CELEX: 62013CJ0128
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Lauksaimniecība
Regula (EEK) Nr. 3665/87
4. panta 1. punkts un 13. pants
Regula (EEK) Nr. 2220/85
19. panta 1. punkta a) apakšpunkts
Eksporta kompensācijas
Avansā izmaksāta kompensācija
Nosacījumi garantijas atbrīvošanai, lai nodrošinātu avansa atmaksāšanu

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt 4. panta 1. punktu Komisijas 1987. gada 27. novembra Regulā (EEK) Nr. 3665/87, kas nosaka vispārējus sīki izstrādātus noteikumus lauksaimniecības produktu eksporta kompensāciju sistēmas piemērošanai (
OV L 351, 1. lpp.
), kura grozīta ar Komisijas 1994. gada 26. jūlija Regulu (EK) Nr. 1829/94 (
OV L 191, 5. lpp.
; turpmāk tekstā – “Regula Nr. 3665/87”), un 19. panta 1. punkta a) apakšpunktu Komisijas 1985. gada 22. jūlija Regulā (EEK) Nr. 2220/85, ar ko nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus garantijas ķīlu sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem (
OV L 205, 5. lpp.
), kas grozīta ar Komisijas 1993. gada 10. decembra Regulu (EK) Nr. 3403/93 (
OV L 310, 4. lpp.
; turpmāk tekstā – “Regula Nr. 2220/85”).
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp
Cruz & Companhia Lda
(turpmāk tekstā – “
Cruz & Companhia
”) un
Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP)
un
Caixa Central – Caixa Central de Crédito Agrícola Mútuo CRL
(turpmāk tekstā –“
CCAM
”) par atteikumu atbrīvot bankas garantiju, ar kuru tika nodrošināta avansa summas par eksporta kompensāciju, kas tika izmaksāta par vīna eksportu 1995. gadā, atmaksa, un aktivizēt šo bankas garantiju.
Atbilstošās tiesību normas
Padomes 1987. gada 16. marta Regulas (EEK) Nr. 822/87 par vīna tirgus kopīgo organizāciju (
OV L 84, 1. lpp.
) 56. pantā bija paredzēts:
“1.   Ciktāl tas nepieciešams [vīna tirgu kopīgā organizācijā ietilpstošo] produktu eksportam, pamatojoties uz šo produktu cenām pasaules tirgū [..], starpību starp šīm cenām un cenām Kopienā var segt ar eksporta kompensācijām. [..]
2.   Kompensācijas ir vienādas visā Kopienā. Tās var variēt saskaņā ar lietojumu vai mērķi.
Kompensāciju piešķir, pamatojoties uz ieinteresētās personas iesniegumu.
3.   Padome, lemjot ar kvalificētu balsu vairākumu pēc Komisijas priekšlikuma, pieņem vispārējus noteikumus par eksporta kompensāciju piešķiršanu un kritērijus to apmēra noteikšanai.
4.   Sīki izstrādātus šā panta piemērošanas noteikumus pieņem saskaņā ar 83. pantā noteikto kārtību.
[..]” [Neoficiāls tulkojums]
Regulas Nr. 822/87 71. panta 2. punktā bija noteikts:
“Fiziskām vai juridiskām personām vai personu grupām, kas profesionālās darbības veikšanai tur 1. pantā paredzētos produktus [tostarp, vīna nozares produktus, kā tas ir šajā gadījumā], jo īpaši ražotājiem, pudeļu pildītājiem, pārstrādātājiem un tirgotājiem, attiecībā uz šiem produktiem jāizdara ieraksti preču ievešanas un izvešanas reģistros.”
Sīki izstrādātus noteikumus lauksaimniecības produktu eksporta kompensāciju sistēmas piemērošanai Komisija noteica ar Regulu Nr. 3665/87.
Regulas Nr. 3665/87 preambulas trešajā, ceturtajā un sešpadsmitajā apsvērumā bija noteikts:
“[..] vispārīgie noteikumi, ko noteikusi Padome, paredz izmaksāt kompensāciju pēc tam, kad iesniegti pierādījumi par to, ka produkti ir eksportēti no Kopienas; [..]
