CELEX: 62012CJ0187
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Regula (EK) Nr. 320/2006
Regula (EK) Nr. 968/2006
Lauksaimniecība
Pagaidu shēma cukura rūpniecības restrukturizācijai
Nosacījumi restrukturizācijas atbalsta piešķiršanai
Jēdzieni “ražošanas iekārtas” un “pilnīga demontāža"

Lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par Padomes 2006. gada 20. februāra Regulas (EK) Nr. 320/2006, ar ko nosaka pagaidu shēmu cukura rūpniecības restrukturizācijai Kopienā un groza Regulu (EK) Nr. 1290/2005 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu (
OV L 58, 42 lpp.
; turpmāk tekstā – “Pamatregula”), 3. un 4. panta, kā arī Komisijas 2006. gada 27. jūnija Regulas (EK) Nr. 968/2006, ar kuru nosaka sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Regulu Nr. 320/2006 (
OV L 176, 32. lpp.
; turpmāk tekstā – “Īstenošanas regula”), 4. panta interpretāciju un spēkā esamību.
Šie lūgumi ir iesniegti tiesvedībās starp
SFIR
–
Società Fondiaria Industriale Romagnola SpA
(turpmāk tekstā – “
SFIR
”),
Italia Zuccheri SpA
un
Co.Pro.B
. –
Cooperativa Produttori Bieticoli Soc. coop. agricola
(turpmāk tekstā – “
Italia Zuccheri
/
Co.Pro.B
.”) un
Eridania Sadam SpA
(turpmāk tekstā – “
Eridania Sadam
”) pret
Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura
(
AGEA
) (turpmāk tekstā – “
AGEA
”), kā arī
Ministero delle Politiche agricole, alimentari e forestali
(Lauksaimniecības, pārtikas un mežsaimniecības politikas ministrija; turpmāk tekstā – “
Ministero
”) par restrukturizācijas atbalsta Pamatregulas 3. panta izpratnē piešķiršanu.
Atbilstošās tiesību normas
Pamatregula
Pamatregulas preambulas 5. apsvērums ir izteikts šādā redakcijā:
“Lai cukura rūpniecības uzņēmumi ar zemāko produktivitāti atteiktos no savām kvotām, būtu jāievieš nozīmīgs restrukturizācijas ekonomisks stimuls atbilstīga atbalsta veidā. Lai to panāktu, būtu jāizveido restrukturizācijas atbalsts, kas stimulē pārtraukt noteiktā cukura daudzuma ražošanu un atteikties no attiecīgajām kvotām, vienlaikus ļaujot ievērot saistības sociālajā un vides jomā, kuras ir saistītas ar ražošanas pārtraukšanu. Atbalsts būtu izmaksājams četrus tirdzniecības gadus, lai tā samazinātu ražošanu, līdz ir sasniegts vajadzīgais Kopienas tirgus līdzsvars.”
[..]
Šīs regulas 3. pantā ar nosaukumu “Restrukturizācijas atbalsts” ir paredzēts:
“1.   Uzņēmumam, kas ražo cukuru, izoglikozi vai inulīna sīrupu, kam līdz 2006. gada 1. jūlijam bija piešķirta kvota, ir tiesības uz restrukturizācijas atbalstu par katru atteiktās kvotas tonnu, ja tas kādā no 2006./2007., 2007./2008., 2008./2009. un 2009./2010. tirdzniecības gadiem:
a)
atsakās no savām kvotām, kas piešķirtas vienai vai vairākām tās fabrikām, un pilnībā demontē attiecīgo fabriku ražošanas iekārtas,
[vai]
b)
atsakās no savām kvotām, kas piešķirtas vienai vai vairākām tās fabrikām, daļēji demontē attiecīgo fabriku ražošanas iekārtas un neizmanto attiecīgo fabriku atlikušās ražošanas iekārtas to produktu ražošanai, uz kuriem attiecas cukura kopīgā tirgus organizācija,
[..]
