas grozīta ar Padomes 1995. gada 29. jūnija Direktīvu
95/29/EK (OV L 148, 52. lpp.), turpmāk tekstā – “Direktīva 91/628”,] Padome ir pieņēmusi noteikumus dzīvnieku pārvadāšanas
jomā, lai novērstu tehniskus šķēršļus dzīvu dzīvnieku tirdzniecībā un ļautu tirgus organizācijām vienmērīgi darboties, tajā
pašā laikā nodrošinot attiecīgajiem dzīvniekiem apmierinošu aizsardzības līmeni;
[..]
(6)      Padome 2001. gada 19. jūnijā aicināja Komisiju iesniegt priekšlikumus esošo Kopienas tiesību aktu efektīvai ieviešanai un
stingrai kontrolei, pilnveidojot dzīvnieku aizsardzību un labturību, kā arī novēršot dzīvnieku infekcijas slimību parādīšanos
un izplatīšanos un nosakot stingrākas prasības attiecībā uz sāpju un ciešanu novēršanu, lai nodrošinātu dzīvnieku labturību
un veselību pārvadāšanas laikā un pēc tam;
[..]
(8)      2002. gada 11. martā Dzīvnieku veselības un dzīvnieku labturības zinātniskā komiteja pieņēma lēmumu par dzīvnieku labturību
pārvadāšanas laikā. Tādēļ Kopienas tiesību aktos būtu jāizdara grozījumi, lai ņemtu vērā jaunos zinātniskos pierādījumus,
prioritāri nosakot vajadzību pienācīgi nodrošināt to īstenojamību tuvākajā nākotnē;
[..]
(10)      pamatojoties uz pieredzi, kas gūta Kopienas tiesību aktu saskaņošanā dzīvnieku pārvadāšanas jomā, piemērojot Direktīvu 91/628,
un grūtībām, kas radušās atšķirību dēļ attiecīgās direktīvas transponēšanā valstu līmenī, ir pareizāk Kopienas noteikumus
šajā jomā noteikt regulā. Līdz sīki izstrādātu noteikumu pieņemšanai attiecībā uz konkrētām sugām, kam ir īpašas vajadzības
un kas sastāda ļoti mazu Kopienas ganāmpulka daļu, dalībvalstīm būtu jāļauj ieviest vai atstāt spēkā valsts papildu noteikumus,
kas piemērojami šādu sugu dzīvnieku pārvadāšanai;
(11)      lai nodrošinātu šīs regulas konsekventu un efektīvu piemērošanu visā Kopienā, ievērojot tās pamatprincipu, saskaņā ar kuru
dzīvniekus nedrīkst pārvadāt tādā veidā, kas varētu tos ievainot un radīt tiem nevajadzīgas ciešanas, būtu jānosaka sīki izstrādāti
noteikumi attiecībā uz īpašām vajadzībām, kas rodas saistībā ar dažāda veida pārvadājumiem. Šādi sīki izstrādāti noteikumi
būtu jāinterpretē un jāpiemēro saskaņā ar iepriekš minēto principu un savlaicīgi jāatjaunina, jo īpaši ņemot vērā jaunākos
zinātnes atzinumus, līdzko tiek konstatēts, ka tie vairs nenodrošina iepriekš minētā principa ievērošanu attiecībā uz konkrētu
sugu vai pārvadājumu veidiem.”
Atbilstoši Regulas Nr. 1/2005 1. pantam:
“Šī regula attiecas uz dzīvu mugurkaulnieku pārvadāšanu Kopienā, [..].
[..]
3.      Šī regula neliedz piemērot stingrākus valstu pasākumus lielākas dzīvnieku labturības nodrošināšanai pārvadāšanas laikā, kas
piemērojami vienīgi dalībvalsts teritorijā vai no dalībvalsts teritorijas uzsākta jūras pārvadājuma laikā.
[..]”
Šis regulas 3. pantā ar nosaukumu “Vispārīgi dzīvnieku pārvadāšanas nosacījumi” ir noteikts:
“Dzīvniekus nedz pārvadā, nedz organizē dzīvnieku pārvadāšanu tādā veidā, kas varētu tiem radīt ievainojumus vai nevajadzīgas
ciešanas.
Turklāt ievēro šādus nosacījumus:
[..]
f)      [..] dzīvnieku labturības apstākļi tiek regulāri pārbaudīti un pienācīgi uzturēti;
g)      dzīvniekiem tiek nodrošināta pietiekama platība un augstums atbilstīgi to izmēram un plānotajam pārvadājumam;
[..].”
Atbilstoši minētās regulas 6. panta 3. punktam:
“Pārvadātāji pārvadā dzīvniekus saskaņā ar I pielikumā ietvertajiem tehniskajiem noteikumiem.”
Regulas Nr. 1/2005 I pielikuma II nodaļā ir ietverti transportlīdzekļu tehniskie noteikumi. Tās 1. punkts, kurā ir apvienoti
noteikumi, kas piemērojami visiem transportlīdzekļiem, ir izteikts šādi:
“1.1.      Transportlīdzekļi, konteineri un to aprīkojums ir projektēti, konstruēti, apkopti un ekspluatēti tā:
[..]
f)      lai ļautu piekļūt dzīvniekiem, lai tos pārbaudītu un par tiem rūpētos;
[..]
1.2.      Dzīvniekiem paredzētā nodalījuma iekšienē un šī nodalījuma katrā līmenī ir paredzēta pietiekama telpa, lai nodrošinātu atbilstošu
ventilāciju virs dzīvnieku galvām, kad tie atrodas stāvus savā dabiskajā stāvoklī, un to dabiskās kustības nekādā gadījumā
nevar tikt traucētas.
[..]” [Neoficiāls tulkojums]
Šī pielikuma III nodaļa attiecas uz pārvadāšanas praksi. Tās 2. punktā ar nosaukumu “Pārvadāšanas laikā” ir ietverta šāda
tiesību norma:
“2.1. Pieejamā telpa atbilst VII nodaļā noteiktajiem minimālajiem skaitliskajiem rādītājiem attiecībā uz dzīvniekiem un minētajiem
transportlīdzekļiem.”
