CELEX: 62009CJ0511
Apeliacinis skundas
Dempingas
Kinijos Liaudies Respublikos kilmės svertinių arkinių mechanizmų importas
Reglamentas (EB) Nr. 1136/2006
Dempingo skirtumo nustatymas
Normaliosios vertės ir eksporto kainos palyginimas
Reglamentas (EB) Nr. 384/96
2 straipsnio 7 dalies a punktas ir 10 dalis

Apeliaciniu skundu
Dongguan Nanzha Leco Stationery Mfg. Co. Ltd
(toliau –
Dongguan
) prašo, pirma, panaikinti 2009 m. rugsėjo 23 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo sprendimą
Dongguan Nanzha Leco Stationery prieš Tarybą
(T‑296/06, toliau – skundžiamas sprendimas) tiek, kiek jame atmesta
Dongguan
pateikto ieškinio pirmojo pagrindo pirma dalis, ir, antra, kad Teisingumo Teismas pats išspęstų bylą ir panaikintų 2006 m.
liepos 24 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1136/2006, nustatantį galutinį antidempingo muitą ir laikinojo muito, nustatyto Kinijos
Liaudies Respublikos kilmės segtuvų arba bylų aptaisų [svertinių arkinių] mechanizmų importui, galutinį surinkimą (OL L 205,
p. 1, toliau – Galutinis reglamentas) tiek, kiek jame
Dongguan
pagamintiems svertiniams arkiniams mechanizmams (toliau – SAM) nustatytas muitas, viršijantis tą, kuris būtų taikomas, jei
nebūtų atliktas ginčijamas eksporto kainos koregavimas.

Teisinis pagrindas
Nuostatos, pagal kurias Europos Sąjunga taiko antidempingo priemones, yra įtvirtintos 1995 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamente
(EB) Nr. 384/96 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių (OL L 56, 1996, p. 1;
2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 10 t., p. 45), iš dalies pakeistame 2004 m. kovo 8 d. Tarybos reglamentu
(EB) Nr. 461/2004 (OL L 77, p. 12; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 10 t., p. 150; toliau – Pagrindinis reglamentas).
Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 1–7 dalyse apibrėžiama produkto, kuris laikomas parduodamu dempingo kaina, normalioji
vertė. Pagal šias nuostatas:
„1.      Normalioji vertė paprastai yra nustatoma pagal kainas, kurias įprastomis prekybos sąlygomis moka arba turi mokėti nepriklausomi
pirkėjai eksportuojančios valstybės vidaus rinkoje.
<...>
3.      Jeigu įprastomis prekybos sąlygomis panašus produktas neparduodamas arba parduodamas nepakankamais kiekiais, arba kai dėl
ypatingos situacijos rinkoje pardavimo rodikliai nesudaro galimybės deramai palyginti, panašaus produkto normalioji vertė
nustatoma pagal jo gamybos sąnaudas produkto kilmės šalyje, pridėjus pagrįstas produkto pardavimo, bendrąsias ir administracines
[administracines ir kitas bendrąsias] sąnaudas bei pagrįstą pelną, arba pagal eksporto į trečiąją valstybę įprastomis prekybos
sąlygomis kainą, su sąlyga, kad tokia kaina yra tipiška. <…>
<...>
7.      a)     importuojant prekes iš ne rinkos ekonomikos valstybių normalioji vertė apskaičiuojama pagal trečiosios rinkos ekonomikos valstybės
kainą arba apskaičiuotą vertę, arba pagal kainą, taikomą importuojant iš tokios trečiosios valstybės į kitas valstybes, įskaitant
Bendriją, o jei tai neįmanoma – remiantis kuriuo nors kitu pagrįstu pagrindu, įskaitant už panašų gaminį Bendrijoje faktiškai
sumokėtą arba mokėtiną kainą, kuri prireikus tinkamai pakoreguojama, kad būtų įskaičiuojamas pagrįstas pelnas.
<...>
b)      atliekant su importu iš Kinijos Liaudies Respublikos, Vietnamo ir Kazachijos bei bet kurios ne rinkos ekonomikos valstybės,
kuri tyrimo pradžios dieną yra [Pasaulio prekybos organizacijos (toliau – PPO)] narė, susijusius antidempingo tyrimus, normalioji
vertė bus apskaičiuojama pagal straipsnio 1–6 dalis, jei remiantis vieno ar kelių gamintojų, kurių veikla turi būti tiriama,
paduotais tinkamai pagrįstais skundais ir c punkte išdėstytais kriterijais ir tvarka įrodoma, kad minėtam gamintojui ar gamintojams
dėl panašaus svarstomo gaminio gamybos ar pardavimo taikomos rinkos ekonomikos sąlygos. Kitais atvejais laikomasi a punkte
išdėstytų taisyklių.