3.   Pilnīgai ražošanas iekārtu demontāžai nepieciešams:
a)
pilnīga un galēja cukura, izoglikozes un inulīna sīrupa ražošanas pārtraukšana ar attiecīgajām ražošanas iekārtām,
b)
fabrikas/‑u slēgšana un ražošanas iekārtu demontāža [..].
4.   Daļējai ražošanas iekārtu demontāžai nepieciešams:
a)
pilnīga un galīga cukura, izoglikozes un inulīna sīrupa attiecīgās ražošanas pārtraukšana ar attiecīgajām ražošanas iekārtām,
b)
to ražošanas iekārtu demontāža, kas netiks izmantota ražošanai un kas ir paredzēta un izmantota a) apakšpunktā minēto produktu ražošanai [..]
[..]
5.   Ir noteikts šāds restrukturizācijas atbalsts uz tonnu par atteikto kvotu:
a)
1. punkta a) apakšpunktā minētajā gadījumā:
—
730,00 EUR par 2006./2007. tirdzniecības gadu,
[..]
b)
1. punkta b) apakšpunktā minētajā gadījumā:
—
547,50 EUR par 2006./2007. tirdzniecības gadu,
[..].”
Minētās regulas 4. panta ar nosaukumu “Pieteikšanās restrukturizācijas atbalstam” 2. punktā ir noteikts:
“Restrukturizācijas atbalsta pieteikumos iekļauj:
a)
restrukturizācijas plānu;
[..]
c)
apņemšanos atteikties no attiecīgajām kvotām konkrētajā tirdzniecības gadā;
d)
3. panta 1. punkta a) apakšpunktā minētajā gadījumā – apņemšanos pilnībā demontēt ražošanas iekārtas laikposmā, ko nosaka attiecīgā dalībvalsts;
e)
3. panta 1. punkta b) apakšpunktā minētajā gadījumā – apņemšanos daļēji demontēt ražošanas iekārtas laikposmā, ko nosaka attiecīgā dalībvalsts, un neizmantot ražotni un atlikušās ražošanas iekārtas to produktu ražošanai, uz kuriem attiecas cukura kopīgā tirgus organizācija;
[..].”
Īstenošanas regula
Īstenošanas regulas preambulas 4. apsvērums ir izteikts šādi:
“Attiecībā uz atteikšanos no kvotām [Pamatregulas] 3. pantā noteiktas iespējas veikt pilnīgu vai daļēju ražošanas iekārtu demontāžu, kas ir par pamatu atšķirīgām restrukturizācijas atbalsta summām. Lai arī saskaņā ar nosacījumiem, kurus piemēro šīm divām iespējām, ir jāņem vērā, ka lielāku restrukturizācijas atbalsta summu piešķir pilnīgas iekārtu demontāžas gadījumā, jo ar to saistītas augstākas izmaksas, tomēr ir lietderīgi paredzēt iespēju paturēt tās ražotnes daļas, kas nav daļa no ražošanas līnijas, ja tās var izmantot citiem restrukturizācijas plānā paredzētiem mērķiem, jo īpaši, ja šādi iegūst darba vietas. No otras puses, iekārtas, kas nav tieši saistītas ar cukura ražošanu, jādemontē, ja tām nav alternatīva pielietojuma pieņemamā laika posmā un to uzturēšana būtu apdraudējums apkārtējai videi.”