[..] zināmi eksporta darījumi var novest pie tirdzniecības plūsmu novirzes; [..] lai novērstu šādas novirzes, kompensācijas samaksai būtu jābūt atkarīgai no nosacījuma, ka produkts ir ne tikai izvests no Kopienas muitas teritorijas, bet arī importēts kādā trešā valstī un, nepieciešamības gadījumā, patiešām ir piedāvāts tirgū trešā valstī;
[..]
[..] lai dotu iespēju eksportētājiem vieglāk finansēt savus darījumus, dalībvalstīm būtu jāļauj izmaksāt avansā visu summu vai tās daļu, tiklīdz ir pieņemta eksporta deklarācija vai maksājuma deklarācija, ar noteikumu, ka ir iesniegts nodrošinājums, kas garantē avansa atmaksu, ja vēlāk atklātos, ka kompensācija nebija jāmaksā.” [Neoficiāls tulkojums]
Saskaņā ar Regulas Nr. 3665/87 4. panta 1. punktu:
“Neskarot 5. un 16. pantu, kompensācijas maksājums ir atkarīgs no tā, vai tiek iesniegts pierādījums, ka produkti, uz ko attiecas pieņemtās eksporta deklarācijas, ir izvesti no Kopienas muitas teritorijas nemainītā stāvoklī 60 dienu laikā pēc tādas pieņemšanas.”
Regulas Nr. 3665/87 13. panta pirmajā daļā bija paredzēts:
“Kompensācija netiek piešķirta, ja produktiem nepiemīt pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte un ja produktu, kas paredzēti lietošanai pārtikā, izmantošana šim nolūkam ir izslēgta vai ievērojami samazināta to īpašību vai stāvokļa dēļ.”
Regulas Nr. 3665/87 18. panta 1. punkta b) apakšpunktā bija noteikts:
“Pierādījumu, ka ievedmuitas formalitātes ir nokārtotas, pēc eksportētāja izvēles iesniedz ar vienu no šādiem dokumentiem:
[..]
b)
sertifikātu par to, ka produkti ir izkrauti un importēti, ko sagatavojusi kāda starptautiska kontroles un uzraudzības aģentūra un apstiprinājusi Komisija saskaņā ar 4. punktā paredzēto procedūru. Attiecīgajā sertifikātā jānorāda ievedmuitas dokumenta datums un numurs.”
Regulas Nr. 3665/87 22. pantā, kas iekļauts 2. nodaļā “Kompensācijas iepriekšēja izmaksāšana tiešā eksporta gadījumā”, bija noteikts:
“1.   Pēc eksportētāja lūguma dalībvalstis pilnībā vai daļēji izmaksā kompensācijas avansu, ja vien ir pieņemta eksporta deklarācija, ar noteikumu, ka tiek iemaksāts nodrošinājums, kas vienāds ar avansu un kam pieskaitīti 15 %.
Dalībvalstis var izstrādāt nosacījumus attiecībā uz lūgumiem izmaksāt daļu kompensācijas avansa.
2.   Summu, kas jāmaksā avansā, aprēķina, izmantojot kompensācijas likmi, kas piemērojama deklarētajam galamērķim un vajadzības gadījumā pielāgota citām summām, kuras paredzētas Kopienas noteikumos.”
Regulas Nr. 3665/87 33. panta 1. punktā bija paredzēts:
“Ja iesniedz pierādījumu par tiesībām uz kompensāciju par produktiem, kas ir piemēroti kompensācijai saskaņā ar šo nodaļu, attiecīgo summu salīdzina ar avansā izmaksājamo summu. Ja summa, kas jāmaksā par eksportēto daudzumu, ir lielāka par to, kas samaksāta avansā, tad attiecīgajai personai samaksā starpību.
Ja summa, kas jāmaksā par eksportēto daudzumu, ir mazāka par to summu, kas samaksāta iepriekš, un, jo īpaši, ja piemēro 2. punktu, tad kompetentā iestāde nekavējoties uzsāk procedūru, kas paredzēta Regulas (EEK) Nr. 2220/85 29. pantā, lai uzņēmējs atlīdzinātu starpību starp abām šīm summām, kas palielināta par 20 %.”
Regulā Nr. 2220/85 bija paredzēti noteikumi garantijām, kas jāiesniedz vai nu saskaņā ar Regulu Nr. 822/87, vai saskaņā ar tās īstenošanas regulām.