<...>“
Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 8 dalyje numatyta:
„Eksporto kaina yra kaina, faktiškai sumokėta arba mokėtina už produktą, jį parduodant eksportui iš eksportuojančios valstybės
į Bendriją.“
Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalyje numatyta:
„Eksporto kaina ir normalioji vertė palyginamos teisingu būdu. Šis palyginimas turi būti atliktas tuo pačiu prekybos lygiu
[tame pačiame prekybos etape], lyginant per kiek galima artimesnį laiką darytus pardavimus, atsižvelgiant į kitus skirtumus,
turinčius įtakos kainų palyginamumui. Jeigu nustatytos normalioji vertė ir eksporto kaina nėra vienodo palyginamojo pagrindo,
jos turi būti koreguojamos kiekvienu atveju individualiai, atsižvelgiant į besiskiriančius veiksnius, kurie, kaip tvirtinama
arba įrodyta, turi įtakos kainoms ir kainų palyginamumui. Vengiama bet kokio dvigubo koregavimo, ypač dėl nuolaidų, lengvatų,
parduotų produktų kiekių ar prekybos lygio [etapo]. Kai atsižvelgiama į nurodytas sąlygas [įgyvendintos visos nurodytos sąlygos],
veiksniai, pagal kuriuos gali būti koreguojama, yra:
<...>
i) Komisiniai
Koreguojama, kai skiriasi komisiniai, mokami dėl nagrinėjamo pardavimo. Terminas „komisiniai“ yra suprantamas kaip apimantis
antkainį, kurį gauna prekiautojas tuo ar panašiu produktu, jeigu tokio prekiautojo funkcijos yra panašios į komisinių pagrindu
dirbančio agento funkcijas.
<...>“

Ginčo aplinkybės
Skundžiamo sprendimo 8–24 punktuose apibūdintos ginčo faktinės aplinkybės:
„
Pirminio tyrimo procedūra
8      Apeliantė
Dongguan
<...> yra pagal Kinijos teisę įsteigta bendrovė, kurios buveinė yra Dongguan (Kinija). Ji gamina [SAM], naudojamus susegti
lapus ir kitus dokumentus į segtuvus ar bylas.
9      Apeliantė parduoda visą savo produkciją įmonei
World Wide Stationery Ltd
(toliau – WWS) per tarpininkę
Leco Stationery Manufacturing Co. Ltd
(toliau – LECO), kuri yra jos pagrindinė akcininkė. WWS ir LECO įsteigtos Honkonge (Kinija). Paskui WWS perparduoda apeliantės
produkciją klientams Kinijos rinkoje ir už jos ribų, taip eksportuodama į Bendriją ir kitas trečiąsias šalis.
10      2005 m. kovo 11 d. trys Bendrijos gamintojai
Interkov spol. s r.o.
,
MI.ME.CA. Srl
ir
NIKO – kovinarsko podjetje, d.d., Železniki
, Bendrijoje gaminantys daugiau nei 50 % visų SAM, pateikė skundą Komisijai. Skundą palaikė
IML Industria Meccanica Lombarda Srl
(toliau – IML). Šiame skunde buvo nurodyta, kad Kinijos kilmės SAM buvo importuojami dempingo kainomis ir taip buvo daroma
didelė žala Bendrijos pramonei.
11      Pagal Pagrindinio reglamento 5 straipsnį 2005 m. balandžio 28 d.
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
(OL C 103, p. 18) buvo paskelbtas pranešimas dėl antidempingo tyrimo procedūros, susijusios su SAM importu iš Kinijos, pradėjimo.
12      Pradėjusi šią tyrimo procedūrą Komisija pateikė visoms akivaizdžiai su tyrimu susijusioms šalims klausimyną. Apeliantė užpildė
šį klausimyną ir vėliau pateikė prašymą tam, kad pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies b ir c punktus gautų bendrovės,
veikiančios rinkos ekonomikos sąlygomis, statusą, ir papildomai pateikė prašymą dėl individualaus vertinimo pagal to paties
reglamento 9 straipsnio 5 dalį. Komisija atmetė pirmą prašymą, tačiau patenkino antrąjį.
13      2005 m. rugsėjo 16 d. elektroniniu laišku Komisija paprašė apeliantės padėti jai suorganizuoti apsilankymus
Dongguan
ir Honkonge 2005 m. spalio 17–19 d. tam, kad ji galėtų atlikti su tyrimu susijusį patikrinimą. 2005 m. spalio 4 d. faksu
Komisija nusiuntė oficialų savo apsilankymo pas apeliantę patvirtinimą. Vis dėlto 2005 m. spalio 5 d. elektroniniu laišku
Komisija įspėjo apeliantę, kad dėl nenumatytų aplinkybių ji turėjo atšaukti planuotą apsilankymą.
Laikinasis reglamentas ir tyrimo procedūros tolesnė eiga
14      2006 m. sausio 26 d. Komisija priėmė Reglamentą (EB) Nr. 134/2006, nustatantį galutinį [laikinąjį] antidempingo muitą Kinijos
Liaudies Respublikos kilmės svertinių arkinių mechanizmų importui į Bendriją (OL L 23, p. 13, toliau – Laikinasis reglamentas).
Šiuo reglamentu ji nustatė 33,3 % laikinąjį antidempingo muitą, susijusį su apeliantės nuo 2006 m. sausio 26 d. pagamintais
SAM, ir 48,1 % muitą visų kitų Kinijos kilmės SAM importui.
15      Gamintojams eksportuotojams, kurie neturėjo bendrovės, veikiančios rinkos ekonomikos sąlygomis, statuso, kaip antai apeliantė,
SAM normalioji vertė buvo nustatyta pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punktą remiantis patikrinta informacija,
pateikta panašioje valstybėje įsteigto gamintojo. Komisija nusprendė, kad laikinai Iranas buvo labiausiai tinkamas ir pagrįstas
pasirinkimas. Taigi buvo nustatyta, kad normalioji vertė atitiko Irano vidaus rinkoje buvusią vidutinę pardavimo kainą, kurią
taikė su nepriklausomais klientais bendradarbiavęs Irano gamintojas.