Šīs regulas 4. pantā ar nosaukumu “Ražošanas iekārtu demontēšana” ir paredzēts:
“1.   [Pamatregulas] 3. panta 1. punkta a) apakšpunktā minētās pilnīgas demontāžas gadījumā prasības demontēt ražošanas iekārtas ir attiecināmas uz:
a)
visām iekārtām, kas nepieciešamas cukura, izoglikozes vai inulīna sīrupa ražošanai, piemēram, telpām cukurbiešu, cukurniedru, graudaugu vai cigoriņu uzglabāšanai, analizēšanai, mazgāšanai un griešanai; visām iekārtām, kas ir nepieciešamas cukura iegūšanai un pārstrādei vai koncentrāta iegūšanai no cukurbietēm, cukurniedrēm, graudaugu cietes, cietes glikozes vai cigoriņu inulīna;
b)
iekārtu daļu, kas nav minēta a) apakšpunktā, kas tieši saistīta ar cukura, izoglikozes vai inulīna sīrupa ražošanu un nepieciešama darbību veikšanai ar produkciju, uz kuru attiecas atteiktā kvota, ja arī to varētu izmantot citu produktu ražošanai, piemēram, iekārtas ūdens sildīšanai vai apstrādei vai enerģijas ražošanai; iekārtas cukurbiešu mīkstās masas vai melases apstrādei; iekārtas iekšējai transportēšanai;
c)
visām citām iekārtām, piemēram, iepakošanas iekārtām, kas netiek izmantotas un tādēļ demontējamas un aizvācamas vides aizsardzības nolūkā.
2.   [Pamatregulas] 3. panta 1. punkta b) apakšpunktā minētās iekārtu daļējas demontēšanas gadījumā prasība demontēt ražošanas iekārtas attiecas uz šā panta 1. punktā minētajām iekārtām, kuras saskaņā ar restrukturizācijas plānu nav paredzēts izmantot citai ražošanai vai citām vajadzībām ražotnes teritorijā.”
Pamatlietas un prejudiciālie jautājumi
Lieta C‑187/12
SFIR
ir cukura ražošanas uzņēmums. 2006. gadā tas pievienojās ar Pamatregulu izveidotajai pagaidu shēmai cukura rūpniecības restrukturizācijai (turpmāk tekstā – “restrukturizācijas shēma”), iesniedzot
Ministero
pieteikumu restrukturizācijas atbalsta saņemšanai pilnā apmērā, kuram bija pievienots šīs regulas 4. panta 2. punkta a) apakšpunktā minētais restrukturizācijas plāns (turpmāk tekstā – “restrukturizācijas plāns”). Šajā plānā bija paredzēts demontēt ražošanas iekārtas, kā arī saglabāt it īpaši dažus silosus.
Ministero
atbalsta pieteikumu sākotnēji atzina par pieņemamu un neizteica iebildumus par restrukturizācijas plānu, kura kopiju tā nosūtīja Eiropas Komisijai.
Tomēr ar 2011. gada 15. marta Paziņojumu Nr. 2095 (turpmāk tekstā – “2011. gada paziņojums”)
Ministero
tomēr informēja
SFIR
, ka pēc 2010. gadā veiktajām pārbaudēm, kurās Komisija bija atklājusi silosu atrašanos dažu citam mērķim paredzētu ražotņu tuvumā, tā ir izteikusi atzinumu, saskaņā ar kuru šo silosu saglabāšana neatbilst Pamatregulā un Īstenošanas regulā paredzētajiem nosacījumiem, lai varētu saņemt restrukturizācijas atbalstu pilnā apmērā. Faktiski, kā norādīja Komisija, attiecīgie silosi ir uzskatāmi par “tieši saistīt[iem] ar cukura [..] ražošanu” Īstenošanas regulas 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē.
AGEA
līdz ar to aicināja
SFIR
līdz 2012. gada 31. martam veikt pilnīgu iekārtu demontāžu, demontējot silosus.
AGEA
turklāt informēja
SFIR
par to, ka pēdējā minētā nevar atcelt savu saistībā ar piedalīšanos restrukturizācijas shēmā sniegto saistību izpildes nodrošinājumu.
SFIR
šo lēmumu un vairākus ar to saistītos aktus pārsūdzēja
Tribunale amministrativo regionale per il Lazio
[Lacio Reģionālajā administratīvajā tiesā].
Ar 2011. gada 1. decembra spriedumu lietā Nr. 9481
SFIR
pieteikums tika apmierināts tikai, ciktāl tajā bija lūgts atcelt nodrošinājumu daļai, kas atbilst daļējai demontāžai piešķirtajam restrukturizācijas atbalstam. Pārējā daļā pieteikums tika noraidīts. Pieteikuma pamati, ar kuriem bija mēģināts pamatot, ka ražošanas iekārtu “pilnīgā demontāžā”, kas dod tiesības saņemt par 25 % lielāku atbalstu nekā to, kas ir saistīts ar “daļēju demontāžu”, neietilpst attiecīgo silosu nojaukšana, tika noraidīti.
