CELEX: 62009CJ0511
Apelācija
Dempings
Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes piespiešanas mehānismu imports
Regula (EK) Nr. 1136/2006
Dempinga starpības noteikšana
Normālās vērtības un eksporta cenas salīdzinājums
Regula (EK) Nr. 384/96
2. panta 7. punkta a) apakšpunkts un 10. punkts

Savā apelācijas sūdzībā
Dongguan Nanzha Leco Stationery Mfg. Co. Ltd
(turpmāk tekstā – “
Dongguan
”), pirmkārt, lūdz atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2009. gada 23. septembra spriedumu lietā T‑296/06
Dongguan Nanzha Leco Stationery
/Padome (turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”), ciktāl ar to noraidīta
Dongguan
izvirzītā pirmā pamata pirmā daļa, un, otrkārt, lūdz Tiesu pašai taisīt galīgo spriedumu lietā, atceļot Padomes 2006. gada
24. jūlija Regulu (EK) Nr. 1136/2006, ar ko piemēro galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, kas
noteikts Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes piespiešanas mehānismu importam (OV L 205, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “galīgā regula”),
ciktāl ar to ieviests maksājums attiecībā uz Donguanā ražotiem piespiešanas mehānismiem (turpmāk tekstā – “PM”), kurš pārsniedz
maksājuma summu, kas būtu jāmaksā gadījumā, ja netiktu veikta apstrīdētā eksporta cenas korekcija.

Atbilstošās tiesību normas
Tiesību normas, kas reglamentē to, kā Eiropas Savienība piemēro antidempinga pasākumus, ir ietvertas Padomes 1995. gada 22. decembra
Regulā (EK) Nr. 384/96 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (OV 1996,
L 56, 1. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2005. gada 21. decembra Regulu (EK) Nr. 2117/2005 (OV L 340, 17. lpp.;
turpmāk tekstā – “pamatregula”).
Pamatregulas 2. panta 1.–7. punktā ir definēta preču, ko uzskata par ieviestām par dempinga cenām, normālā vērtība. Saskaņā
ar šiem noteikumiem:
“1.      Normālo vērtību parasti nosaka, pamatojoties uz cenām, kādas eksportētājvalstī [parastās tirdzniecības operācijās] ir maksājuši
vai maksās neatkarīgie klienti.
[..]
3.      Ja parastajās tirdzniecības operācijās nav novērojams identiskās [līdzīgas] preces noiets vai tas ir nepietiekams, vai arī
konkrētā tirgus situācija neļauj veikt pienācīgu salīdzināšanu, identiskās [līdzīgas] preces normālo vērtību aprēķina, pamatojoties
uz ražošanas izmaksām preces izcelsmes valstī, kurām pieskaitītas pārdošanas, vispārējās un administratīvās izmaksas saprātīgā
apmērā, kā arī peļņa [saprātīgā apmērā], vai arī pamatojoties uz parastajās tirdzniecības operācijās izmantotajām eksporta
cenām, eksportējot preci uz atbilstīgu trešo valsti [parastās tirdzniecības operācijās], ar noteikumu, ka šīs cenas ir reprezentatīvas
cenas [..].
[..]
7.      a)      Importējot preces no valstīm, kuras nav tirgus ekonomikas valstis, parasto [normālo] vērtību nosaka, pamatojoties uz cenu
vai salikto vērtību kādā trešā valstī ar tirgus ekonomiku vai pamatojoties uz cenu, importējot preces no šīs trešās valsts
uz citām valstīm, ietverot Kopienu, vai, ja tas nav iespējams, izmantojot jebkuru citu pieņemamu pamatojumu, ietverot cenu,
kāda Kopienā ir faktiski samaksāta vai maksājama par līdzīgu preci un kuru nepieciešamības gadījumā attiecīgi koriģē, ietverot
pieņemamu peļņas procentu.
[..]
b)      Veicot antidempinga izmeklēšanu attiecībā uz importu no Ķīnas Tautas Republikas, Vjetnamas un Kazahstānas, kā arī no tādām
valstīm bez tirgus ekonomikas, kas ir [Pasaules Tirdzniecības organizācijas (PTO)] dalībvalstis, līdz ar izmeklēšanas sākšanas
dienu normālo vērtību nosaka atbilstīgi 1. līdz 6. punktam, ja, pamatojoties uz pienācīgi argumentētiem iesniegumiem, ko iesniedz
viens vai vairāki izmeklēšanai pakļauti ražotāji, un saskaņā ar c) apakšpunktā minētiem kritērijiem un procedūrām iespējams
pierādīt [tiek pierādīts], ka konkrētie ražotāji attiecībā uz līdzīgu produktu ražošanu un pārdošanu darbojas gandrīz pilnīgas
tirgus ekonomikas apstākļos. Ja to nav iespējams veikt, tad piemēro a) apakšpunkta noteikumus.
[..]”
Pamatregulas 2. panta 8. punktā ir paredzēts:
“Eksporta cena ir tā cena, kas ir faktiski samaksāta vai maksājama par preci, ko eksportētājvalsts eksportē uz Kopienu pārdošanai.”
Pamatregulas 2. panta 10. punktā ir noteikts:
“Eksporta cenu un normālo vērtību salīdzina taisnīgi. Šo salīdzināšanu veic, izmantojot vienādus tirdzniecības līmeņus [posmus]
un izvēloties laika ziņā pēc iespējas tuvākus pārdošanas apjomus [pārdevumus], kā arī pienācīgu uzmanību pievēršot citām atšķirībām,
kas ietekmē cenu salīdzināmību. Ja normālā vērtība un eksporta cena nav salīdzināmas tādā formā, kādas tās ir noteiktas [nav
salīdzināmas šādā veidā], katrā konkrētā gadījumā pēc būtības [atsevišķi] izdara korekcijas, ņemot vērā faktorus [atšķirības
faktoros], par kuriem apgalvo (un kuri norāda), ka tie ietekmē cenas un [tātad arī] cenu salīdzināmību. Izdarot korekcijas,
izvairās no jebkādas pārklāšanās, jo īpaši attiecībā uz atlaidēm, rabatu atlaidēm, daudzumiem un tirdzniecības līmeni [posmu].