16      SAM eksporto kaina tiek, kiek ji susijusi su už Bendrijos teritorijos įsteigtoms susijusioms bendrovėms tarpininkaujant individualiai
vertinamų eksportuotojų įgyvendintu pardavimu eksportui į Bendriją, buvo nustatyta remiantis perpardavimo Bendrijos nepriklausomiems
klientams kaina pagal Pagrindinio reglamento 8 straipsnio 2 dalį. Konkrečiai kalbant, apeliantės SAM eksporto kaina buvo nustatyta
remiantis WWS taikoma kaina pirmajam nepriklausomam klientui Bendrijoje, atėmus 12,6 % dalį, lygią atitinkamoms išlaidoms,
patirtoms tarp gamyklos ir Bendrijos sienos, t. y. transporto, draudimo, prekių paruošimo išlaidos, ir taip toliau.
17      Pagal Laikinąjį reglamentą normalioji vertė ir eksporto kainos buvo palygintos išvežimo iš gamyklos ir tame pačiame prekybos
etape. Siekiant užtikrinti teisingą normaliosios vertės ir eksporto kainos palyginimą, remiantis Pagrindinio reglamento 2 straipsnio
10 dalimi, buvo atsižvelgta į skirtumus, kurie, kaip buvo tvirtinama ir įrodinėjama, turėjo poveikį kainoms ir jų palyginamumui.
Kalbant apie apeliantę, pažymėtina, kad pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalies i punktą buvo atliktas koregavimas,
nes pardavimas eksportui buvo įgyvendintas tarpininkaujant susijusioms bendrovėms, įsteigtoms kitoje nei nagrinėjama šalis
ar už Bendrijos teritorijos ribų. Koreguojant iš SAM eksporto kainos buvo atimta 18,6 % dalis dėl WWS pardavimo, administracinių
ir kitų bendrųjų sąnaudų, 1,8 % dalis dėl šių LECO sąnaudų ir 5 % dalis dėl pagrįstos šių dviejų bendrovių pelno normos.
18      2006 m. kovo 3 d. laiške apeliantė pateikė rašytines pastabas dėl Laikinojo reglamento taikymo. Kartu su kitomis pastabomis
apeliantė, pirma, nurodo, kad buvo neteisinga iš WWS taikytos eksporto kainos atimti tam tikrą sumą, kaip pardavimo, administracines
ir kitas bendrąsias sąnaudas, ir LECO su WWS pelną, nes šiuo atveju normali vertė ir eksporto kaina būtų palyginta ne tame
pačiame prekybos etape. Antra, ji pažymėjo, kad apskaičiuojant WWS pardavimo, administracines ir kitas bendrąsias sąnaudas
buvo padaryta klaidų ir, konkrečiai kalbant, tam tikros tiesioginio pardavimo sąnaudos buvo įtrauktos du kartus.
19      2006 m. balandžio 21 d. apeliantė buvo išklausyta per posėdį. Po šio posėdžio 2006 m. balandžio 26 d. apeliantė pateikė savo
papildomas rašytines pastabas.
20      2006 m. kovo 24 d. laišku Komisija, remdamasi Pagrindinio reglamento 20 straipsnio 1 dalimi, pateikė apeliantei galutinę faktinių
aplinkybių ir pagrindinių svarstymų, kuriais remdamasi ji ketino siūlyti nustatyti galutinius kompensacinius muitus, apžvalgą.
2006 m. birželio 5 d. laišku apeliantė pateikė rašytines pastabas dėl šio dokumento. Per 2006 m. birželio 21 d. posėdį ji
taip pat pateikė žodines pastabas. Galiausiai 2006 m. liepos 3 d. laišku Komisija atsakė į apeliantės pastabas kartu su papildomais
komentarais.
Galutinis reglamentas
21      2006 m. sausio 24 d. Taryba priėmė [Galutinį reglamentą]. Buvo nustatytas apeliantei taikomas 27,1 % dydžio galutinis dempingo
skirtumas ir 47,4 % dydžio skirtumas kitiems gamintojams.
22      Kalbant apie SAM normaliosios vertės apskaičiavimą, Galutiniame reglamente Taryba nustatė, kad iš naujo išnagrinėjus visą
iš Irano gamintojo gautą informaciją reikėjo padaryti išvadą, jog ši informacija buvo neišsami ir (arba) prieštaringa, todėl
negalėjo būti naudojama apskaičiuojant normaliąją vertę pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punktą. Šiuo
atžvilgiu Galutiniame reglamente nurodyta, kad dėl informacijos iš kitų trečiųjų šalių, kuriose gaminami SAM, trūkumo laikoma,
jog galutinai nustatant SAM normaliąją vertę labiausiai pagrįsta remtis skunde esančia ir iš Bendrijos gamintojų gauta informacija.
Be to, iš galutinio reglamento matyti, kad koregavimai buvo padaryti siekiant atsižvelgti į per tyrimą gautus patikrintus
specialius duomenis, kiek jie susiję su pirminių žaliavų ir laivo nuomos kaina.
23      Eksporto kaina buvo nustatyta remiantis Laikinajame reglamente nustatytu metodu (žr. 16 punktą).
24      Pagal Galutinį reglamentą normalioji vertė ir eksporto kainos buvo palygintos išvežimo iš gamyklos etape ir tame pačiame prekybos
etape. Siekiant užtikrinti teisingą normaliosios vertės ir eksporto kainos palyginimą, kiek tai susiję su apeliante, atvirkščiai
nei tvirtinama 2006 m. kovo 3 d. laiško pirmuoju argumentu, buvo paliktas WWS eksporto kainos koregavimas. Bendrijos institucijos
patvirtino savo poziciją, kad apeliantės santykis su LECO ir WWS buvo panašus į už komisinius dirbančio ūkio subjekto santykį.