Minētā pielikuma V nodaļas, kas ir īpaši veltīta brauciena ilgumam, 1. punktā, kas tostarp attiecas uz cūku sugas mājdzīvniekiem,
ir paredzēti šādi noteikumi:
“[..]
1.2.      Norādīto sugu dzīvnieku braucienu ilgums [..] nepārsniedz astoņas stundas.
1.3.      Maksimālais 1.2. punktā norādīto braucienu ilgums var tikt pagarināts, ja ir izpildīti VI nodaļā paredzētie papildu nosacījumi.
[..]”
Minētā VI nodaļa ietver papildu noteikumus, kas piemērojami it īpaši cūku sugas mājdzīvnieku ilgiem ceļojumiem un ir izteikti
četros punktos.
Šīs nodaļas 1. punktā, kas attiecas uz visiem ilgiem ceļojumiem, ir uzskaitītas prasības attiecībā uz jumtu, grīdu un pakaišiem,
barošanu un nodalījumiem, kā arī minimālās prasības atsevišķām sugām. Šajā pēdējā aspektā vienīgais cūkām piemērojamais kritērijs
ir, ka ilgā ceļojumā pārvadājamo dzīvnieku svaram ir jāpārsniedz 10 kg, izņemot, ja tos pavada to māte. Minētās nodaļas 2.–4. punkts
attiecas, respektīvi, uz apgādi ar ūdeni pārvadājumiem konteineros, ventilāciju, kā arī temperatūras kontroli autotransporta
līdzekļos un navigācijas sistēmas izmantošanu.
Šī paša I pielikuma VII nodaļā ir noteikti noteikumi par izvietošanas blīvumu. Tā ir formulēta šādi:
“Dzīvniekiem pieejamā telpa atbilst vismaz šādiem rādītājiem:
[..]
D.      Cūkas
Pārvadāšana ar dzelzceļa transportu un autotransportu
Cūkām vismaz ir jābūt iespējai apgulties un stāvēt visā augumā to dabiskā stāvoklī.
Lai varētu izpildīt šīs minimālās prasības, apmēram 100 kg smagu cūku izvietošanas blīvums pārvadāšanas laikā nedrīkst pārsniegt
235 kg/m
.
Cūku suga, lielums un fiziskais stāvoklis var radīt vajadzību palielināt iepriekš minēto minimālo grīdas platību, tā var tikt
palielināta līdz 20 % atkarībā no meteoroloģiskajiem apstākļiem un brauciena ilguma.
[..]”
Saskaņā ar Regulas Nr. 1/2005 37. pantu iepriekš minētās tiesību normas ir piemērojamas būtībā no 2007. gada 5. janvāra. Šī
panta pēdējā daļā ir noteikts:
“Šī regula uzliek saistības kopumā [visas šīs regulas daļas ir saistošas] un ir tieši piemērojama [piemērojamas] visās dalībvalstīs.”
Direktīva 91/628 un Regula (EK) Nr. 411/98
Direktīva 91/628 ir aizstāta ar Regulu Nr. 1/2005 saskaņā ar tās 33. pantu. Šī direktīva bija piemērojama it īpaši cūku sugas
mājdzīvnieku pārvadāšanai ikvienas dalībvalsts robežās, uz dalībvalsti un no dalībvalsts.
Attiecībā it īpaši uz cūkām Direktīvas 91/628 pielikuma I nodaļas A daļas 2. punkta a) un b) apakšpunktā bija noteiktas prasības,
kas jāievēro attiecībā uz dzīvniekiem paredzēto nodalījumu minimālo augstumu, līdzīgā formulējumā, kā tās ir izteiktas Regulā
Nr. 1/2005.
Šī pielikuma VI nodaļas 47. pants attiecās uz izvietošanas blīvumu. Šī panta D daļa, kas attiecās uz cūkām, bija formulēts
identiski Regulas Nr. 1/2005 I pielikuma D daļas VII nodaļai, kas citēta šī sprieduma 12. punktā.
Minētā pielikuma 48. punkts, kas veidoja tā VII nodaļu un attiecās tikai uz brauciena ilgumu, ietvēra šādas tiesību normas:
“[..]
2.      [Cūku un citu sugu mājdzīvnieku] brauciena ilgums nepārsniedz astoņas stundas.
3.      Maksimālais brauciena ilgums, kas norādīts 2. punktā, var tikt pagarināts, ja pārvadāšanai izmantotais transportlīdzeklis
atbilst šādiem papildu nosacījumiem:
[..]
–        tieša pieeja dzīvniekiem,
[..].”
Padomes 1998. gada 16. februāra Regula (EK) Nr. 411/98 par dzīvnieku aizsardzības papildu standartiem, kas piemērojami sauszemes
transportlīdzekļiem, ko izmanto mājdzīvnieku pārvadājumiem, kuri pārsniedz astoņas stundas (OV L 52, 8. lpp.), kas pieņemta,
piemērojot Direktīvas 91/628 13. panta 1. punktu, stājās spēkā 1999. gada 1. jūlijā. Saskaņā ar tās 1. pantu, skatītu kopā
ar tās pielikuma 3. punktu, šajā regulā ir prasīts, ka transportlīdzekļi, kas tiek izmantoti it īpaši cūku pārvadāšanai, “jāaprīko
tā, lai vienmēr būtu tieša pieeja visiem pārvadājamiem dzīvniekiem, lai tos var pārbaudīt un attiecīgi rūpēties par tiem”.
Regula Nr. 411/98 arī ir atcelta ar Regulu Nr. 1/2005 saskaņā ar pēdējās 33. pantu.