Regulas Nr. 2220/85 19. pantā, kas ietverts IV sadaļā “Avansi”, bija noteikts:
“1.   Garantijas ķīlu atbrīvo, ja:
a)
konstatēts, ka ir galīgas tiesības uz avansā piešķirto summu,
vai ja
b)
atmaksāta piešķirtā summa kopā ar konkrētajā regulā paredzēto palielinājumu.
2.   Ja pagājis termiņš, līdz kuram jāpierāda galīgās tiesības uz piešķirto summu, bet pierādījumi par tiesībām uz to nav iesniegti, kompetentā iestāde tūlīt rīkojas 29. pantā noteiktajā kārtībā.
[..]”
Komisijas 1993. gada 26. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2238/93 par vīna nozares produktu pārvadājumu pavaddokumentiem un reģistriem, kas vedami vīna nozarē (
OV L 200, 10. lpp.
), 1. pantā bija noteikts:
“1.   Šajā regulā ir paredzēti noteikumi Regulas (EEK) Nr. 822/87 71. panta piemērošanai saistībā ar vīna nozares produktu pavaddokumentiem, neietekmējot [Padomes 1992. gada 25. februāra] Direktīvas 92/12/EEK [par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību (
OV L 76, 1. lpp.
)] piemērošanu. Tā nosaka:
a)
noteikumus, lai apliecinātu noteiktā reģionā ražoto kvalitatīvo vīnu izcelsmi un to galda vīnu izcelsmes vietu, attiecībā uz kuriem pārvadājumu pavaddokumentos ir tiesības uz ģeogrāfisku norādi, kuri arī ir izdoti saskaņā ar Kopienas noteikumiem, pamatojoties uz Direktīvu [92/12];
b)
noteikumus Regulas (EEK) Nr. 822/87 1. panta 2. punktā uzskaitīto vīna produktu pārvadājumu pavaddokumentu izdošanai:
—
dalībvalsts teritorijā, kurā šādiem sūtījumiem nepievieno dokumentu, kas vajadzīgs saskaņā ar Kopienas noteikumiem, pamatojoties uz Direktīvu [92/12],
—
eksportējot uz trešo valsti,
—
Kopienas iekšējā tirdzniecībā, ja:
—
pārvadājumu veic sīkražotājs, uz kuru neattiecas tās dalībvalsts prasība izstrādāt vienkāršotu pavaddokumentu, kurā pārvadājums sākas,
vai
—
ja uz pārvadājamo vīna produktu neattiecas akcīzes nodoklis;
c)
papildu noteikumus, lai sagatavotu:
—
administratīvu pavaddokumentu vai tā vietā izmantojamu komercdokumentu,
—
vienkāršotu pavaddokumentu vai tā vietā izmantojamu komercdokumentu,
kas paredzēti pievienošanai Regulas (EEK) Nr. 822/87 1. panta 2. punktā uzskaitīto vīna produktu pārvadājumiem.
2.   Šī regula nosaka arī noteikumus par preču ievešanas un izvešanas uzskaiti, kas jāveic personām, kuras nodarbojas ar vīna produktu glabāšanu.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
Cruz & Companhia
ir komercsabiedrība, kas tirgo vīnu, degvīnu un to izstrādājumus, tostarp veicot to ražošanu, uzglabāšanu un iepirkšanu tālākai pārdošanai. Savas uzņēmējdarbības ietvaros šī sabiedrība eksportēja vīnu uz Angolu par zemāku cenu, nekā tā būtu ieguvusi, ja tirgotu vīnu Eiropas Savienības tirgū.
1995. gada jūnijā
Cruz & Companhia
lūdza
Instituto Nacional de Intervenção e Garantia Agrícola
(turpmāk tekstā – “
INGA
”) veikt kompensācijas avansa maksājumu. Šim nolūkam tā iesniedza dokumentus par eksporta deklarācijas pieņemšanu, pierādījumus tam, ka preces ir atstājušas Savienības muitas teritoriju 60 dienu laikā pēc šīs pieņemšanas, kā arī bankas garantiju, kas tikusi saņemta
CCAM
1995. gada 14. jūnijā, kompensācijas avansa maksājuma summas apmērā, tai pieskaitot 15 %.
Kompensācijas avanss
Cruz & Companhia
tika izmaksāts 1995. gada 26. jūnijā.