Vis dėlto išnagrinėjus 2006 m. kovo 3 d. laiške nurodytą antrąjį pagrindą, susijusį su LECO ir WWS pardavimo sąnaudų dvigubu
įtraukimu į apskaitą, buvo patvirtinta, kad apskaičiuojant šias išlaidas padaryta rašybos klaida. Taip buvo sumažinta WWS
pardavimo, administracinių ir kitų bendrųjų sąnaudų atskaitoma dalis nuo 18,6 iki 3,2 %. Galiausiai Bendrijos institucijos
pakoregavo eksporto kainą, iš jos atėmusios būtent 3,2 % dalį dėl WWS pardavimo, administracinių ir kitų bendrųjų sąnaudų,
1,8 % dalį dėl šių LECO sąnaudų ir 5 % dalį dėl pagrįstos šių dviejų bendrovių pelno normos.“

Procesas Pirmosios instancijos teisme ir skundžiamas sprendimas
Teismo kanceliarijoje 2006 m. spalio 19 d. užregistruotu pareiškimu
Dongguan
pateikė ieškinį dėl dalinio panaikinimo prieš Tarybą. 2007 m. vasario 16 d. Nutartimi penktosios kolegijos pirmininkas leido
Komisijai įstoti į bylą palaikyti Tarybos reikalavimus. 2007 m. balandžio 19 d. Nutartimi jis leido IML įstoti į bylą palaikyti
Tarybos reikalavimus.
Grįsdama ieškinį
Dongguan
pateikė du pagrindus.
Pirmojo pagrindo pirma dalis buvo pagrįsta Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalies pažeidimu, nes institucijos palygino
SAM normaliąją vertę su eksporto kaina skirtinguose prekybos etapuose, o antra dalis buvo pagrįsta gero administravimo ir
„rūpestingos kontrolės“ principų pažeidimu, nes institucijos tinkamai neįvertino joms pateiktų duomenų. Antrasis pagrindas
buvo pagrįstas Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punkto pažeidimu, nes Galutiniame reglamente institucijos pakeitė
SAM normaliosios vertės apskaičiavimo metodą kitu, nei buvo numatytas Laikinajame reglamente be rimtų tai pateisinančių priežasčių.
Dėl pirmojo pagrindo pirmos dalies, kuri vienintelė yra susijusi su šiuo apeliaciniu skundu, Pirmosios instancijos teismas
nusprendė, kad pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalį koregavimas, kuris atliekamas iš eksporto kainos atimant
pardavimo išlaidas, atsiradusias prekiaujant
Douggan
SAM Bendrijos rinkoje, buvo būtinas tam, kad būtų išvengta pusiausvyros stokos lyginant šių SAM normaliąją vertę ir eksporto
kainą.
Pirmosios instancijos teismas, be kita ko, skundžiamo sprendimo 40–53 punktuose konstatavo:
„40      Pirmiausia reikia priminti, kad vertindamos prekybos apsaugos priemones institucijos turi didelę diskreciją, nes turi išnagrinėti
sudėtingas ekonomines, politines ir teisines aplinkybes (2007 m. rugsėjo 27 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Ikea Wholesale
, C‑351/04, Rink. p. I‑7723, 40 punktas ir 2008 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Huvis prieš Tarybą
, T‑221/05, 38 punktas).
41      Be to, iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, kad prekybos apsaugos priemonių srityje Bendrijos teismo vykdoma institucijų
vertinimo priežiūra ribojama patikrinimu, ar buvo laikytasi procedūrinių taisyklių, ar tikslios faktinės aplinkybės, kuriomis
grindžiamas ginčytinas pasirinkimas, ar nepadaryta akivaizdi klaida vertinant šias aplinkybes arba nebuvo piktnaudžiaujama
įgaliojimais (žr. 2004 m. spalio 28 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Shanghai Teraoka Electronic prieš Tarybą
, T‑35/01, Rink. p. II‑3663, 48 ir 49 punktus ir jame nurodytą teismų praktiką ir 2006 m. spalio 4 d. Pirmosios instancijos
teismo sprendimo
Moser Baer India prieš Tarybą
, T‑300/03, Rink. p. II‑3911, 28 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką). Ši ribota teismo kontrolė apima, be kita ko, įvairių
dempingo skirtumo skaičiavimo metodų pasirinkimą bei normaliosios produkto vertės nustatymą (žr. 40 punkte minėto Sprendimo
Ikea Wholesale
41 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
42      Be to, pagal teismų praktiką iš Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalies teksto ir struktūros matyti, kad eksporto kaina
ar normalioji vertė gali būti koreguojamos tik norint įvertinti veiksnių, kurie daro poveikį kainoms ir jų palyginimui, skirtumus
(2002 m. lapkričio 22 Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Kundan ir Tata prieš Tarybą,
T‑88/98, Rink. p. II‑4897, 94 punktas). Kitaip tariant, tai reiškia, kad koregavimo tikslas yra atkurti normaliosios vertės
ir eksporto kainos simetriją, taigi tinkamai atliktas koregavimas atkuria normaliosios vertės ir eksporto kainos simetriją.
Tačiau netinkamai atliktas koregavimas sukūrė normaliosios vertės ir eksporto kainos asimetriją (2009 m. kovo 10 d. Pirmosios
instancijos teismo sprendimo
Interpipe Niko Tube ir Interpipe NTRP prieš Tarybą
, T‑249/06, Rink. p. II‑383, 194 ir 195 punktai).