Ja izpilda konkrētos nosacījumus, var koriģēt šādus faktorus.
[..]
i)      Komisijas maksa [nauda]
Korekciju izdara, ņemot vērā atšķirības komisijas naudā, ko maksā saistībā ar apskatāmo noietu. Termins “komisijas nauda”
attiecas arī uz uzcenojumu, ko saņem izstrādājuma [preces] vai līdzīga izstrādājuma [līdzīgas preces] tirgotājs, ja šāda tirgotāja
funkcijas ir līdzīgas [..] pārstāvja [..], kurš strādā, pamatojoties uz komisijas naudu, [funkcijām].
[..]”

Tiesvedības priekšvēsture
Pārsūdzētā sprieduma 8.–24. punktā ir izklāstīti lietas pamatā esošie faktiskie apstākļi:
“
Sākotnējās izmeklēšanas process
8.      Prasītāja
Dongguan
[..] ir sabiedrība, kas darbojas saskaņā ar Ķīnas tiesībām un kam juridiskā adrese ir Donguanā (Ķīna). Tā ražo [PM], kurus
galvenokārt izmanto, lai iestiprinātu papīra lapas vai citus dokumentus aktu vākos vai dokumentu mapēs.
9.      Prasītāja visu savu produkciju pārdod
World Wide Stationery Ltd
(turpmāk tekstā – “
WWS
”), izmantojot uzņēmuma
Leco Stationery Manufacturing Co. Ltd
(turpmāk tekstā – “
LECO
”), kas ir tās galvenais akcionārs, starpniecību; gan
WWS
, gan
LECO
ir reģistrētas Honkongā (Ķīna).
WWS
pēc tam pārdod prasītājas produkciju klientiem gan Ķīnas tirgū, gan arī ārpus Ķīnas, eksportējot minēto produkciju uz Eiropas
Kopienu un citām trešām valstīm.
10.      2005. gada 11. martā Eiropas Kopienu Komisija saņēma sūdzību, ko iesniedza trīs Kopienas ražotāji –
Interkov spol. s r.o.
,
MI.ME.CA. Srl
un
NIKO – kovinarsko podjetje, d.d., Železniki
– kuri kopā pārstāv vairāk nekā 50 % no visas Kopienā saražotās PM produkcijas. Sūdzību atbalstīja
IML Industria Meccanica Lombarda Srl
[(turpmāk tekstā – “
IML
”)]. Šajā sūdzībā bija apgalvots, ka Ķīnas izcelsmes PM imports notiek par dempinga cenām, tādējādi radot būtisku kaitējumu
Kopienas ražošanas nozarei.
11.      2005. gada 28. aprīlī saskaņā ar pamatregulas 5. pantu
Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī
(OV C 103, 18. lpp.) tika publicēts paziņojums par antidempinga izmeklēšanas procedūras uzsākšanu saistībā ar PM importu no
Ķīnas.
12.      Pēc izmeklēšanas procedūras uzsākšanas Komisija visām ar izmeklēšanu īpaši skartajām pusēm izsūtīja aptaujas anketu. Prasītāja
aizpildīja šo aptaujas anketu un pēc tam, pamatojoties uz pamatregulas 2. panta 7. punkta b) un c) apakšpunktu, iesniedza
pieteikumu, lai iegūtu uzņēmuma, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, statusu, un pakārtoti, pamatojoties uz tās pašas
regulas 9. panta 5. punktu, pieteikumu par individuālās pieejas piemērošanu. Komisija tās pirmo pieteikumu noraidīja, bet
otro pieteikumu apmierināja.
13.      Ar 2005. gada 16. septembra elektroniskā pasta ziņu Komisija lūdza prasītāju palīdzēt Komisijai sagatavot 2005. gada 17.–19. oktobra
apmeklējumu Donguanā un Honkongā, lai tā varētu tur veikt pārbaudes izmeklēšanas ietvaros. Ar 2005. gada 4. oktobra telefaksu
Komisija nosūtīja formālo apstiprinājumu tam, ka tā apmeklēs prasītāju. Tomēr ar 2005. gada 5. oktobra elektroniskā pasta
ziņu Komisija informēja prasītāju, ka neparedzētu apstākļu dēļ tai jāatceļ plānotais apmeklējums.
Pagaidu regula un izmeklēšanas procedūras turpinājums
14.      2006. gada 26. janvārī Komisija pieņēma Regulu (EK) Nr. 134/2006, ar ko piemēro antidempinga pagaidu maksājumu Ķīnas Tautas
Republikas izcelsmes PM importam (OV L 23, 13. lpp.; turpmāk tekstā – “pagaidu regula”). Ar šo regulu tika noteikts pagaidu
antidempinga maksājums 33,3 % apmērā attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzējas saražoto PM importu, sākot no 2006. gada
28. janvāra, un 48,1 % apmērā uz visu pārējo Ķīnas izcelsmes PM importu.
15.      PM normālā vērtība ražotājiem eksportētājiem, kuriem nav piešķirts tāda uzņēmuma statuss, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos,
tāpat kā apelācijas sūdzības iesniedzējai tika noteikta atbilstoši pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktam pēc pārbaudītas
informācijas, ko sniedza kāds ražotājs, kuram ir uzņēmums analogā valstī. Šajā sakarā Komisija ir pagaidu kārtā secinājusi,
ka Irāna ir vispiemērotākā un vispamatotākā izvēle. Tādējādi par normālo vērtību tika noteikta vidējā svērtā pārdošanas cena
Irānas iekšējā tirgū, ko Irānas ražotājs, kas piekrita sadarboties, izmantoja attiecībās ar neatkarīgiem klientiem.