2008. gada 8. maija spriedumā lietā C‑491/06
Danske Svineproducenter
(Krājums, I‑3339. lpp.) Tiesa ir nospriedusi:
“1)      [..] valsts tiesiskais regulējums [..], kurā ietverti skaitliskie rādītāji attiecībā uz dzīvnieku nodalījumu augstumu, lai
pārvadātāji varētu balstīties uz precīzākām normām nekā tās, kas ietvertas [..] Direktīvā 91/628 [..], var ietilpt dalībvalstīm
ar EKL 249. pantu piešķirtās rīcības brīvības robežās ar nosacījumu, ka šāds tiesiskais regulējums, kurā ir ievērots šīs [..]
direktīvas mērķis, kas ir dzīvnieku aizsardzība pārvadāšanas laikā, netraucē, pārkāpjot samērīguma principu, minētās [..]
direktīvas citu mērķu – atcelt tehniskos šķēršļus dzīvu dzīvnieku tirdzniecībā un ļaut atbilstošajām tirgus organizācijām
netraucēti darboties – īstenošanu. Iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai minētajā tiesiskajā regulējumā ir ievēroti šie principi;
2)      Direktīvas 91/628 [..] pielikuma VI nodaļas 47. punkta D daļa ir interpretējama tādējādi, ka dalībvalsts var ieviest valsts
tiesību normu, saskaņā ar kuru gadījumā, ja pārvadāšanas ilgums pārsniedz astoņas stundas, katram dzīvniekam ir jābūt nodrošinātai
platībai, kas ir vismaz 0,50 m
uz 100 kg cūku svara.”

Valsts tiesības
Rīkojumā Nr. 1729/2006 ir prasīts ievērot noteiktus noteikumus cūku pārvadāšanai.
Attiecībā uz nodalījumu minimālo augstumu šī rīkojuma 9. panta 1. punktā ir noteikts:
“1.      Pārvadājot cūkas, kuru svars ir 40 kg vai vairāk, katra nodalījuma iekšējam augstumam, mērot no augstākā grīdas punkta līdz
zemākajam griestu punktam ([piemēram,] katras sijas vai balsta pamatnei), ir jāatbilst šādām minimālajām prasībām:
Dzīvnieka svars (kg)
Telpas augstums, ja tiek izmantota mehāniskās ventilācijas sistēma
Telpas augstums, ja tiek izmantota cita ventilācijas sistēma
74 cm
89 cm
77 cm
92 cm
84 cm
99 cm
90 cm
105 cm
92 cm
107 cm
95 cm
110 cm
99 cm
114 cm
103 cm
118 cm
106 cm
121 cm
109 cm
124 cm
111 cm
126 cm
112 cm
127 cm”
Šī paša panta 5. punktā pārbaudes augstums, ja brauciena ilgums pārsniedz astoņas stundas, ir reglamentēts šādi:
“Ja cūku, kuru svars ir 40 kg vai vairāk, pārvadāšanas laiks pārsniedz astoņas stundas, izmantotajam transporta līdzeklim
jābūt iekārtotam tādējādi, lai katra nodalījuma iekšējais pārbaudes augstums jebkurā vietā sasniegtu 140 cm, mērot no augstākā
grīdas punkta līdz zemākajam griestu punktam ([piemēram,] katras sijas vai balsta pamatnei), izmantojot šim nolūkam[, piemēram,]
paceļamu jumtu un pārbīdāmu grīdu vai citu līdzīgu konstrukciju. Ja iekšējais pārbaudes augstums sasniedz 140 cm, augstumam
zem pārējo līmeņu griestiem ir jāsasniedz vismaz 1. punktā paredzētais augstums, ja dzīvnieku pārvadāšana tiek veikta vairāku
līmeņu nodalījumos.”
Prasības attiecībā uz pārvadāšanas blīvumu Rīkojuma Nr. 1729/2006 2. pielikuma D daļā, kas attiecas uz cūkām, ir noteiktas
šādi:
“Pārvadāšana pa dzelzceļu un autoceļiem, tostarp piekabēs
1.      Pārvadāšana, kuras ilgums ir mazāks par astoņām stundām
Dzīvsvars (kg)
Platība (m
) vienam dzīvniekam
0,17
0,26
0,33
0,42
0,70
250 vai vairāk
0,80
Var palielināt iepriekš norādītās minimālās platības atkarībā no dzīvnieka sugas, lieluma un veselības stāvokļa. Var palielināt
arī platību līdz 20 % atkarībā no meteoroloģiskajiem apstākļiem un pārvadāšanas ilguma.
2.      Pārvadāšana ilgāk nekā astoņas stundas:
Dzīvsvars (kg)
Platība (m
) vienam dzīvniekam
0,20
0,31
0,39
0,50
0,84
250 vai vairāk
0,96
[..]”
Minētā rīkojuma 36. panta 4. punkta otrajā daļā ir paredzēts pārejas noteikums, uz ko pārvadātāji var atsaukties līdz 2010. gada
15. augustam attiecībā uz autotransportu, kas ir reģistrēts līdz 2005. gada 15. augustam. Šajā tiesību normā ir noteikts:
“Cūku pārvadāšanai [, kas pārsniedz astoņas stundas], kuru svars ir 40 kg vai vairāk, iekšējam augstumam jebkurā vietā, mērot
no augstākā grīdas punkta līdz zemākajam griestu punktam ([piemēram,] katras sijas vai balsta pamatnei) ir jāatbilst šādām
minimālajām prasībām:
Vidējais svars kg
Iekšējais augstums, ja tiek izmantota mehāniska ventilācijas sistēma
Iekšējais augstums, ja tiek izmantota cita ventilācijas sistēma
Cūkas, kuru svars ir no 40 kg līdz 150 kg
100 cm
107 cm
Cūkas, kuru svars ir no 110 kg līdz 150 kg
110 cm
118 cm
Cūkas, kuru svars ir no 150 kg līdz 230 kg
112 cm
127 cm
Cūkas, kuru svars ir vairāk nekā 230 kg
> 112 cm
> 127 cm”

Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
2005. gada 14. maijā
Danske Svineproducenter
cēla
Vestre Landsret
(Rietumu reģionālā tiesa) prasību pret
Justitsministeriet
, apgalvojot, ka Dānijas tiesiskajā regulējumā par dzīvnieku pārvadāšanu, kas bija spēkā pirms Rīkojuma Nr. 1729/2006, bija
paredzētas noteiktas normas cūku pārvadāšanai, nosakot nodalījumu minimālo augstumu, minimālo pārbaudes augstumu un pārvadāšanas
maksimālo blīvumu, kas bija pretrunā dažādām Kopienu tiesību normām un it īpaši Direktīvas 91/628 normām. Pēc pirmā lūguma
sniegt prejudiciālu nolēmumu Tiesa lēma par šīs direktīvas interpretāciju šajā ziņā iepriekš minētajā spriedumā lietā
Danske Svineproducenter
, kā tas ir norādīts šī sprieduma 20. punktā.