43      Šiomis aplinkybėmis Pirmosios instancijos teismas turi išnagrinėti klausimą, ar institucijų pasirinkto palyginimo etapo buvo
laikomasi apskaičiuojant normaliąją vertę ir eksporto kainą ir vėliau patikrinti, ar koregavimu buvo atkurta šių dviejų veiksnių
palyginimo simetrija, ar, atvirkščiai, kainos buvo palygintos skirtinguose prekybos etapuose.
44      Nagrinėjamu atveju iš Galutinio reglamento 22 konstatuojamosios dalies matyti, kad Kinijos kilmės SAM normaliąją vertę ir
eksporto kainą institucijos palygino tame pačiame prekybos, t. y. produktų išvežimo iš gamyklos, etape. Konkrečiau kalbant,
dėl ieškovės gaminamų SAM 2006 m. kovo 3 d. laiške patikslinama, kad šių produktų normalioji vertė ir eksporto kaina buvo
nustatytos iki galimo tarpinio ūkio subjekto atsiradimo pardavimo procese, t. y. anksčiau, nei LECO ir WWS pradėjo dalyvauti
ieškovės gaminamų SAM pardavimo procese.
45      Be to, kalbant, pirma, apie eksporto kainą, pabrėžtina, kad ieškovė ginčija tik tai, kad ji buvo apskaičiuota pagal Pagrindinio
reglamento 2 straipsnio 8 dalį. Iš tiesų ieškovė ir institucijos pripažįsta, kad jos SAM eksporto kaina atitinka nepriklausomiems
klientams Bendrijos rinkoje WWS taikomą kainą, kuri nurodyta 21 konstatuojamojoje Galutinio reglamento dalyje ir remiantis
šioje nuostatoje įtvirtinta nuoroda – Laikinojo reglamento 41 ir 42 konstatuojamosiose dalyse.
46      Kalbant, antra, apie normaliąją vertę, ieškovė, atvirkščiai, mano, kad ši vertė turėjo būti nustatyta pagal Pagrindinio reglamento
2 straipsnio 1 ir 3 dalis ir todėl turėjo atitikti jos SAM kainas, kurias taiko WWS Kinijos nacionalinėje rinkoje.
47      Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad iš Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies b punkto teksto matyti, jog Kinijos kilmės
produktų normalioji vertė taikant šio reglamento 2 straipsnio 1–6 dalis nustatoma tik atskirais specifiniais atvejais, kai
atitinkami gamintojai, kiek tai su jais susiję, remdamiesi pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkte įtvirtintais
kriterijais ir procedūra, pateikė dokumentais tinkamai pagrįstą prašymą tam, kad įrodytų, jog jie veikia rinkos ekonomikos
sąlygomis (šiuo klausimu žr. 2003 m. spalio 23 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Changzhou Hailong Electronics & Light Fixtures ir Zhejiang Yankon prieš Tarybą
, T‑255/01, Rink. p. II‑4741, 40 punktą).
48      Tačiau šiuo atveju reikia konstatuoti, kad Galutinio reglamento 14 konstatuojamojoje dalyje ieškovės prašymas, pateiktas remiantis
Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies b punktu, buvo atmestas. Todėl ieškovės SAM normalioji vertė negalėjo būti nustatyta
kaip atitinkanti šių produktų kainą ieškovės nacionalinėje rinkoje, t. y. WWS taikomą kainą Kinijos rinkoje, nes buvo nustatyta,
kad su SAM nebuvo vykdomos normalios prekybos operacijos.
49      Be to, reikia pabrėžti, kad šiuo klausimu ieškovės pateikta nuoroda į Sprendimo
Brother Industries prieš Tarybą
(1998 m. spalio 5 d. Teisingumo Teismo sprendimas, 250/85, Rink. p. 5683) 15–18 punktus nesvarbi nagrinėjamam atvejui. Iš
tiesų, nors šiame sprendime Teisingumo Teismas nusprendė, kad institucijos teisingai apskaičiavo importuotų Japonijos kilmės
produktų normaliąją vertę remdamosi platintojo nacionalinėje rinkoje taikoma perpardavimo kaina, tai buvo pagrįsta tuo, kad
Japonija buvo rinkos ekonomikos šalis.
50      Taigi reikia konstatuoti, kad pagal Galutinio reglamento 17 konstatuojamąją dalį ieškovės pagamintų SAM normalioji vertė buvo
pagrįstai apskaičiuota pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punktą. Pagal teismų praktiką šios nuostatos tikslas
yra būtent išvengti, kad būtų atsižvelgta į šalyse, kuriose nėra rinkos ekonomikos, galiojančias kainas ir sąnaudas, nes šie
kriterijai nėra normalių rinkoje veikiančių jėgų pasekmė (pagal analogiją žr. 1990 m. liepos 11 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Neotype Techmashexport prieš Komisiją ir Tarybą
, C‑305/86 ir C‑160/87, Rink. p. I‑2945, 26 punktą ir 1991 m. spalio 22 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Nölle
, C‑16/90, Rink. p. I‑5163, 10 punktą). Konkrečiai kalbant apie ieškovės SAM, iš 2006 m. kovo 3 d. laiško matyti, kad normalioji
vertė buvo apskaičiuota įvertinus analogiškų Bendrijos gamintojų gamybos, administracines ir kitas bendrąsias sąnaudas bei
protingą pelną. Vis dėlto jokios tiesioginio pardavimo sąnaudos negali būti įtrauktos į šį apskaičiavimą, nes, kaip ieškovė
tai daug kartų pripažino, be kita ko, atsakymuose į per tyrimą Komisijos nusiųstą klausimyną ir 2006 m. birželio 6 d. laiške,
LECO ir WWS buvo atsakingos už ieškovės produktų prekybą.