16.      PM eksporta cenu attiecībā uz pārdošanu ar eksportu uz Kopienu ko eksportētāji, kuriem piemēro individuālo pieeju, veic ar
saistīto ārpus Kopienas reģistrēto sabiedrību starpniecību, noteica, pamatojoties uz tālākpārdošanas cenām neatkarīgiem klientiem
Kopienā saskaņā ar pamatregulas 2. panta 8. punktu. Konkrēti, apelācijas sūdzības iesniedzējas PM eksporta cenu noteica, pamatojoties
uz cenām, kuras
WWS
piemēroja pirmajam neatkarīgajam klientam Kopienā, samazinot to par 12,6 %, kas atbilst noteiktām izmaksām, kuras rodas posmā
starp rūpnīcu un Kopienas robežu, proti, transportēšanas izmaksām, apdrošināšanai, kravu apstrādei u.c.
17.      Saskaņā ar pagaidu regulu normālās vērtības un eksporta cenas salīdzinājumu veica piegādes no rūpnīcas līmenī un tajā pašā
tirdzniecības posmā. Lai nodrošinātu taisnīgu normālās vērtības un eksporta cenas salīdzinājumu, saskaņā ar pamatregulas 2. panta
10. punktu tika ņemtas vērā atšķirības faktoros, kas saskaņā ar iesniegto un pierādīto informāciju ietekmēja cenas un cenu
salīdzināmību. Attiecībā uz prasītāju cenu korekciju veica, pamatojoties uz pamatregulas 2. panta 10. punkta i) apakšpunktu,
jo eksporta darījumus veica ar saistītās sabiedrības, kas darbojas citā valstī, kura nav attiecīgā valsts, vai atrodas ārpus
Kopienas, starpniecību. Veicot šo korekciju, PM eksporta cena tika samazināta, atskaitot no tās 18,6 % kā
WWS
pārdošanas, administratīvās un citas vispārīgās izmaksas, 1,8 % kā
LECO
izdevumus un 5 % kā šo abu uzņēmumu saprātīgās peļņas normu.
18.      Ar 2006. gada 3. marta vēstuli prasītāja iesniedza rakstveida apsvērumus par pagaidu regulas piemērošanu. Cita starpā prasītāja
norādīja, pirmkārt, ka nebija pareizi no eksporta cenas, ko piemēro
WWS
, atskaitīt noteiktu summu, ko veido pārdošanas, administratīvās un citas vispārīgās izmaksas, kā arī
LECO
un
WWS
peļņu, jo šajā gadījumā normālās vērtības un eksporta cenas salīdzinājums neesot veikts vienā un tajā pašā tirdzniecības posmā.
Otrkārt, tā norādīja, ka tika pieļautas kļūdas
WWS
pārdošanas, administratīvo un citus vispārīgo izmaksu aprēķinā un it īpaši ka noteiktās tiešās pārdošanas izmaksas tika ņemtas
vērā divas reizes.
19.      2006. gada 21. aprīlī prasītāja tika uzklausīta uzklausīšanas ietvaros. Pēc minētās uzklausīšanas prasītāja 2006. gada 26. aprīlī
iesniedza papildu rakstveida apsvērumus.
20.      Ar 2006. gada 24. maija vēstuli Komisija atbilstoši pamatregulas 20. panta 1. punktam paziņoja prasītājai būtisko pierādījumu
un apsvērumu, ar kuriem tā plānoja pamatot savu ierosinājumu galīgo kompensācijas maksājumu noteikšanai, galīgo izklāstu.
Prasītāja rakstveida apsvērumus par minēto dokumentu iesniedza ar 2006. gada 5. jūnija vēstuli. Tā sniedza arī mutvārdu apsvērumus
2006. gada 21. jūnija uzklausīšanas laikā. Visbeidzot, ar 2006. gada 3. jūlija vēstuli Komisija atbildēja uz prasītājas apsvērumiem,
sniedzot papildu piezīmes.
Galīgā regula
21.      2006. gada 24. jūlijā Eiropas Savienības Padome pieņēma [galīgo regulu]. Prasītājai piemērojamā galīgā dempinga starpība tika
noteikta 27,1 % apmērā un pārējiem ražotājiem – 47,4 % apmērā.
22.      Attiecībā uz PM normālās vērtības aprēķinu Padome galīgajā regulā konstatēja, ka pēc atkārtotas informācijas, ko sniedza ražotājs
Irānā, analīzes ir jāsecina, ka šī informācija bija nepilnīga un/vai pretrunīga un tātad to nevar izmantot, lai aprēķinātu
PM normālo vērtību galīgajā posmā. Līdz ar to cits saprātīgs pamats tika izmantots, lai aprēķinātu normālo vērtību saskaņā
ar pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktu. Šajā ziņā galīgajā regulā ir norādīts, ka, ņemot vērā informācijas neesamību
no citām trešām valstīm, kurās ražo PM, tiek uzskatīts, ka informācija, kas ietverta sūdzībā un izriet no Kopienas ražošanas
nozares [pārstāvjiem], veido vispieņemamāko pamatu, lai noteiktu PM normālo vērtību galīgajā posmā. Turklāt no galīgās regulas
izriet, ka tika veikta korekcija, lai atspoguļotu specifiskus pārbaudītus datus, kas iegūti izmeklēšanas gaitā, tostarp attiecībā
uz izejvielu un transportēšanas cenām.
23.      Eksporta cena tika noteikta atbilstoši pagaidu regulā izklāstītajai metodei (skat. iepriekš 16. punktu).
24.      Saskaņā ar galīgo regulu normālās vērtības un eksporta cenas salīdzinājums jāveic piegādes no rūpnīcas līmenī un tajā pašā
tirdzniecības posmā. Lai taisnīgi salīdzinātu normālo vērtību un eksporta cenu attiecībā uz prasītāju, pretēji tās pirmajam
apgalvojumam, kas izklāstīts 2006. gada 3. marta vēstulē,
WWS
eksporta cenu korekcija saskaņā ar pamatregulas 2. panta 10. punkta i) apakšpunktu tika saglabāta. Kopienas iestādes ir apstiprinājušas
savu nostāju, ka attiecības starp prasītāju, no vienas puses, un
LECO
un
WWS
, no otras puses, ir pielīdzināmas attiecībām ar uzņēmēju, kurš strādā par komisijas maksu. Tomēr, izvērtējot prasītājas otro
apgalvojumu, kas ietverts 2006. gada 3. marta vēstulē, par to, ka dažas
LECO
un
WWS
pārdošanas izmaksas ir tikušas ņemtas vērā divas reizes, tika secināts, ka šo izmaksu aprēķinā ir ieviesusies pārrakstīšanās
kļūda. Tādēļ
WWS
pārdošanas, administratīvo un citu vispārīgo izmaksu atskaitīšanas [procentuālā daļa] tika samazināta no 18,6 % līdz 3,2 %.