Tribunale amministrativo regionale per il Lazio
pauda uzskatu, ka, tā kā pie ražošanas iekārtām pieder it īpaši tās, kuras izmanto posmos, kuri seko tūlīt pēc ražošanas, piemēram, uzglabāšanas un iepakošanas posmos, šo minēto iekārtu saglabāšana ir atļauta tikai tad, ja tās ir paredzēts izmantot citu produktu ražošanai vai pielietot citām rūpnieciskās ražotnes vajadzībām.
SFIR
par šo spriedumu iesniedza apelācijas sūdzību
Consiglio di Stato
[Valsts padomē], kura nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai cukura, izoglikozes un inulīna sīrupa ražošanas iekārtu pilnīga demontāža saskaņā ar [Pamatregulas], kuras īstenošanas noteikumi ir paredzēti [Īstenošanas] regulā [..], 3. pantu ir jāsaprot tādējādi, ka ir jādemontē tikai tās iekārtas, kas ir vajadzīgas ražošanai, kā tas ir skaidri noteikts minētajā [Pamatregulas] 3. pantā, saskaņā ar kuru ir interpretējama [Īstenošanas] regula, ja vien [pēdējā minētā regula] ir spēkā? Tādējādi, vai saskaņā ar [Pamatregulas] 3. pantu un [Īstenošanas] regulas 4. pantu demontējamas ir tikai tās iekārtas, kas ir paredzētas cukura, izoglikozes un inulīna sīrupa ražošanai, kā arī citas [Īstenošanas] regulas 4. panta [1. punkta] c) apakšpunktā minētās iekārtas, it īpaši iepakošanas iekārtas, kas netiek izmantotas vai kas ir demontējamas vai aizvācamas vides aizsardzības nolūkā, un vai tāpēc iekārtas, kas nav saistītas ar cukura, izoglikozes un inulīna sīrupa ražošanu un tiek izmantotas citu darbību veikšanai, piemēram, šajā gadījumā iepakošanas darbībai, un uz kurām neattiecas pienākums tās aizvākt vides aizsardzības nolūkā, var tikt saglabātas, jo uz tām neattiecas minētajās Kopienu regulās paredzētais demontāžas pienākums?”
Lieta C‑188/12
Arī
Italia Zuccheri
/
Co.Pro.B
. ir cukura ražošanas uzņēmums, kas, iesniedzot
Ministero
pieteikumu atbalsta saņemšanai pilnā apmērā, 2006. gadā pievienojās restrukturizācijas shēmai. Restrukturizācijas plānā, kuru
Ministero
atzina par pieņemamu, bija paredzēts saglabāt it īpaši dažus silosus ilgstošai uzglabāšanai, iepakošanas iekārtas un iekārtas pārdošanas vajadzībām.
Ar 2011. gada paziņojumu
Ministero
informēja
Italia Zuccheri
/
Co.Pro.B
. līdzīgi kā
SFIR
par Komisijas atzinumu saistībā ar uzglabāšanas silosu saglabāšanu. Pēc tam
AGEA
aicināja
Italia Zuccheri
/
Co.Pro.B
. līdz 2012. gada 31. martam veikt to nojaukšanu un informēja pēdējo minēto, ka tās sniegtie nodrošinājumi nevar tikt atcelti.
Italia Zuccheri
/
Co.Pro.B
. par šo lēmumu un vairākiem ar to saistītiem aktiem iesniedza pieteikumu
Tribunale amministrativo regionale per il Lazio
, kura ar 2011. gada 1. decembra spriedumu šo pieteikumu apmierināja tikai, ciktāl tajā bija lūgts atcelt nodrošinājumu daļai, kas atbilst daļējai demontāžai piešķirtajam restrukturizācijas atbalstam. Pārējā daļā pieteikums tika noraidīts.