51      Taigi iš būdo, kuriuo buvo apskaičiuota ieškovės SAM normalioji vertė, ir būtent iš to, kad apskaičiuojant nebuvo įtrauktos
pardavimo sąnaudos, matyti, jog lyginant ieškovės SAM normaliąją vertę ir eksporto kainą trūktų pusiausvyros, jei pagal Pagrindinio
reglamento 2 straipsnio 10 dalį institucijos nebūtų atlikusios koregavimų, t. y. iš eksporto kainos nebūtų atėmusios pardavimo
sąnaudų, susijusių su ieškovės SAM pardavimu Bendrijos rinkoje.
52      Todėl reikia daryti išvadą, kad institucijos, pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalį pakoregavusios ieškovės pagamintų
SAM eksporto kainą, nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos.
53      Remiantis prieš tai išdėstytais argumentais reikia atmesti ieškinio pirmojo pagrindo pirmą dalį.“

Procesas Teisingumo Teisme ir šalių reikalavimai
Apeliaciniame skunde
Dongguan
Teisingumo Teismo prašo:
–        panaikinti skundžiamą sprendimą tiek, kiek juo pirmojoje instancijoje atmesta
Dongguan
pirmojo pagrindo pirma dalis,
–        išspręsti ginčą ir panaikinti Galutinį reglamentą, kiek juo nustatomas antidempingo muitas
Dongguan
pagamintiems SAM, viršijantis muito dydį, kuris būtų taikomas, jei nebūtų atliktas ginčijamas eksporto kainos koregavimas,
ir
–        priteisti iš Tarybos šioje procedūroje ir pirmojoje instancijoje patirtas bylinėjimosi išlaidas.
Atsiliepime į apeliacinį skundą Taryba Teisingumo Teismo prašo:
–        atmesti apeliacinį skundą,
–        subsidiariai atmesti ieškinį ir
–        bet kuriuo atveju priteisti iš
Dongguan
apeliacinėje instancijoje patirtas bylinėjimosi išlaidas.
Komisija tvirtina pritarianti Tarybos pozicijai.
IML palaiko Tarybos reikalavimus.

Dėl apeliacinio skundo
Remdamasi vieninteliu pagrindu
Dongguan
prašo panaikinti skundžiamą sprendimą tiek, kiek juo Pirmosios instancijos teismas atmetė pirmojo pagrindo pirmą dalį, pagrįstą
Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalies pažeidimu, kurį sudaro tai, jog institucijos palygino SAM normaliąją vertę su
eksporto kaina skirtinguose prekybos etapuose.

Šalių argumentai
Anot
Dongguan
, Pirmosios instancijos teismas Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punkte apibrėžtai normaliosios vertės sąvokai
suteikė neteisingą teisinį poveikį.
Todėl,
Dongguan
nuomone, Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad analogiška normalioji vertė atitinka SAM kainą, jiems paliekant Kinijos
gamybos tinklą, nors pačiame skundžiamame sprendime jis konstatavo, kad su pardavimu šalies viduje ir eksportu susijusios
pardavimo, administracinės ir kitos bendrąsios sąnaudos tenka rinkos ekonomikos valstybėje, t. y. Honkonge, esančioms susijusioms
įmonėms, o ne Kinijos bendrovei.

Dongguan
taip pat tvirtina, kad kartu skaitant skundžiamo sprendimo 38, 50, 60 ir 63 punktus aišku, jog LECO ir WWS administracinės
ir kitos bendrosios sąnaudos Honkonge buvo patirtos kaip eksportui skirto pardavimo, įvykusio Kinijoje, išlaidos ir kad tai,
jog
Dongguan
nepatyrė pardavimo išlaidų Kinijoje, nebuvo ginčijama. Anot jos, šiuo atžvilgiu Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalie
pažeidimas tiesiogiai išplaukia iš su šio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punktu susijusio argumento.
Anot
Dongguan
, tai, kad LECO ir WWS buvo atsakingos už jos produktų prekybą, neturėjo įtakos nustatant normaliąją vertę, nes ji yra analogiška
normalioji vertė, todėl nėra pagrįsta apeliantės patirtomis sąnaudomis. Taigi skundžiamo sprendimo 50 punkte nurodytas Pirmosios
instancijos teismo teiginys, kad jokios tiesioginio pardavimo sąnaudos negalėjo būti įtrauktos į šį apskaičiavimą, nes LECO
ir WWS buvo atsakingos už
Dongguan
produktų prekybą, buvo neteisingas.
Tačiau teiginys, kad LECO ir WWS buvo atsakingos už apeliantės produktų prekybą, yra svarbus nustatant ieškovės platinimo
grandinės etapą, kurio atžvilgiu pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punktą nustatyta normalioji vertė buvo
tikroji analogiška normalioji vertė. Anot
Dongguan
, nagrinėjamu atveju ieškovės platinimo grandinės etapas, į kurį reikia atsižvelgti, – tai etapas, kai SAM „palieka WWS“,
t. y. normalioji vertė, už kurią produktas yra pirmą kartą patiekiamas nesusijusiam asmeniui vidaus rinkoje.