Šīs pašas tiesvedības, ko izskata iesniedzējtiesa, ietvaros prasītājs pamatlietā turpinājumā apgalvoja, ka līdzīgas tiesību
normas, kas ietvertas Rīkojumā Nr. 1729/2006 un turpmāk ir piemērojamas, ir pretrunā Regulai Nr. 1/2005.
Šādos apstākļos
Vestre Landsret
no jauna nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai LESD [288. panta otrā daļa] un [..] Regulas Nr. 1/2005 [..] 37. pants, kā arī [šīs regulas] 3. panta [otrās daļas] f) un
g) punkts kopā ar [tās I pielikuma] II nodaļas 1.1. punkta f) apakšpunktu un 1.2. punktu un [šīs pašas regulas] 3. panta [otrās
daļas] g) punkts kopā ar [šī] pielikuma VII nodaļas D daļu ir interpretējami tādējādi, ka dalībvalstīm nav atļauts pieņemt
valsts noteikumus, kuros ir noteiktas detalizētas prasības [cūku pārvadāšanai pa autoceļiem] attiecībā uz transportlīdzekļa
iekšējo augstumu, pārbaužu augstumu un iekraušanas blīvumu?”

Par prejudiciālo jautājumu

Ievada apsvērumi

Danske Svineproducenter
un
Union européenne du commerce de bétail et de la viande
lūdz Tiesai pārformulēt iesniedzējtiesas uzdoto jautājumu, to paplašinot, vai precizēt tā apjomu.
Tādējādi, pirmkārt, prasītājs pamatlietā aicina Tiesu atbildēt uz trim jautājumiem, kas atbilst lūgumā sniegt prejudiciālu
nolēmumu iepriekš minētajā lietā
Danske Svineproducenter
uzdotajiem jautājumiem.
Otrkārt,
Union européenne du commerce de bétail et de la viande
iesaka formulēt prejudiciālo jautājumu tā, lai tas attiektos arī uz preču brīvas aprites principu, lojālas sadarbības principu
un Regulas Nr. 1/2005 30. panta 2. punktu. Šajā jautājumā tostarp esot jānorāda valsts tiesību normas, kurās nav noteiktas
precīzas prasības, bet skaitļi, kas nav minēti šajā regulā.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka, Tiesai un valstu tiesām sadarbojoties, kā tas ir paredzēts LESD 267. pantā, tikai valsts tiesa,
kura izskata strīdu un kurai ir jāuzņemas atbildība par pieņemamo tiesas nolēmumu, ņemot vērā tajā ierosinātās lietas īpatnības,
novērtē gan to, cik lielā mērā prejudiciāls nolēmums tai ir nepieciešams sprieduma taisīšanai, gan arī Tiesai uzdoto jautājumu
atbilstību. Līdz ar to iespēja formulēt Tiesai uzdodamos jautājumus ir tikai valsts tiesai, un lietas dalībnieki nevar mainīt
to saturu (skat. it īpaši 2009. gada 15. oktobra spriedumu lietā C‑138/08
Hochtief
un
Linde-Kca-Dresden
, Krājums, I‑9889. lpp., 20. un 21. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
Prejudiciālo jautājumu satura grozīšana vai atbildes uz prasītāju pamatlietā apsvērumos minētajiem papildu jautājumiem sniegšana
turklāt būtu pretrunā Tiesas pienākumam nodrošināt iespēju dalībvalstu valdībām un ieinteresētajām personām iesniegt apsvērumus
atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas Statūtu 23. pantam, jo saskaņā ar šo normu ieinteresētajām personām tiek paziņoti tikai
lēmumi par prejudiciālu jautājumu uzdošanu (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Hochtief
un
Linde-Kca-Dresden
, 22. punkts un tajā minētā judikatūra).
No tā izriet, ka Tiesa nevar apmierināt
Danske Svineproducenter
un
Union européenne du commerce de bétail et de la viande
iesniegtos lūgumus pārformulēt prejudiciālo jautājumu.
Tādējādi nevar tikt apmierināts
Danske Svineproducenter
iesniegtais pieteikums atsākt tiesvedību, kas reģistrēts Tiesas kancelejā 2011. gada 9. decembrī. Pirmkārt, šis lūgums būtībā
ir balstīts uz spriedumu, ar kuru
Højesteret
(Augstākā tiesa) noraidīja prasību, ko šis pamatlietas dalībnieks bija cēlis par iesniedzējtiesas lēmumu, lai panāktu, ka
Tiesai tiek uzdoti prejudiciālie jautājumi papildus tiem, kas ietverti šajā lēmumā. Šāds apstāklis pēc sava rakstura neattiecas
uz šo lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu. Otrkārt, attiecībā uz 2011. gada 6. oktobra sprieduma lietā C‑381/10
Astrid Preissl
(Krājums, I‑0000. lpp.) pieminēšanu ir jākonstatē, ka nav nekādas argumentācijas par to, ka šis spriedums pamatotu tiesvedības
atsākšanu saistībā ar šo lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu.