Gala rezultātā Kopienas iestāžu veiktajā korekcijā ietilpa eksporta cenas samazinājums par 3,2 %, tostarp ņemot vērā
WWS
tiešās pārdošanas, administratīvās un citas vispārīgās izmaksas, par 1,8 %, ņemot vērā
LECO
izmaksas, un par 5 % – kā abu sabiedrību peļņas normu.”

Tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
Ar prasības pieteikumu, kas reģistrēts 2006. gada 19. oktobrī,
Dongguan
cēla Vispārējā tiesā [tolaik – Pirmās instances tiesā] prasību par daļēju atcelšanu. Ar Vispārējās tiesas piektās palātas
priekšsēdētāja 2007. gada 16. februāra rīkojumu Komisijai tika atļauts iestāties lietā Padomes prasījumu atbalstam. Ar viņa
2007. gada 19. aprīļa rīkojumu
IML
tika atļauts iestāties lietā Padomes prasījumu atbalstam.
Savas prasības pamatojumam
Dongguan
izvirzīja divus pamatus.
Pirmā prasības pamata pirmajā daļā tika apgalvots pamatregulas 2. panta 10. punkta pārkāpums, proti, ka iestādes esot salīdzinājušas
PM normālo vērtību un eksporta cenu atšķirīgajos tirdzniecības posmos, un otrajā daļā tika apgalvots labas pārvaldības un
“rūpīgas pārbaudes” principu pārkāpums, proti, ka iestādes neesot veikušas tām sniegtās informācijas pienācīgu pārbaudi. Otrajā
pamatā ir norādīts uz pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunkta pārkāpumu, proti, ka galīgajā regulā iestādes esot grozījušas
PM normālās vērtības aprēķina metodi salīdzinājumā ar pagaidu regulu, nenorādot kādu ļoti būtisku pamatojumu.
Saistībā ar pirmā prasības pamata pirmo daļu, kas ir vienīgais jautājums, ko skar šī apelācijas tiesvedība, Vispārējā tiesa
ir secinājusi, ka korekcija atbilstoši pamatregulas 2. panta 10. punktam, ko veidoja eksporta cenas samazināšana par pārdošanas
izmaksām saistībā ar
Dongguan
veikto PM tirdzniecību Kopienas tirgū, bija nepieciešama, lai novērstu līdzsvara izjaukšanu minēto PM normālās vērtības un
eksporta cenas salīdzināšanas procesā.
Citstarp Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 40.–53. punktā ir konstatējusi:
“40.      Vispirms ir jāatgādina, ka tirdzniecības aizsardzības pasākumu jomā iestādēm ir plaša rīcības brīvība izvērtējamo ekonomisko,
politisko un tiesisko situāciju sarežģītības dēļ (Tiesas 2007. gada 27. septembra spriedums lietā C‑351/04
Ikea Wholesale
, Krājums, I‑7723. lpp., 40. punkts, un Vispārējās tiesas 2008. gada 8. jūlija spriedums lietā T‑221/05
Huvis
/Padome, Krājumā nav publicēts, 38. punkts).
41.      Turklāt saskaņā ar pastāvīgo judikatūru tirdzniecības aizsardzības pasākumu jomā Kopienu tiesa, pārbaudot iestāžu veikto vērtējumu,
pārbauda vienīgi procesuālo tiesību normu ievērošanu, faktu, uz kuriem pamatojas apstrīdētā izvēle, pareizību, to, vai nav
pieļauta acīmredzama kļūda šo faktu vērtējumā un vai nav pieļauta pilnvaru nepareiza izmantošana (skat. Vispārējās tiesas
2004. gada 28. oktobra spriedumu lietā T‑35/01
Shanghai Teraoka Electronic
/Padome, Krājums, II‑3663. lpp., 48. un 49. punkts un tajos minētā judikatūra, un 2006. gada 4. oktobra spriedumu lietā T‑300/03
Moser Baer India
/Padome, Krājums, II‑3911. lpp., 28. punkts un tajā minētā judikatūra). Šī ierobežotā tiesas kontrole it īpaši attiecas uz
izvēli starp dažādajām dempinga starpības aprēķināšanas metodēm un uz preces normālās vērtības noteikšanu (skat. iepriekš
40. punktā minēto spriedumu lietā
Ikea Wholesale
, 41. punkts un tajā minētā judikatūra).
42.      Tāpat saskaņā ar judikatūru gan no pamatregulas 2. panta 10. punkta redakcijas, gan no tā struktūras izriet, ka eksporta cenas
vai normālās vērtības korekciju var veikt vienīgi tādēļ, lai ņemtu vērā atšķirības tajos faktoros, kuri ietekmē cenas un attiecīgi
to salīdzināmību (Vispārējas tiesas 2002. gada 21. novembra spriedums lietā T‑88/98
Kundan
un
Tata
/Padome,
Recueil
, II‑4897. lpp., 94. punkts). Citiem vārdiem sakot, tas nozīmē, ka [cenu] korekcijas mērķis ir atjaunot simetriju starp preces
normālo vērtību un eksporta cenu tādējādi, ka, ja korekcija ir veikta pareizi, tas nozīmē, ka ir atjaunota simetrija starp
normālo vērtību un eksporta cenu. Savukārt, ja korekcija nav veikta pareizi, tas nozīmē, ka ir radīta asimetrija starp normālo
vērtību un eksporta cenu (Vispārējās tiesas 2009. gada 10. marta spriedums lietā T‑249/06
Interpipe Nico Tube
un
Interpipe NTRP
/Padome, [Krājums, II‑383. lpp.], 194. un 195. punkts).