Taryba primena, kad faktinės aplinkybės, kuriomis grindžiamas šis pagrindas, nėra ginčijamos. Ji tvirtina, kad remdamosi Bendrijos
pramonės duomenimis institucijos teisingai apskaičiavo normaliąją vertę „išvežimo iš gamyklos“ etape atsižvelgiant į bendrovės,
kuri dėl savo pardavimo vidaus rinkoje nepatiria jokių tiesioginio pardavimo sąnaudų, padėtį. Eksporto kaina buvo nustatyta
pagal WWS taikomas kainas pirmam nepriklausomam klientui.
Vis dėlto institucijos, vadovaudamosi Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalies i punktu, pakoregavo apeliantės taikytas
eksporto kainas, nes apeliantė tiesiogiai nepardavinėjo savo produktų nepriklausomiems klientams, o visą pardavimą eksportui
vykdė per dvi susijusias bendroves tarpininkes, t. y. LECO ir WWS. Šiuo atžvilgiu institucijos priėjo prie išvados, kad apeliantės
ryšiai su LECO ir WWS laikytini panašiais į ūkio subjekto, dirbančio už komisinius, ryšį.
Anot Tarybos, apeliantė netvirtino, kad institucijos pažeidė Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 1–3 dalis ir 7 dalies a punktą,
kai neįtraukė į normaliąją vertę pardavimo sąnaudų. Galiausiai ji mano, kad pastaba dėl Pagrindinio reglamento 2 straipsnio
10 dalies i punkto pažeidimo yra pagrįsta vieninteliu teiginiu, kad normalioji vertė turėjo būti nustatyta tada, kai SAM „palieka
WWS“. Šis teiginys yra akivaizdžiai klaidingas ir bet kuriuo atveju nepriimtinas, nes reikėtų nagrinėti Pirmosios instancijos
teismo teiginius dėl faktinių aplinkybių. Todėl kaltinimai dėl Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalies i punkto turi
būti taip pat atmesti.

Teisingumo Teismo vertinimas
Reikia pažymėti, kad nustatant normaliąją vertę ir eksporto kainą taikomos atskiros taisyklės ir kad dėl to nagrinėjamos pardavimo,
administracinės ir kitos bendrosios sąnaudos nebūtinai turi būti taip pat vertinamos kiekvienu konkrečiu atveju. Vis dėlto
į šių abiejų verčių skirtumą gali būti atsižvelgta Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalyje numatyto koregavimo atveju
(šiuo klausimu žr. 1991 m. gegužės 7 d. Sprendimo
Nakajima prieš Tarybą
, C‑69/89, Rink. p. I‑2069, 73 punktą).
Šiuo atžvilgiu iš Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalies teksto ir struktūros matyti, kad eksporto kainos ar normaliosios
vertės koregavimas gali būti atliekamas tik norint įvertinti veiksnių, kurie daro poveikį kainoms ir jų palyginimui, skirtumus
ir siekiant užtikrinti, jog būtų lyginama tame pačiame prekybos etape.
Šioje byloje
Dongguan
iš esmės teigia, kad pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punktą nustatyta analogiška normalioji vertė turi
būti analogiška normaliajai vertei, kuri nagrinėjamu atveju atitinka vertę, kai SAM „palieka WWS“. Nagrinėjamu atveju tvirtinama,
kad dėl to, jog atitinkama šalis neveikė rinkos ekonomikos sąlygomis, pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punktą
nustatyta normalioji vertė turi būti analogiška normaliajai vertei, nustatytai rinkos ekonomikos sąlygomis ir atitinkančiai
normaliąją vertę, kuria produktas tiekiamas pirmam nesusijusiam asmeniui vidaus rinkoje, t. y. pirmam nepriklausomam klientui.
Anot
Dongguan
, skundžiamame sprendime Pirmosios instancijos teismas patvirtino eksporto kainos sumažinimą ją prilygindamas kainai, buvusiai
etape, kai SAM „palieka WWS“, ir taip pažeidė simetrijos tarp normaliosios vertės ir eksporto kainos, kuri turi atitikti kainą
etape, kai SAM „palieka WWS“, principą, o tai yra Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalies pažeidimas.
Šioje byloje iš Galutinio reglamento 18 konstatuojamosios dalies matyti, kad normalioji vertė buvo nustatyta remiantis iš
Bendrijos pramonės gautais duomenimis. Galutinio reglamento 21 konstatuojamoje dalyje buvo patvirtinta Laikinojo reglamento
41 ir 42 konstatuojamosiose dalyse nurodyta metodologija.
Pagal Galutinio reglamento 22 konstatuojamąją dalį šių SAM normalioji vertė ir eksporto kaina buvo palygintos „išvežimo iš
gamyklos“ etape ir tame pačiame prekybos etape. Pagal šią konstatuojamąją dalį siekiant užtikrinti teisingą normaliosios vertės
ir eksporto kainos palyginimą, remiantis Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalimi, buvo atsižvelgta į skirtingus veiksnius,
kurie, kaip buvo tvirtinama ir įrodinėjama, turėjo poveikį kainoms ir jų palyginimui. Koregavimai buvo priimti dėl faktorių,
susijusių su sąnaudomis, patirtomis dėl
Dongguan
SAM prekybos Bendrijos rinkoje.
Vis dėlto remdamasi minėto Sprendimo
Brother prieš Tarybą
15–18 punktais
Dongguan
tvirtina, kad, pirma, šioje byloje pagrindinis klausimas yra susijęs su produktų platinimo ciklo etapo nustatymu, kuriame
analogiška normalioji vertė turėtų atitikti pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punktą, t. y. rinkos ekonomikos
sąlygomis, nustatytą normaliąją vertę.