Tiesas atbilde
Uzdodot šo jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā jautā Tiesai, vai Regula Nr. 1/2005 ir jāinterpretē tādējādi, ka tā liedz dalībvalstij
pieņemt pasākumus, ar kuriem cūku pārvadāšanai pa autoceļiem ir noteikti skaitliski noteikumi attiecībā uz, pirmkārt, dzīvniekiem
paredzēto nodalījumu iekšējo augstumu, otrkārt, dzīvnieku pārbaudēm brauciena laikā un, treškārt, platību vienam dzīvniekam,
un minētie noteikumi vajadzības gadījumā atšķiras atkarībā no tā, vai tie regulē braucienus, kuru ilgums pārsniedz vai nepārsniedz
astoņas stundas. Precīzāk, minētā tiesa šādas normas saista, respektīvi, ar minētās regulas 3. panta otrās daļas g) punktu
kopā ar I pielikuma II nodaļas 1.2. punktu, 3. punkta otrās daļas f) punktu kopā ar I pielikuma II nodaļas 1.1. punkta f) apakšpunktu
un 3. panta otrās daļas g) punktu kopā ar I pielikuma VII nodaļas D daļu.
Tomēr ar sava jautājuma formulējumu, ja to aplūko, ievērojot skaidrojumus iesniedzējtiesas lēmumā, minētā tiesa izvirza priekšplānā,
ka iepriekš minētajā spriedumā lietā
Danske Svineproducenter
, Tiesa jau ir lēmusi par tādu valsts pasākumu, kādi ir aplūkoti pamatlietā, saderību ar Direktīvu 91/628, kuras normas ir
būtiski līdzīgas Regulas Nr. 1/2005 normām attiecībā uz tiem aspektiem, uz kuriem attiecas šādi pasākumi. Šādos apstākļos
Vestre Landsret
jautā par fakta, ka šī joma turpmāk tiek regulēta Savienības līmenī ar regulu, nevis vairs ar direktīvu, iespējamo ietekmi
uz dalībvalstu iespējām vēl pieņemt šāda veida pasākumus.
Šajā ziņā ir jānorāda, ka saskaņā ar LESD 288. panta otro un trešo daļu direktīvas ir saistošas dalībvalstīm attiecībā uz
sasniedzamo rezultātu, atstājot valsts iestādēm kompetenci attiecībā uz formu un līdzekļiem, bet regulas ir obligātas visos
aspektos un ir tieši piemērojamas dalībvalstīs.
Tādējādi, ņemot vērā regulu normu raksturu un to vietu Savienības tiesību avotu sistēmā, regulas normas vispārīgi ir nepastarpināti
piemērojamas valstu tiesību sistēmās, neprasot valsts iestādēm īstenot piemērošanas pasākumus (skat. 2004. gada 24. jūnija
spriedumu lietā C‑278/02
Handlbauer
, Krājums, I‑6171. lpp., 25. punkts un tajā minētā judikatūra).
Tomēr dažu regulas normu īstenošanai dalībvalstīm ir jāpieņem piemērošanas pasākumi (iepriekš minētais sprieduma lietā
Handlbauer
, 26. punkts un tajā minētā judikatūra).
Tostarp no pastāvīgās judikatūras izriet, ka dalībvalstis var veikt pasākumus regulas piemērošanai, ja tie netraucē tās tiešajai
piemērojamībai, neapslēpj tās Kopienas raksturu un ja tie noteic, ka tiek izmantota ar minēto regulu piešķirtā izvērtēšanas
brīvība, ievērojot tās noteikumus (2004. gada 14. oktobra spriedums lietā C‑113/02 Komisija/Nīderlande, Krājums, I‑9707. lpp.,
16. punkts un tajā minētā judikatūra).
Tomēr apstāklis, ka Savienības tiesiskais regulējums par dzīvnieku aizsardzību pārvadāšanas laikā turpmāk ir ietverts regulā,
obligāti nenozīmē, ka šobrīd ir aizliegti jebkādi šī regulējuma piemērošanas valsts pasākumi.
Lai noteiktu, vai valsts pasākums Regulas Nr. 1/2005 piemērošanai ir saderīgs ar Savienības tiesībām, tātad ir jāatsaucas
uz atbilstošajām šīs regulas normām, lai pārbaudītu, vai šīs tiesību normas, interpretētas, ņemot vērā to mērķus, aizliedz,
liek vai atļauj dalībvalstīm pieņemt noteiktus piemērošanas pasākumus, un it īpaši pēdējā gadījumā, vai attiecīgais pasākums
ietilpst katras dalībvalsts rīcības brīvības robežās.
Runājot par Regulas Nr. 1/2005 mērķiem, ir jānorāda, ka, ja, protams, tehnisku šķēršļu novēršana dzīvu dzīvnieku tirdzniecībai
un tirgus organizācijas laba darbība, kas ir norādītas tās preambulas otrajā apsvērumā, ir šīs regulas mērķis tādā pat mērā,
kā tās bija Direktīvas 91/628 mērķis, kuras turpinājums tā ir, tad no minētās regulas preambulas otrā, sestā un vienpadsmitā
apsvēruma izriet, ka tās galvenais mērķis tāpat kā šai direktīvai ir dzīvnieku aizsardzība pārvadāšanas laikā. Šajā ziņā iepriekš
minētā sprieduma lietā
Danske Svineproducenter
29. punktā izdarītais konstatējums par šīs direktīvas mērķiem tātad ir derīgs arī attiecībā uz Regulu Nr. 1/2005.
Ievērojot šos apsvērumus, ir jāpārbauda tādu valsts pasākumu, kādi tiek aplūkoti pamatlietā, ar kuriem cūku pārvadāšanai pa
autoceļiem ir noteikti skaitliski noteikumi attiecībā uz nodalījumu iekšējo augstumu, dzīvnieku pārbaudēm brauciena laikā
un platību vienam dzīvniekam, saderība ar šo regulu.