43.      Šajā kontekstā Vispārējai tiesai ir jāizvērtē jautājums par to, vai normālās vērtības un eksporta cenas aprēķinā tika ievērots
iestāžu izvēlētais salīdzināšanas līmenis, un attiecīgi ir jāpārbauda, vai veiktā korekcija ir atjaunojusi simetriju šo divu
faktoru salīdzināšanā vai arī, gluži pretēji, tās rezultātā ir notikusi salīdzināšana atšķirīgajos tirdzniecības posmos.
44.      Izskatāmajā lietā no galīgās regulas preambulas 22. apsvēruma izriet, ka Ķīnā ražoto PM normālās vērtības un eksporta cenas
salīdzināšanu iestādes ir veikušas vienā un tajā pašā tirdzniecības posmā, proti, piegādes no rūpnīcas līmenī. It īpaši attiecībā
uz prasītājas ražotajiem PM 2006. gada 3. jūlija vēstulē ir precizēts, ka gan šo preču normālā vērtība, gan eksporta cena
tika noteiktas pirms iespējamā uzņēmēja starpnieka iesaistīšanās pārdošanas procesā, proti, pirms
LECO
un
WWS
iesaistīšanās prasītājas PM tirdzniecībā.
45.      Turpinot attiecībā uz eksporta cenu, pirmkārt, ir jānorāda, ka prasītāja neapstrīd to, ka aprēķins ir veikts atbilstoši pamatregulas
2. panta 8. punktam. Prasītāja un iestādes atzīst, ka tās PM eksporta cena atbilst cenām, kuras
WWS
piemēro neatkarīgajiem klientiem Kopienas tirgū, kā tas ir konstatēts galīgās regulas preambulas 21. apsvērumā un, ņemot
vērā šajā apsvērumā ietverto atsauci, pagaidu regulas preambulas 41. un 42. apsvērumā.
46.      Otrkārt, attiecībā uz normālo vērtību prasītāja turpretim uzskata, ka šī vērtība esot bijusi jānosaka atbilstoši pamatregulas
2. panta 1. un 3. punktam, lai tā atbilstu prasītājas PM cenām, kuras
WWS
piemēro vietējā Ķīnas tirgū.
47.      Šajā sakarā ir jāatgādina, ka no pamatregulas 2. panta 7. punkta b) apakšpunkta formulējuma izriet, ka normālās vērtības noteikšana
precēm, kas nāk no Ķīnas, atbilstoši šīs pašas regulas 2. panta 1.–6. punktā izklāstītajiem noteikumiem attiecas vienīgi uz
specifiskiem individuāliem gadījumiem, kuros konkrētie ražotāji katrs attiecībā uz sevi ir iesnieguši pienācīgi ar dokumentiem
pamatotu pieteikumu atbilstoši kritērijiem un procedūrām, kas izklāstīti pamatregulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunktā, lai
pierādītu, ka tie pārsvarā darbojas tirgus ekonomikas apstākļos (šajā ziņā skat. Vispārējās tiesas 2003. gada 23. oktobra
spriedumu lietā T‑255/01
Changzhou Hailong Electronics & Light Fixtures
un
Zhejiang Yankon
/Padome,
Recueil
, II‑4741. lpp., 40. punkts).
48.      Tomēr šajā lietā ir jāsecina, ka saskaņā ar galīgās regulas preambulas 14. apsvērumu prasītājas pieteikums, kas iesniegts,
pamatojoties uz pamatregulas 2. panta 7. punkta b) apakšpunktu, tika noraidīts. Tādējādi prasītājas PM normālo vērtību nevarēja
noteikt kā atbilstošu šo preču cenām prasītājas vietējā tirgū, proti, cenām, kuras
WWS
piemēroja Ķīnas tirgū, jo tika konstatēts, ka šīs preces nav parasto tirdzniecības darījumu priekšmets.
49.      Turklāt ir jāatzīmē, ka atsaucei, ko prasītāja šajā ziņā veica uz iepriekš 36. punktā minētā [Tiesas 1988. gada 5. oktobra]
sprieduma lietā [250/85]
Brother Industries
/Padome [(
Recueil
, 5683. lpp.)] 15.–18. punktu, nav nozīmes šajā lietā. Minētajā spriedumā, lai gan Tiesa nosprieda, ka iestādes bija taisnīgi
aprēķinājušas normālo vērtību importa precēm no Japānas, pamatojoties uz tālākpārdošanas cenām, ko praktizēja izplatītājs
vietējā tirgū, šis vērtējums izrietēja no fakta, ka Japāna ir valsts ar tirgus ekonomiku.
50.      Turpinājumā ir jākonstatē, ka saskaņā ar galīgās regulas preambulas 17. apsvērumu prasītājas saražoto PM normālā vērtība tika
aprēķināta uz saprātīga pamata atbilstoši pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktam. Saskaņā ar judikatūru šīs normas
mērķis ir it īpaši nepieļaut valstīs, kurās nav tirgus ekonomikas, esošo cenu un izmaksu ņemšanu vērā, jo šie parametri nav
parasts tirgū darbojošos spēku rezultāts (pēc analoģijas skat. Tiesas 1990. gada 11. jūlija spriedumu apvienotajās lietās
C‑305/86 un C‑160/87
Neotype Techmashexport
/Komisija un Padome,
Recueil
, I‑2945. lpp., 26. punkts, un 1991. gada 22. oktobra spriedumu lietā C‑16/90
Nölle
,
Recueil
, I‑5163. lpp., 10. punkts). It īpaši attiecībā uz prasītājas PM no 2006. gada 3. jūlija vēstules izriet, ka normālā vērtība
tika aprēķināta, pamatojoties uz analogo Kopienas ražotāju ražošanas, administratīvajām un citām vispārīgajām izmaksām, kā
arī ņemot vērā saprātīgu peļņu. Tomēr šajā aprēķinā nevarēja iekļaut nekādas tiešās pārdošanas izmaksas, jo, kā jau prasītāja
to vairākkārt ir atzinusi, tostarp atbildot uz izmeklēšanas laikā Komisijai nosūtītajā aptaujas anketā, kā arī 2006. gada
5. jūnija vēstulē ietvertajiem jautājumiem,
LECO
un
WWS
bija uzticēts prasītājas preču tirgošanas uzdevums.