Pēc eksporta darījuma veikšanas
Cruz & Companhia
iesniedza
INGA
ar eksportu saistītos dokumentus, proti, rēķinus, sertifikātu, preču sastāva deklarāciju, atlasītu paraugu un importa deklarācijas dokumentu.
Produkti tika ievesti trešajā valstī un tika atmuitoti.
INGA
vispār nav atlīdzinājusi bankas garantiju
Cruz & Companhia
.
Pēc
Cruz & Companhia
veiktā vīna eksporta tiesiskuma pārbaudes
INGA
ar 2004. gada 29. jūlija lēmumu noteica, ka summa, kas
Cruz & Companhia
tikusi izmaksāta kā eksporta kompensācija, ir jāatmaksā 30 dienu laikā, pretējā gadījumā draudot piemērot bankas garantijas īstenošanai nepieciešamos mehānismus.
Cruz & Companhia
, labprātīgi nesamaksājot pieprasīto summu,
INGA
2004. gada 29. jūlija lēmumu apstrīdēja
Tribunal Administrativo e Fiscal de Viseu
[Vizeo Administratīvajā un nodokļu tiesā]. 2008. gada 25. jūlijā šī tiesa
Cruz & Companhia
prasību noraidīja kā nepamatotu.
Cruz & Companhia
pārsūdzēja šo nolēmumu
Tribunal Central Administrativo do Norte
[Ziemeļu Centrālajā administratīvajā tiesā]. Šī tiesa ar 2009. gada 9. jūlija spriedumu, kurš ir kļuvis galīgs, noraidīja apelācijas sūdzību un atstāja spēkā
Tribunal Administrativo e Fiscal de Viseu
nolēmumu.
Cruz & Companhia
vērsās iesniedzējtiesā pret
IFAP
, iestādi, kas ir
INGA
tiesību pārņēmēja, un
CCAM
, lūdzot konstatēt, ka 1995. gada 31. augustā, – dienā, kad tika iesniegti dokumenti, kas pierādīja produktu ievešanu Angolā, – bankas garantija zaudēja priekšmetu un ka šādos apstākļos tas, ka
IFAP
aktivizēja bankas garantiju, bija prettiesiski un ļaunprātīgi. Tāpat
Cruz & Companhia
lūdza piespriest
CCAM
neizmaksāt attiecīgo bankas garantiju
IFAP
, kā arī piespriest
IFAP
samaksāt pieprasītās summas kā kompensāciju.
Iesniedzējtiesai radās jautājums par to, vai ir radušās tiesības uz galīgo kompensācijas summas piešķiršanu un, attiecīgi, vai bija pamatoti atbrīvot garantiju, kas nodrošina avansā izmaksājamās summas atmaksāšanu, ja eksportētājs ir uzrādījis eksporta deklarācijas pieņemšanas dokumentu un iesniedzis pierādījumus, ka produkti ir atstājuši Savienības muitas teritoriju 60 dienu laikā un tikuši ievesti galamērķa valstī, vai arī papildus bija jāpārliecinās par to, ka summas, kas tika saņemtas kā kompensācijas avanss, bija pamatotas.
Šādos apstākļos
Tribunal da Relação de Lisboa
[Lisabonas Apelācijas tiesa] nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai sniegtā garantija kompensācijas avansa maksājuma gadījumā ir jāuzskata par vairs spēkā neesošu, ja ir pierādīts, ka eksportētājs ir iesniedzis dokumentus par eksporta deklarācijas pieņemšanu, kā arī pierādījumus tam, ka preces ir atstājušas Kopienas muitas teritoriju, vēlākais, 60 dienu laikā pēc šīs pieņemšanas?
2)
Un,
a fortiori
, ja eksportētājs pat ir pierādījis šo preču atmuitošanu trešās valsts, kurā tās ir importētas, muitā?