Italia Zuccheri
/
Co.Pro.B
. par šo spriedumu iesniedza apelācijas sūdzību
Consiglio di Stato
, kura nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai [Pamatregulas] 3. un 4. pants un [Īstenošanas] regulas 4. pants ir interpretējami tādējādi, ka jēdzienā “ražošanas iekārtas” neietilpst iekārtas, ko cukura ražošanas uzņēmumi izmanto cukura uzglabāšanai, iepakošanai un iesaiņošanai tā pārdošanas nolūkā, un ka tādējādi tādu iekārtu kā silosu gadījumā analīze ir jāveic katrā atsevišķā gadījumā, lai pārbaudītu, vai minētās iekārtas ir saistītas ar “ražošanas procesu” vai arī ir saistītas ar citām darbībām, kuras nav ražošana?
2)
Vai it īpaši [Īstenošanas] regulas 4. pants ir interpretējams tādējādi, ka iekārtas – piemēram, silosi –, ko cukura ražošanas uzņēmumi izmanto cukura uzglabāšanai, iepakošanai un iesaiņošanai tikai tā pārdošanas nolūkā, ciktāl tā nav saistīta ar ražošanas procesu, ir pieskaitāmas tām iekārtām, kas ir minētas attiecīgā panta c) punktā, nevis tā a) un b) punktā atbilstoši [Īstenošanas] regulas, it īpaši tās preambulas [4.] apsvēruma, tekstam un mērķiem?
3)
Pakārtoti – vai, ņemot vērā [Pamatregulas] 3. un 4. pantu, [kā arī] Eiropas primāro tiesību augstāka spēka tiesību normas un principus, [Īstenošanas] regulas 4. pants nav spēkā, ja to interpretē tādējādi, ka pie 1. punkta a) un b) apakšpunktā minētajām iekārtām ir pieskaitāmas arī tās, ko cukura ražošanas uzņēmumi izmanto cukura uzglabāšanai, iepakošanai un iesaiņošanai tā pārdošanas nolūkā, ņemot vērā, ka [Pamatregulas] mērķis ir samazināt cukura ražošanas uzņēmumu ražošanas jaudu, nevis izslēgt iespēju darboties tikai produkta pārdošanas jomā, izmantojot cukuru, kas iegūts, izmantojot ražošanas kvotas, kuras ir paredzētas citām iekārtām vai uzņēmumiem?
4)
Pakārtoti tam – vai [Pamatregulas] 3. un 4. pants un [Īstenošanas] regulas 4. pants tomēr ir spēkā, ņemot vērā Eiropas primāro tiesību augstāka spēka tiesību normas un principus, ja tos interpretē tā, ka jēdzienos “ražošanas iekārtas” vai “tieši ar ražošanu saistītas [iekārtas]” ietilpst tās iekārtas, ko cukura ražošanas uzņēmumi izmanto cukura uzglabāšanai, iepakošanai un iesaiņošanai tā pārdošanas nolūkā?”
Lieta C‑189/12
Arī
Eridania Sadam
ir cukura ražošanas uzņēmums. 2006. gadā, iesniedzot
Ministero
pieteikumu atbalsta saņemšanai pilnā apmērā, tas pievienojās restrukturizācijas shēmai. Restrukturizācijas plānā, kuru
Ministero
atzina par pieņemamu, bija paredzēts saglabāt it īpaši dažus silosus ilgstošai uzglabāšanai un iepakošanas iekārtas.
Ar 2011. gada paziņojumu
Ministero
informēja
Eridania Sadam
līdzīgi kā
SFIR
un
Italia Zuccheri
/
Co.Pro.B
. par Komisijas atzinumu saistībā ar uzglabāšanas silosu saglabāšanu. Pēc tam
AGEA
aicināja
Eridania Sadam
līdz 2012. gada 31. martam veikt to nojaukšanu un informēja pēdējo minēto, ka tās sniegtie nodrošinājumi nevar tikt atmaksāti.