51.      No veida, kādā aprēķināja prasītājas PM normālo vērtību, un it īpaši no pārdošanas izmaksu neiekļaušanas aprēķinā izriet,
ka prasītājas PM normālās vērtības un eksporta cenas salīdzināšanas procesā tiktu izjaukts līdzsvars, ja iestādes nebūtu veikušas
cenu korekciju atbilstoši pamatregulas 2. panta 10. punktam, samazinot eksporta cenu par pārdošanas izmaksām, kuras izriet
no prasītājas PM tirdzniecības Kopienas tirgū.
52.      Tādējādi ir jāsecina, ka iestādes nav pieļāvušas acīmredzamu kļūdu vērtējumā, veicot korekciju prasītājas ražoto PM eksporta
cenām atbilstoši pamatregulas 2. panta 10. punktam.
53.      Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, prasītājas izvirzītā pirmā prasības pamata pirmā daļa ir jānoraida.”

Tiesvedība Tiesā un lietas dalībnieku prasījumi
Savā apelācijas sūdzībā
Dongguan
lūdz Tiesu:
–        atcelt pārsūdzēto spriedumu, ciktāl ar to noraidīta pirmajā instancē
Dongguan
izvirzītā pirmā prasības pamata pirmā daļa;
–        izspriest lietu pēc būtības, atceļot galīgo regulu, ciktāl tajā attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzējas ražotajiem PM
noteiktais antidempinga maksājums pārsniedz maksājuma summu, kas tiktu noteikta, ja netiktu veikta apstrīdētā eksporta cenas
korekcija, un
–        piespriest Padomei atlīdzināt šajā lietā radušos tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus, kas radušies pirmajā instancē.
Savā atbildes rakstā uz apelāciju Padome lūdz Tiesu:
–        noraidīt apelācijas sūdzību,
–        pakārtoti noraidīt prasību un
–        katrā ziņā piespriest
Dongguan
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus apelācijas tiesvedībā.
Komisija paziņoja par Padomes nostājas atbalstu.

IML
atbalsta Padomes prasījumus.

Par apelācijas sūdzību
Savā vienīgajā apelācijas sūdzības pamatā
Dongguan
lūdz atcelt pārsūdzēto spriedumu, ciktāl Vispārējā tiesa ir noraidījusi pirmā prasības pamata pirmo daļu, kas saistīts ar
pamatregulas 2. panta 10. punkta pārkāpumu, proti, to, ka iestādes PM normālās vērtības un eksporta cenu salīdzinājumu esot
veikušas atšķirīgos tirdzniecības posmos.

Lietas dalībnieku argumenti

Dongguan
apgalvo, ka Vispārējā tiesa nav noteikusi analogas normālās vērtības jēdzienam, kā tas ir definēts pamatregulas 2. panta
7. punkta a) apakšpunktā, pareizu juridisko iedarbību.
Līdz ar to
Dongguan
uzskata, ka Vispārēja tiesa ir kļūdaini secinājusi, ka šāda analoga normālā vērtība atbilst līmenim, kurā PM atstāj
Dongguan
ražošanas ķēdi Ķīnā, lai gan pašā pārsūdzētajā spriedumā ir atzīts, ka pārdošanas, administratīvās un citas vispārīgās izmaksas
attiecībā uz pārdošanu iekšzemē un uz eksportu bija radušās nevis sabiedrībai Ķīnā, bet gan saistītajām sabiedrībām valstī
ar tirgus ekonomiku, proti, Honkongā.
Turpinājumā
Dongguan
apgalvo, ka no pārsūdzētā sprieduma 38., 50., 60. un 63. punkta, tos aplūkojot kopsakarā, skaidri izriet, ka pārdošanas, administratīvās
un citas vispārīgās izmaksas, kas radušās
LECO
un
WWS
Honkongā, ir izmaksas, kas radušās saistībā ar eksportu un Ķīnā, un ka apstāklis, ka
Dongguan
nebija pārdošanas izmaksu Ķīnā, nav apstrīdēts. Šajā sakarā
Dongguan
uzskata, ka pamatregulas 2. panta 10. punkta pārkāpums tieši izriet no argumenta, kas saistīts ar šīs regulas 2. panta 7. punkta
a) apakšpunktu.

Dongguan
norāda, ka apstāklim, ka
LECO
un
WWS
bija uzticēts tās preču tirgošanas uzdevums, nav nekāda sakara ar normālās vērtības noteikšanu, jo šī vērtība esot analoga
normālā vērtība un tāpēc neesot balstīta uz izmaksām, kas rodas
Dongguan
. Līdz ar to konstatējums, ko Vispārējā tiesa izdarījusi pārsūdzētā sprieduma 50. punktā un saskaņā ar kuru šajā aprēķinā
nevarēja iekļaut nekādas tiešās pārdošanas izmaksas, jo
LECO
un
WWS
bija uzticēts
Dongguan
preču tirgošanas uzdevums, esot kļūdains.
Turpretim konstatējumam, saskaņā ar kuru
LECO
un
WWS
bija uzticēts
Dongguan
preču tirgošanas uzdevums, esot nozīme, nosakot apelācijas sūdzības iesniedzējas izplatīšanas ķēdes posmu, kurā saskaņā ar
pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktu noteiktā normālā vērtība ir pareiza analoga normālā vērtība.
Dongguan
uzskata, ka aplūkojamajā gadījumā posms, kas būru jāņem vērā apelācijas sūdzības iesniedzējas izplatīšanas ķēdē, atbilst
“piegādes no
WWS
” posmam, proti, normālajai vērtībai, pēc kuras prece tiek pirmo reizi piegādāta kādai nesaistītajai personai iekšējā tirgū.