Nodalījumu iekšējais augstums
Attiecībā uz dzīvniekiem paredzēto nodalījumu iekšējo augstumu autotransporta līdzekļos, kas tiek izmantoti cūku transportam,
pamatlietā aplūkojamais tiesiskais regulējums ietver atšķirīgas divu veidu normas. Pirmkārt, Rīkojuma Nr. 1729/2006 9. panta
1. punktā, kas ir piemērojams neatkarīgi no brauciena ilguma, ir noteiktas normas attiecībā uz nodalījumu minimālo iekšējo
augstumu atkarībā no pārvadājamo dzīvnieku svara. Otrkārt, šī rīkojuma 36. panta 4. punktā ir noteikts kā pārejas noteikums
šāda paša veida, bet stingrākas normas, kas katrā ziņā ir piemērojamas braucieniem, kuri pārsniedz astoņas stundas. Šādas
normas ir identiskas tām normām, kas ir pārbaudītas iepriekš minētā sprieduma lietā
Danske Svineproducenter
ietvaros, kā tas izriet no šī sprieduma 14., 15. un 34. punkta.
Šis cūku pārvadāšanas pa autoceļiem aspekts ir regulēts Regulas Nr. 1/2005 3. panta otrās daļas g) punktā, kā arī tās I pielikuma
II nodaļas 1.2. punktā un VII nodaļas D daļas pirmajā teikumā. No šo normu kopuma izriet, ka autotransporta līdzekļos, kas
tiek izmantoti cūku pārvadāšanai, dzīvniekiem paredzēto nodalījumu iekšējam augstumam ir jābūt pietiekamam, lai tās varētu
atrasties stāvus dabiskā stāvoklī, ņemot vērā to lielumu un paredzēto braucienu, un ka tiktu nodrošināta atbilstoša ventilācija
virs to galvām, ja tās atrodas stāvus savā dabiskajā stāvoklī, netraucējot to dabiskās kustības. Kā tas ir konstatēts šī sprieduma
15. punktā, šīs tiesību normas ir tādas pašas kā Direktīvas 91/628 normas, kas interpretētas iepriekš minētajā spriedumā lietā
Danske Svineproducenter
.
Tā kā šajā regulā nav precīzi noteikts nodalījumu iekšējais augstums un tā kā šajā ziņā atbilstošās tiesību normas ir tādas
pašas kā Direktīvas 91/628 normas, ir jāatzīst, ka dalībvalstīm ir noteikta rīcības brīvība šajā ziņā, identiska tai, kas
tām tika atzīta atbilstoši šai direktīvai minētajā spriedumā.
Tostarp, kā to apgalvo Dānijas valdība, tas, ka dalībvalsts pieņem tiesību normas, kurās ir konkrēti precizēts prasību, kas
ir vispārīgi izteiktas Regulā Nr. 1/2005, saturs valsts līmenī, var pastiprināt juridisko drošību, jo šajās normās ir noteikti
kritēriji, kas palielina šīs regulas prasību paredzamību un kas tādēļ veicina gan to, ka tās ievēro attiecīgie tirgus dalībnieki,
gan visu kompetento iestāžu šajā ziņā veikto pārbaužu efektivitāti un objektivitāti.
Tādējādi valsts pasākumu pieņemšana, ar kuriem ir noteikti skaitliski noteikumi attiecībā uz nodalījumu iekšējo augstumu,
paši par sevi nav pretēji minētajai regulai.
Tomēr ir svarīgi, lai šādas tiesību normas atbilstu gan Regulas Nr. 1/2005 normām un mērķiem, gan Savienības tiesību vispārīgajiem
principiem, it īpaši samērīguma principam.
Šis princips, kas it īpaši attiecas uz dalībvalstu likumdevējām iestādēm, kad tās piemēro Savienības tiesības, prasa, lai
ar tiesību normu ieviestie līdzekļi būtu piemēroti norādītā mērķa īstenošanai un nepārsniegtu to, kas vajadzīgs, lai to sasniegtu
(šajā ziņā skat. 2010. gada 24. jūnija spriedumu lietā C‑375/08
Pontini
u.c., Krājums, I‑5767. lpp., 87. punkts un tajā minētā judikatūra). Šis princips tostarp paredz, ka, ja ir Savienības tiesiskais
regulējums, kam ir vairāki mērķi, no kuriem viens ir galvenais, dalībvalstij, kas pieņem tiesību normu rīcības brīvības ietvaros,
kas tai ir piešķirta ar šī tiesiskā regulējuma normu, ir jāievēro šis galvenais mērķis, nekavējot minētā regulējuma citu mērķu
realizāciju. Tomēr, ievērojot šos citus mērķus, šādai valsts tiesību normai ir jābūt piemērotai, lai nodrošinātu minētā galvenā
mērķa sasniegšanu un nepārsniegtu to, kas ir nepieciešams, lai to sasniegtu (pēc analoģijas skat. iepriekš minēto spriedumu
lietā
Danske Svineproducenter
, 31., 32. un 40. punkts).
Ir jāveic šo dažādo aspektu pārbaude katram no šeit piemērojamo normu veidiem.
Attiecībā, pirmkārt, uz noteikumiem, ar kuriem ir precizēts pamatlietā aplūkoto nodalījumu minimālais iekšējais augstums,
ir jākonstatē, ka tiesību normas, ar kurām tas ir noteikts, ir piemērotas, lai īstenotu galveno Regulas Nr. 1/2005 mērķi aizsargāt
dzīvniekus pārvadāšanas laikā (skat. pēc analoģijas iepriekš minēto spriedumu lietā
Danske Svineproducenter
, 46. punkts).
Tomēr ir jānorāda, ka, tā kā šāda veida normas ir paredzētas piemērošanai jebkurai cūku pārvadāšanai, kas notiek – kaut arī
daļēji – tās dalībvalsts teritorijā, kas ir tās pieņēmusi, tās var ietekmēt mērķa novērst tehniskus šķēršļus dzīvu dzīvnieku
tirdzniecībā un tirgus organizāciju labas darbības mērķa īstenošanu, kas ir paredzēta arī Regulā Nr. 1/2005. Tomēr ir jāpārbauda,
vai, ievērojot šos mērķus, šādas tiesību normas ir vajadzīgas un samērīgas šīs regulas galvenajam mērķim aizsargāt dzīvniekus
pārvadāšanas laikā, to piemērošanai nesamērīgi (pēc analoģijas skat. 2010. gada 25. februāra spriedumu lietā C‑562/08
Müller Fleisch
, Krājums, I‑1391. lpp., 38. un 42. punkts) neierobežojot preču brīvu apriti gan importam, gan eksportam (pēc analoģijas skat.
iepriekš minēto spriedumu lietā
Danske Svineproducenter
, 43. punkts).