3)
Vai, gluži pretēji, būtu jāuzskata, ka papildus šādu prasību pārbaudei, lai notiktu garantijas atbrīvošana, ir jāpārliecinās par to, ka valstij nekādu citu ar eksporta prettiesiskumu saistītu iemeslu dēļ nav nekādu ar kompensācijas avansa atmaksu saistītu tiesību?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Ar saviem jautājumiem, kas ir jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Regulas Nr. 2220/85 19. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka eksportētāja sniegtā garantija, lai nodrošinātu avansa, kas ticis saņemts par eksporta kompensāciju, atmaksāšanu ir jāuzskata par vairs spēkā neesošu, ja ir pierādīts, ka eksportētājs ir iesniedzis dokumentus par eksporta deklarāciju pieņemšanu, pierādījumus tam, ka preces, vēlākais, 60 dienu laikā pēc šīs pieņemšanas ir atstājušas Savienības muitas teritoriju, kā arī pierādījumus tam, ka šie produkti tikuši atmuitoti trešajā importētājvalstī.
Vispirms ir jāatgādina, ka saskaņā ar Regulas Nr. 3665/87 22. pantu pēc eksportētāja lūguma dalībvalstis pilnībā vai daļēji izmaksā kompensāciju, ja vien ir pieņemta eksporta deklarācija, ar noteikumu, ka tiek iemaksāts nodrošinājums.
Attiecībā uz nosacījumiem, kad garantija ir jāatbrīvo, ir jānorāda, ka Regulas Nr. 2220/85 19. panta, kas ietilpst IV sadaļā “Avansi”, 1. punkta a) apakšpunktā ir paredzēts, ka garantija tiek atbrīvota, ja ir radušās galīgas tiesības uz avansā piešķirto summu.
Tiesai iesniegtajos apsvērumos
Cruz & Companhia
norāda, ka iemaksātās garantijas priekšmets ir nodrošināt, ka eksports, attiecībā uz kuru ticis izmaksāts kompensācijas avanss, patiešām ir noticis, ka produkts ir nogādāts galamērķa valstī un noteiktajā termiņā laists šīs valsts tirgū. Atsaucoties uz Regulas Nr. 3665/87 4. panta 1. punktu kopā ar tās 18. panta 1. punkta b) apakšpunktu, tā norāda, ka garantija ir jāatbrīvo, tiklīdz eksportētājs iesniedz atmuitošanas sertifikātu, jo šajā brīdī tiesības uz kompensāciju kļūst galīgas.
Šajā ziņā ir jākonstatē, ka no Regulas Nr. 3665/87 4. panta 1. punkta formulējuma izriet, ka kompensācijas maksājums ir atkarīgs no tā, vai tiek iesniegts pierādījums, ka produkti, uz ko attiecas pieņemtās eksporta deklarācijas, vēlākais, 60 dienu laikā pēc šīs pieņemšanas ir izvesti no Savienības muitas teritorijas.
Šajā tiesību normā nav minētas galīgās tiesības uz šīs kompensācijas piešķiršanu.
Kā izriet no Regulas Nr. 3665/87 preambulas 16. apsvēruma, garantijas, kas iemaksāta saskaņā ar šīs regulas 22. pantu, mērķis ir nodrošināt avansa atmaksu gadījumā, ja vēlāk izrādītos, ka kompensācija nebija jāmaksā.
Šādā kontekstā ir jānorāda, ka minētās regulas 13. pantā ir paredzēts, ka kompensācija netiek piešķirta, ja produktiem nepiemīt “pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte”, un tad, ja šie produkti ir paredzēti lietošanai pārtikā, taču to izmantošana šim nolūkam ir izslēgta vai ievērojami samazināta to īpašību vai stāvokļa dēļ.
Runājot par “pienācīgi labu tirdzniecības kvalitāti”, ir jānorāda, ka Regulas Nr. 3665/87 13. pants atrodas šīs regulas 2. sadaļas “Eksports uz trešām valstīm” 1. nodaļā “Kompensācijas tiesības”, kas pierāda, ka eksportējamā produkta “pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte” ir būtisks nosacījums, kas prasīts kompensācijas piešķiršanai (skat. spriedumu
Fleisch-Winter
, C‑309/04,
EU:C:2005:732
, 28. punkts).
No minētā 13. panta arī izriet, ka dalībvalstīm ir jāpārbauda, ka uz trešajām valstīm eksportējamiem produktiem ir pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte (šajā ziņā skat. spriedumu Vācija/Komisija, C‑54/95,
EU:C:1999:11
, 49. punkts).
Rakstveida apsvērumos Portugāles valdība norāda, ka, pārbaudot
Cruz & Companhia
darbību, tā ir konstatējusi, ka šis eksportētājs neuztur speciālajos tiesību aktos paredzētos obligātos reģistrus.