Padome atgādina, ka fakti, uz kuriem balstīts šis pamats, nav tikuši apstrīdēti. Tā apgalvo, ka iestādes ir pamatoti aprēķinājušas
salikto normālo vērtību “piegādes no rūpnīcas” līmenī sabiedrībai, kam nav radušās nekādas tiešās pārdošanas izmaksas tās
preču pārdošanā iekšējā tirgū, balstoties uz datiem, ko sniegusi Kopienas ražošanas nozare. Eksporta cenas esot tikušas noteiktas,
pamatojoties uz cenām, ko
WWS
pieprasa no pirmā neatkarīgā klienta.
Tomēr iestādes esot veikušas
Dongguan
eksporta cenu korekciju atbilstoši pamatregulas 2. panta 10. punkta i) apakšpunktam, jo
Dongguan
tiešā veidā nepārdeva savas preces neatkarīgajiem klientiem, bet visas savas preces kopumā pārdeva eksportam ar divu savu
saistīto pārdošanas sabiedrību, proti,
LECO
un
WWS
, starpniecību. Šajā sakarā iestādes esot secinājušas, ka attiecības starp
Dongguan
, no vienas puses, un ar to saistītajām sabiedrībām
LECO
un
WWS
, no otras puses, ir pielīdzināmas attiecībām ar uzņēmēju, kas strādā par komisijas maksu.
Padome norāda, ka
Dongguan
nav apgalvojusi, ka iestādes būtu pārkāpušas pamatregulas 2. panta 1.–3. punktu un 7. punkta a) apakšpunktu tādēļ, ka tās
nav iekļāvušas pārdošanas izmaksas saliktajā normālajā vērtībā. Visbeidzot tā uzskata, ka argumenti par pamatregulas 2. panta
10. punkta i) apakšpunkta pārkāpumu ir balstīti vienīgi uz apgalvojumu, saskaņā ar kuru normālā vērtība atbilst “piegādes
no
WWS
” posmam. Šis apgalvojums esot acīmredzami kļūdains un katrā ziņā nepieņemams, jo tajā esot apstrīdēts Vispārējās tiesas sniegtais
faktiskā rakstura vērtējums. Līdz ar to arī arguments par pamatregulas 2. panta 10. punkta i) apakšpunkta pārkāpumu esot jānoraida.

Tiesas vērtējums
Ir jānorāda, ka normālās vērtības noteikšanu un eksporta cenas noteikšanu regulē atšķirīgi noteikumi un ka tādēļ pārdošanas,
administratīvās un citas vispārīgās izmaksas nav obligāti jāvērtē vienādi abos gadījumos. Tomēr iespējamās atšķirības starp
šīm divām vērtībām var tikt ņemtas vērā, veicot pamatregulas 2. panta 10. punkta paredzēto korekciju (šajā ziņā skat. 1991. gada
7. maija spriedumu lietā C‑69/89
Nakajima
/Padome,
Recueil
, I‑2069. lpp., 73. punkts).
Šajā ziņā gan no pamatregulas 2. panta 10. punkta redakcijas, gan no tā struktūras izriet, ka eksporta cenas vai normālās
vērtības korekciju var veikt vienīgi tādēļ, lai ņemtu vērā atšķirības tajos faktoros, kuri ietekmē cenas un tātad to salīdzināmību,
nodrošinot, ka salīdzināšana tiek veikta vienā un tajā pašā tirdzniecības posmā.
Šajā lietā
Dongguan
būtībā apgalvo, ka analogai normālajai vērtībai, kas noteikta atbilstoši pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktam,
ir jābūt vienādai ar normālo vērtību, kas aplūkojamajā lietā atbilst “piegādes no
WWS
” posmam. Tiek apgalvots, ka, tā kā šajā lietā attiecīgajai valstij nav tirgus ekonomikas, normālajai vērtībai, kas noteikta
atbilstoši pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktam, esot jābūt vienādai ar tirgus ekonomikas apstākļos noteikto normālo
vērtību, par kuru preci iekšējā tirgū pirmo reizi piegādā nesaistītajai personai, t.i., pirmajam neatkarīgajam klientam.

Dongguan
norāda, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā ir apstiprinājusi eksporta cenas samazināšanu līdz līmenim, kas ir pirms
“piegādes no
WWS
” posma, un līdz ar to ir pārkāpusi principu par simetriju starp normālo vērtību un eksporta cenu, kurai jāatbilst “piegādes
no
WWS
” posmam, tādējādi pārkāpjot pamatregulas 2. panta 10. punktu.
Šajā lietā no galīgās regulas preambulas 18. apsvēruma izriet, ka normālā vērtība tikusi noteikta, pamatojoties uz Kopienas
ražošanas nozares sniegtajiem datiem. Saskaņā ar galīgās regulas preambulas 21. apsvērumu tikusi apstiprināta pagaidu regulas
preambulas 41. un 42. apsvērumā izklāstītā metodika.
Saskaņā ar galīgās regulas preambulas 22. apsvērumu šis PM normālās vērtības un eksporta cenas salīdzinājums tika veikts “piegādes
no rūpnīcas” līmenī un vienā un tajā pašā tirdzniecības posmā. Atbilstoši minētajam preambulas apsvērumam, lai nodrošinātu
taisnīgu normālās vērtības un eksporta cenas salīdzinājumu, saskaņā ar pamatregulas 2. panta 10. punktu tika ņemtas vērā atšķirības
faktoros, kas saskaņā ar iesniegto un pierādīto informāciju ietekmēja cenas un cenu salīdzināmību. Faktori, attiecībā uz kuriem
tikusi pieņemta korekcija, attiecas uz izmaksām, kas izriet no
Dongguan
PM tirdzniecības Kopienas tirgū.
Tomēr
Dongguan
, atsaucoties uz iepriekš minēto spriedumu lietā
Brother Industries
/Padome (15.–18. punkts), apgalvo, pirmkārt, ka galvenais jautājums ir par tāda posma noteikšanu tās izplatīšanas ķēdē, kuram
analogai normālajai vērtībai ir jāatbilst saskaņā ar pamatregulas 2. panta 7. punkta a) apakšpunktu, proti, normālajai vērtībai,
kas noteikta tirgus ekonomikas apstākļos.