Tomēr tādiem skaitliskiem noteikumiem attiecībā uz nodalījumu minimālo iekšējo augstumu, kādi ir noteikti Rīkojumā Nr. 1729/2006,
ir jābūt samērīgiem ar dzīvnieku aizsardzības pārvadāšanas laikā mērķi un tie nedrīkst pārsniegt to, kas vajadzīgs, lai to
sasniegtu.
Šajā ziņā ir svarīgi it īpaši pārbaudīt, vai minētās tiesību normas nepārsniedz to, kas ir vajadzīgs, lai sasniegtu dzīvnieku
labturības pārvadāšanas laikā mērķi, kā tas ir izteikts Regulas Nr. 1/2005 prasībās, saskaņā ar kurām, pirmkārt, visas cūkas
ir jātur stāvus to dabiskajā stāvoklī un, otrkārt, ir jābūt pietiekamai telpai nodalījuma iekšienē un ikvienā tā līmenī, lai
nodrošinātu piemērotu ventilāciju virs dzīvnieku galvām, kad tie atrodas stāvus savā dabiskajā stāvoklī, nekādā gadījumā netraucējot
to dabiskās kustības.
Turklāt ir svarīgi arī pārbaudīt, vai minētās normas neizraisa pārmērīgus izdevumus vai tehniskas grūtības, kas radītu nelabvēlīgus
apstākļus vai nu dalībvalsts, kas tos pieņem, ražotājiem, vai arī citu dalībvalstu ražotājiem, kas vēlas eksportēt to ražojumus
uz pirmo dalībvalsti vai caur to (pēc analoģijas skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Danske Svineproducenter
, 45. punkts).
Tā kā Tiesā iesniegtajos lietas materiālos nav vērtēšanai vajadzīgo elementu, iesniedzējtiesai ir jāveic prasītie vērtējumi
šajā ziņā, ņemot vērā citās dalībvalstīs, kas nav pieņēmušas šīs normas, vispārīgi pieļautos standartus, ievērojot Regulu
Nr. 1/2005.
Izdarot šo pārbaudi, šai tiesai it īpaši ir jāpārbauda, vai pārejas noteikumu ieviešana attiecībā uz nodalījumu minimālo iekšējo
augstumu braucieniem, kas pārsniedz astoņas stundas, kuri minēti Rīkojuma Nr. 1729/2006 36. panta 4. punktā, atbilst minētās
regulas mērķiem un nepārsniedz to, kas ir vajadzīgs, lai sasniegtu šos mērķus, ņemot vērā to, ka šī pati dalībvalsts ir turklāt
pieņēmusi šī rīkojuma 9. panta 1. punktā ietvertās mazāk ierobežojošās tiesību normas, kas piemērojamas vispārīgā kārtībā.
Dzīvnieku pārbaudes brauciena laikā
Saskaņā ar Rīkojuma Nr. 1729/2006 9. panta 5. punktu autotransporta līdzekļi, kas norīkoti cūku, kuru svars pārsniedz 40 kg,
pārvadāšanai, ja brauciena ilgums pārsniedz astoņas stundas, ir jābūt plānotiem tā, lai jebkurā vietā jebkurā līmenī pārbaudes
augstums būtu vismaz 140 cm.
Šajā ziņā Regulas Nr. 1/2005 3. panta otrās daļas f) punktā, skatītā kopā ar tās I pielikuma II nodaļas 1.1. punkta f) apakšpunktu,
ir paredzēts, ka dzīvnieku pārvadāšanai paredzētajiem transportlīdzekļiem ir jābūt plānotiem tā, lai varētu piekļūt dzīvniekiem
un lai regulāri pārbaudītu to labklājības stāvokli. Ir jākonstatē, ka, atšķirībā no tā, kas bija paredzēts ar Direktīvu 91/628
un Regulu Nr. 411/98 organizētās kārtības ietvaros, Regulas Nr. 1/2005 normas par dzīvnieku pārbaudēm pārvadāšanas laikā ir
piemērojamas visiem transportlīdzekļiem neatkarīgi no brauciena ilguma.
Tā rezultātā valsts pasākums, ar kuru ir noteiktas īpašas prasības šajā jomā, kas piemērojamas tikai braucieniem, kuru ilgums
pārsniedz astoņas stundas, ir pretrunā minētajām Regulas Nr. 1/2005 normām, jo pieeja dzīvniekiem, lai regulāri pārbaudītu
to labklājības stāvokli, ir jāparedz visiem braucieniem.
Turklāt ir jāpiebilst, ka, kā tas
mutatis mutandis
izriet no šī sprieduma 54.–59. punkta, skaitliskajiem noteikumiem, kuros noteikts minimālais inspekcijas augstums, lai atļautu
šādu pieeju, ir jāatbilst Regulas Nr. 1/2005 mērķiem un jābūt ar tiem samērīgiem.
Platība vienam dzīvniekam
Saskaņā ar Rīkojuma Nr. 1729/2006 2. pielikuma D daļas 1. un 2. punktu cūku pārvadāšanas pa autoceļu gadījumā katram dzīvniekam
ir jābūt minimālajai platībai, kas atšķiras atkarībā no to svara, proti, 100 kg smagām cūkām šī platība ir 0,42 m
, ja brauciena ilgums nepārsniedz astoņas stundas, un 0,50 m
– ilgākiem braucieniem.