Šajā saistībā ir jāatgādina, ka Regulas Nr. 822/87 71. panta 2. punktā ir paredzēts, ka fiziskām vai juridiskām personām vai personu grupām, kas profesionālās darbības veikšanai tur šīs regulas 1. pantā paredzētos vīna nozares produktus, jo īpaši ražotājiem, pudeļu pildītājiem, pārstrādātājiem un tirgotājiem, attiecībā uz šiem produktiem ir jāizdara ieraksti preču ievešanas un izvešanas reģistros.
Turklāt no Regulas Nr. 2238/93 1. panta 1. punkta izriet, ka tā nosaka noteikumus Regulas Nr. 822/87 71. panta piemērošanai saistībā ar vīna nozares produktu pavaddokumentiem.
Jānorāda, ka gadījumā, ja eksportētājs nav ievērojis pienākumu uzturēt reģistrus atbilstoši Regulām Nr. 822/87 un Nr. 2238/93, kas ir jānosaka iesniedzējtiesai, dalībvalstīm nav iespēju pārbaudīt, ka uz trešajām valstīm eksportējamajiem produktiem ir pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte saskaņā ar Regulas Nr. 3665/87 13. pantu, un tādējādi nodrošināt, ka tiek ievēroti nosacījumi, kas ir saistīti ar eksporta kompensācijas avansa maksājumu sistēmu.
No pastāvīgās judikatūras izriet, ka eksportētājam ir jāuzņemas atbildība par to pienākumu neizpildi, ko ietver eksporta kompensāciju pirmsfinansējuma režīms (attiecībā uz Regulas Nr. 3665/87 33. panta 1. punkta otrās daļas interpretāciju skat. spriedumu
Groupe Limagrain Holding
, C‑402/10,
EU:C:2011:704
, 52. punkts).
Tādējādi uz uzdotajiem jautājumiem ir jāatbild, ka Regulas Nr. 2220/85 19. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka eksportētāja sniegtā garantija, lai nodrošinātu avansa, kas ticis saņemts par eksporta kompensāciju, atmaksāšanu nav jāuzskata par vairs spēkā neesošu, pat ja ir pierādīts, ka eksportētājs ir iesniedzis dokumentus par eksporta deklarācijas pieņemšanu, pierādījumus tam, ka preces, vēlākais, 60 dienu laikā pēc šīs pieņemšanas ir atstājušas Savienības muitas teritoriju, kā arī pierādījumus tam, ka šie produkti tikuši atmuitoti trešajā importētājvalstī, ja nav izpildīti citi nosacījumi kompensācijas piešķiršanai, īpaši Regulas Nr. 3665/87 13. pantā paredzētais nosacījums par to, lai eksportējamajiem produktiem būtu pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (piektā palāta) nospriež:

19. panta 1. punkta a) apakšpunkts Komisijas 1985. gada 22. jūlija Regulā (EEK) Nr. 2220/85, ar ko nosaka kopējus sīki izstrādātus noteikumus garantijas ķīlu sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem, kas grozīta ar Komisijas 1993. gada 10. decembra Regulu (EK) Nr. 3403/93, ir jāinterpretē tādējādi, ka eksportētāja sniegtā garantija, lai nodrošinātu avansa, kas ticis saņemts par eksporta kompensāciju, atmaksāšanu nav jāuzskata par vairs spēkā neesošu, pat ja ir pierādīts, ka eksportētājs ir iesniedzis dokumentus par eksporta deklarācijas pieņemšanu, pierādījumus tam, ka preces, vēlākais, 60 dienu laikā pēc šīs pieņemšanas ir atstājušas Savienības muitas teritoriju, kā arī pierādījumus tam, ka šie produkti tikuši atmuitoti trešajā importētājvalstī, ja nav izpildīti citi nosacījumi kompensācijas piešķiršanai, īpaši Komisijas 1987. gada 27. novembra Regulas (EEK) Nr. 3665/87, kas nosaka vispārējus sīki izstrādātus noteikumus lauksaimniecības produktu eksporta kompensāciju sistēmas piemērošanai, kura grozīta ar Komisijas 1994. gada 26. jūlija Regulu (EK) Nr. 1829/94, 13. pantā paredzētais nosacījums par to, lai eksportējamajiem produktiem būtu pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – portugāļu.