Savaime suprantama, iš šio sprendimo matyti, kad apskaičiuojant normaliąją vertę buvo siekiama nustatyti produkto pardavimo
kainą, kokia būtų, jei produktas būtų parduotas savo kilmės valstybėje ar eksportuotas, ir šiuo konkrečiu atveju buvo pateisinama
naudoti susijusio platintojo taikytas perpardavimo kainas, nes jos galėjo būti laikomos kainomis, kurios įprastomis prekybos
sąlygomis taikytos pirmą kartą parduodant produktą. Vis dėlto šioje byloje nagrinėjamoje šalyje veikė rinkos ekonomika. Tačiau
nagrinėjamoje byloje SAM normalioji vertė pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punktą buvo nustatyta remiantis
šio sprendimo 26 punkte nurodytais pagrįstais pagrindais, nes susijusioje šalyje nebuvo rinkos ekonomikos.
Nors Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 1 dalyje nurodyti bendri principai, kuriais remiantis normalioji vertė paprastai
yra grindžiama įprastomis prekybos sąlygomis nepriklausomų pirkėjų eksportuotojų šalyse sumokėtomis ar mokėtinomis kainomis,
nei iš šio reglamento 2 straipsnio 7 dalies teksto, nei iš jos struktūros, nei iš Teisingumo Teismo praktikos nematyti, kad
kai Sąjungos institucijos nustato normaliąją vertę remdamosi „kitais pagrįstais pagrindais“, ši normalioji vertė turėtų visada
atitikti normaliąją vertę, kuria produktas parduodamas pirmam nepriklausomam klientui. Tokiu aiškinimu būtų pasikėsinta į
Sąjungos institucijų diskreciją nustatant normaliąją vertę šalyse, kuriose nėra rinkos ekonomikos (šiuo klausimu minėto Sprendimo
Ikea Wholesale
40 punktą).
Šios išvados nepaneigia ir Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 3 dalis, kurioje numatytas vien eksportuojančios įmonės, veikiančios
rinkos ekonomikos sąlygomis, normaliosios vertės nustatymas.
Atsižvelgiant į nurodytus svarstymus reikia pripažinti, kad institucijos teisingai apskaičiavo normaliąją vertę „išvežimo
iš gamyklos“ etape, nes nagrinėjama bendrovė nepatiria jokių tiesioginio pardavimo sąnaudų, susijusių su vidaus rinkoje parduodamais
jos gaminiais.
Skundžiamo sprendimo 51 punkte Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad lyginant
Dongguan
SAM normaliąją vertę ir eksporto kainą trūktų pusiausvyros, jei pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalį institucijos
nebūtų atlikusios koregavimo, t. y. iš eksporto kainos nebūtų atėmusios pardavimo sąnaudų, susijusių su
Dongguan
SAM pardavimu Bendrijos rinkoje, nes nebūtų buvusios įtrauktos pardavimo sąnaudos nustatant normaliąją vertę.
Tam, kad galėtų atlikti šį koregavimą, institucijos turi remtis informacija, kaip antai
Dongguan
parduodant SAM Bendrijos rinkoje patirtomis pardavimo sąnaudomis, kurios daro tam tikrą įtaką eksporto kainos ir normaliosios
vertės palyginimui.
Nagrinėjamu atveju institucijos nustatė eksporto kainą remdamosi su
Dongguan
susijusių bendrovių taikytomis kainomis pirmam nepriklausomam klientui. Skundžiamo sprendimo 45 punkte Pirmosios instancijos
teismas patikslina, kad
Dongguan
pripažįsta ir institucijos patvirtina, jog SAM eksporto kaina atitinka nepriklausomiems klientams Bendrijos rinkoje WWS taikomą
kainą.
Todėl nagrinėjamu atveju apskaičiuota normalioji vertė ir eksporto kaina buvo nustatytos dviejuose skirtinguose prekybos etapuose,
ir tuo buvo pateisintas koregavimas.
Taigi reikia padaryti išvadą, kad dėl to, jog Sąjungos institucijoms atliekant koregavimą pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio
10 dalies i punktą buvo atsižvelgta į tai, kad
Dongguan
tiesiogiai nepardavinėjo SAM nepriklausomiems klientams, normalioji vertė ir eksporto kaina galėjo būti palygintos tame pačiame
prekybos etape siekiant nustatyti dempingo skirtumą, remiantis teisingo palyginimo reikalavimais pagal tą pačią nuostatą.
Iš šio koregavimo matyti, kad nė vienas iš šių dviejų elementų neapima tiesioginio pardavimo sąnaudų.
Todėl atlikdami koregavimą pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalies i punktą nei institucijos, nei Pirmosios instancijos
teismas nesuklydo.
Šiomis aplinkybėmis reikia atmesti vienintelį
Dongguan
nurodytą apeliacinio skundo pagrindą.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį, taikomą apeliacinėse bylose pagal šio reglamento 118 straipsnį,
pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi Taryba ir
IML Industria Meccanica Lombarda Srl
prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas ir
Dongguan
pralaimėjo bylą, pastaroji turi jas padengti. Pagal šio reglamento 69 straipsnio 4 dalį, pagal tą patį 118 straipsnį taikomą
ir apeliacinėse bylose, Komisija, įstojusi į bylą šalis pirmojoje instancijoje, padengia savo patirtas bylinėjimosi išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
1.
Atmesti apeliacinį skundą.
2.
Dongguan Nanzha Leco Stationery Mfg. Co., Ltd
padengia savo, Europos Sąjungos Tarybos ir
IML Industria Meccanica Lombarda Srl
bylinėjimosi išlaidas.
3.
Europos Komisija padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
*
Proceso kalba: anglų.