Patiešām no minētā sprieduma izriet, ka, tā kā normālās vērtības salikšanas mērķis ir noteikt preces pārdošanas cenu, kāda
tā būtu gadījumā, ja prece tiktu pārdota tās izcelsmes vai eksporta valstī, konkrētajā gadījumā bija pamats izmantot saistītā
izplatītāja tālākpārdošanas cenas, jo tās varēja tikt uzskatītas par cenām, par kurām preci pirmo reizi pārdod parasto tirdzniecības
darījumu gaitā. Tomēr minētajā lietā attiecīgajai valstij bija tirgus ekonomika. Savukārt šajā lietā PM normālā vērtībā ir
tikusi salikta, balstoties uz šā sprieduma 27. punktā izklāstīto pieņemamo pamatojumu saskaņā ar pamatregulas 2. panta 7. punkta
a) apakšpunktu, jo attiecīgajai valstij nav tirgus ekonomikas.
Lai gan pamatregulas 2. panta 1. punktā ir noteikts vispārīgais princips, saskaņā ar kuru normālo vērtību parasti nosaka,
pamatojoties uz cenām, kādas eksportētājvalstī parastās tirdzniecības operācijās ir maksājuši vai maksās neatkarīgie klienti,
ne no šīs regulas 2. panta 7. punkta redakcijas vai struktūras, ne arī no Tiesas judikatūras neizriet, ka tad, ja Savienības
iestādes nosaka normālo vērtību, pamatojoties uz “jebkuru citu pieņemamu pamatojumu”, šai normālajai vērtībai būtu vienmēr
jāatbilst normālajai vērtībai, par kuru preci piegādā pirmajam neatkarīgajam klientam. Ar šādu interpretāciju tiktu pārkāpta
Savienības iestāžu rīcības brīvība attiecībā uz normālās vērtības noteikšanu valstīm, kurām nav tirgus ekonomikas (šajā ziņā
skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Ikea Wholesale
, 40. punkts).
Šo secinājumu neatspēko pamatregulas 2. panta 3. punkts, kurā ir paredzēts tikai eksportētāja uzņēmuma, kas darbojas tirgus
ekonomikas apstākļos, normālās vērtības aprēķins.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, ir jāatzīst, ka iestādes ir pamatoti aprēķinājušas salikto normālo vērtību “piegādes
no rūpnīcas” līmenī, jo attiecīgajai sabiedrībai nebija radušās nekādas tiešās pārdošanas izmaksas attiecībā uz tās veiktajiem
pārdevumiem iekšējā tirgū.
Pārsūdzētā sprieduma 51. punktā Vispārējā tiesa ir secinājusi, ka, tā kā pārdošanas izmaksas nebija iekļautas normālās vērtības
noteikšanā,
Dongguan
PM normālās vērtības un eksporta cenas salīdzināšanas procesā tiktu izjaukts līdzsvars, ja iestādes nebūtu veikušas korekciju
atbilstoši pamatregulas 2. panta 10. punktam, samazinot eksporta cenu par pārdošanas izmaksām, kuras izriet no
Dongguan
PM tirdzniecības Kopienas tirgū.
Lai varētu veikt šādu korekciju, iestādēm ir jābalstās uz datiem, tādiem kā pārdošanas izmaksas, kas izriet no
Dongguan
PM tirdzniecības Kopienas tirgū, kuri var zināmā mērā ietekmēt eksporta cenas un normālās vērtības salīdzināmību.
Aplūkojamajā lietā iestādes ir noteikušas eksporta cenu, balstoties uz cenām, ko ar
Dongguan
saistītās sabiedrības pieprasa pirmajam neatkarīgajam klientam. Pārsūdzētā sprieduma 45. punktā Vispārējā tiesa precizēja,
ka
Dongguan
atzīst un iestādes apstiprina, ka tās PM eksporta cena atbilst cenām, kuras
WWS
piemēro neatkarīgajiem klientiem Kopienas tirgū.
Līdz ar to saliktā normālā vērtība un eksporta cena aplūkojamajā gadījumā tika noteiktas divos dažādos tirdzniecības līmeņos,
un tas bija pamats korekcijai.
Tātad ir jāsecina, ka ar apstākļa, ka
Dongguan
nav īstenojusi tiešo pārdošanu neatkarīgajiem klientiem, ņemšanu vērā, lai iestādes veiktu korekciju saskaņā ar pamatregulas
2. panta 10. punkta i) apakšpunktu, normālā vērtība un eksporta cena vienā un tajā pašā tirdzniecības posmā tika padarītas
salīdzināmas dempinga starpības noteikšanas mērķiem atbilstoši taisnīgās salīdzināšanas prasībām, kas ietvertas tajā pašā
tiesību normā. No šīs korekcijas izriet, ka nevienā no šiem diviem elementiem nav ietvertas tiešās pārdošanas izmaksas.
Līdz ar to ne iestādes, ne Vispārējā tiesa nav pieļāvušas kļūdu, veicot attiecīgo korekciju saskaņā ar pamatregulas 2. panta
10. punkta i) apakšpunktu.
Tādēļ vienīgais
Dongguan
izvirzītais apelācijas sūdzības pamats ir jānoraida.

Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Tiesas Reglamenta 69. panta 2. punktam, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz šī paša Reglamenta
118. pantu, lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis
lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Padome un
IML
ir prasījušas piespriest
Dongguan
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā
Dongguan
spriedums ir nelabvēlīgs, tai jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus. Atbilstoši minētā 69. panta 4. punktam, kas arī
piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz minēto 118. pantu, Komisija, kas iestājusies lietā pirmajā instancē, sedz
savus tiesāšanās izdevumus pati.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:
1)
apelācijas sūdzību noraidīt;
2)
Dongguan Nanzha Leco Stationery Mfg. Co., Ltd
sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes un
IML Industria Meccanica Lombarda Srl
tiesāšanās izdevumus;
3)
Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – angļu.