Šis dzīvu dzīvnieku pārvadāšanas aspekts tiek regulēts Regulas Nr. 1/2005 3. panta otrās daļas g) apakšpunktā, atbilstoši
kuram “dzīvniekiem tiek nodrošināta pietiekama platība [..] atbilstīgi to izmēram un plānotajam pārvadājumam”. Attiecībā konkrēti
uz cūkām šīs regulas I pielikuma VII nodaļas D daļā ir precizēts, ka, lai atļautu tām apgulties un stāvēt savā dabiskajā stāvoklī,
“apmēram 100 kg smagu cūku pārvadāšanas blīvums nedrīkst pārsniegt 235 kg/m
”, šī platība, kas tiek uzskatīta par minimālo, var tikt palielināta par 20 % atkarībā it īpaši no brauciena ilguma. 100 kg
smagiem dzīvniekiem šie skaitļi ir, respektīvi, platība – 0,42 m
un 0,50 m
.
Tādējādi ir jākonstatē, ka tādi skaitliskie noteikumi par maksimālo pārvadāšanas blīvumu, kādi ir noteikti Rīkojuma Nr. 1729/2006
2. pielikuma 1. un 2. punktā, atbilst Regulā Nr. 1/2005 noteiktajām minimālajām un maksimālajām normām (pēc analoģijas skat.
iepriekš minēto spriedumu lietā
Danske Svineproducenter
, 50. punkts).
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Regula Nr. 1/2005 ir jāinterpretē tādējādi, ka:
–        šī regula neliedz dalībvalstij pieņemt cūku pārvadāšanai pa autoceļiem piemērojamas tiesību normas, kurās nolūkā pastiprināt
juridisko drošību, ievērojot mērķi aizsargāt dzīvnieku labturību un neparedzot pārmērīgus kritērijus šajā ziņā, ir precizētas
prasības, kas paredzētas minētajā regulā attiecībā uz dzīvniekiem paredzēto nodalījumu minimālo augstumu, ciktāl šīs normas
nerada papildu izmaksas vai tehniskas grūtības, kas radītu nelabvēlīgākus apstākļus vai nu tās dalībvalsts, kura ir pieņēmusi
minētās tiesību normas, ražotājiem, vai arī citu dalībvalstu ražotājiem, kuri vēlas eksportēt savus ražojumus uz šo pirmo
dalībvalsti vai caur to, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai; tomēr par samērīgām nevar uzskatīt tādas tiesību normas, kādas
ir noteiktas Rīkojuma Nr. 1729/2006 36. panta 4. punktā iekļautajos pārejas noteikumos, jo šī pati dalībvalsts ir pieņēmusi
šī rīkojuma 9. panta 1. punktā ietvertās mazāk ierobežojošās tiesību normas, kas piemērojamas vispārīgā kārtībā;
–        šī regula liedz dalībvalstij pieņemt cūku pārvadāšanai pa autoceļiem piemērojamas tiesību normas, kas precizētu minētajā regulā
noteiktās prasības attiecībā uz pieeju dzīvniekiem, lai regulāri pārbaudītu to labklājības stāvokli, un kas attiektos tikai
uz braucieniem, kuri ir ilgāki par astoņām stundām;
–        šī regula neliedz dalībvalstij pieņemt tiesību normas, saskaņā ar kurām gadījumā, kad cūkas pārvadā pa autoceļiem, dzīvniekiem
ir jābūt minimālajai platībai, kas atšķiras atkarībā no to svara, un šī platība 100 kg smagam dzīvniekam ir 0,42 m
, ja brauciena ilgums ir mazāk par astoņām stundām, un 0,50 m
– ilgākiem braucieniem.

Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās
izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumi,
nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:
Padomes 2004. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 1/2005 par dzīvnieku aizsardzību pārvadāšanas un saistīto darbību laikā un
grozījumu izdarīšanu Direktīvās 64/432/EEK un 93/119/EK un Regulā (EK) Nr. 1255/97 ir jāinterpretē tādējādi, ka:
–
šī regula neliedz dalībvalstij pieņemt cūku pārvadāšanai pa autoceļiem piemērojamas tiesību normas, kurās nolūkā pastiprināt
juridisko drošību, ievērojot mērķi aizsargāt dzīvnieku labturību un neparedzot pārmērīgus kritērijus šajā ziņā, ir precizētas
prasības, kas paredzētas minētajā regulā attiecībā uz dzīvniekiem paredzēto nodalījumu minimālo augstumu, ciktāl šīs normas
nerada papildu izmaksas vai tehniskas grūtības, kas radītu nelabvēlīgākus apstākļus vai nu tās dalībvalsts, kura ir pieņēmusi
minētās tiesību normas, ražotājiem, vai arī citu dalībvalstu ražotājiem, kuri vēlas eksportēt savus ražojumus uz šo pirmo
dalībvalsti vai caur to, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai; tomēr par samērīgām nevar uzskatīt tādas tiesību normas, kādas
ir noteiktas 2006. gada 21. decembra Rīkojuma Nr. 1729 par dzīvnieku aizsardzību pārvadāšanas laikā 36. panta 4. punktā iekļautajos
pārejas noteikumos, jo šī pati dalībvalsts ir pieņēmusi šī rīkojuma 9. panta 1. punktā ietvertās mazāk ierobežojošās tiesību
normas, kas piemērojamas vispārīgā kārtībā;
–
šī regula liedz dalībvalstij pieņemt cūku pārvadāšanai pa autoceļiem piemērojamas tiesību normas, kas precizētu minētajā regulā
noteiktās prasības attiecībā uz pieeju dzīvniekiem, lai regulāri pārbaudītu to labklājības stāvokli, un kas attiektos tikai
uz braucieniem, kuri ir ilgāki par astoņām stundām;
–
šī regula neliedz dalībvalstij pieņemt tiesību normas, saskaņā ar kurām gadījumā, kad cūkas pārvadā pa autoceļiem, dzīvniekiem
ir jābūt minimālajai platībai, kas atšķiras atkarībā no to svara, un šī platība 100 kg smagam dzīvniekam ir 0,42 m
, ja brauciena ilgums ir mazāk par astoņām stundām, un 0,50 m
– ilgākiem braucieniem.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – dāņu.