Eridania Sadam
par šo lēmumu un vairākiem ar to saistītiem aktiem iesniedza pieteikumu
Tribunale amministrativo regionale per il Lazio
, kura ar 2011. gada 1. decembra spriedumu šo pieteikumu apmierināja tikai, ciktāl tajā bija lūgts atcelt nodrošinājumu daļai, kas atbilst daļējai demontāžai piešķirtajam restrukturizācijas atbalstam. Pārējā daļā pieteikums tika noraidīts.
Eridania Sadam
par šo spriedumu iesniedza apelācijas sūdzību
Consiglio di Stato
, kura nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai [Pamatregulas] 3. un 4. pants un [Īstenošanas] regulas 4. pants ir interpretējami tādējādi, ka jēdzienā “ražošanas iekārtas” neietilpst iekārtas, ko cukura ražošanas uzņēmumi izmanto cukura iepakošanas darbībai tā pārdošanas nolūkā, un ka tādējādi tādu iekārtu kā silosu gadījumā analīze ir jāveic katrā atsevišķā gadījumā, lai pārbaudītu, vai minētās iekārtas ir saistītas ar “ražošanas līniju” vai arī ar citām darbībām, kuras nav ražošana, piemēram, iepakošanu?
2)
Pakārtoti – vai, ņemot vērā [Pamatregulas] 3. un 4. pantu un Eiropas primāro tiesību augstāka spēka tiesību normas un principus, [Īstenošanas] regulas 4. pants nav spēkā, ja to interpretē tādējādi, ka pie šā panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā minētajām iekārtām ir pieskaitāmas arī tās, ko cukura ražošanas uzņēmumi izmanto cukura iepakošanas darbībai tā pārdošanas nolūkā, ņemot vērā, ka [Pamatregulas] mērķis ir samazināt cukura ražošanas uzņēmuma ražošanas jaudu, nevis izslēgt iespēju darboties tikai produkta pārdošanas jomā, izmantojot cukuru, kas iegūts, izmantojot ražošanas kvotas, kuras ir paredzētas citām iekārtām vai uzņēmumiem?
3)
Pakārtoti tam – vai [Pamatregulas] 3. un 4. pants un [Īstenošanas] regulas 4. pants tomēr ir spēkā, ņemot vērā Eiropas primāro tiesību augstāka spēka tiesību normas un principus, ja tos interpretē tā, ka jēdzienos “ražošanas iekārtas” vai “tieši ar ražošanu saistītas [iekārtas]” ietilpst tās iekārtas, ko cukura ražošanas uzņēmumi izmanto cukura uzglabāšanai un iepakošanai tā pārdošanas nolūkā?”
Ar Tiesas priekšsēdētāja 2012. gada 11. maija rīkojumu lietas no C‑187/12 līdz C‑189/12 rakstveida, mutvārdu procesā, kā arī galīgā sprieduma taisīšanai tika apvienotas.
Par vienīgo jautājumu lietā C‑187/12, pirmo un otro jautājumu lietā C‑188/12 un pirmo jautājumu lietā C‑189/12
Ar saviem jautājumiem, kuri ir jāaplūko kopā, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Pamatregulas 3. un 4. pants un Īstenošanas regulas 4. pants ir interpretējami tādējādi, ka jēdzienā “ražošanas iekārtas” ietilpst tādas iekārtas kā silosi, kuri tiek izmantoti cukura uzglabāšanai, iepakošanai un iesaiņošanai tā pārdošanas nolūkā, un vai, lai pārbaudītu, vai minētās iekārtas ir faktiski saistītas ar ražošanas līniju vai arī ar darbībām, kuras nav ražošana, eventuāli ir jāizvērtē katrs gadījums atsevišķi.
Šajā ziņā vispirms ir jākonstatē, ka ne Pamatregulā, ne Īstenošanas regulā nav ietverta šī jēdziena definīcija.
Pēc tam ir jāatgādina, ka, ja šāda definīcija vispār nav sniegta, minētā jēdziena – kurš ir ietverts Pamatregulas 3. pantā un kurā saskaņā ar Īstenošanas regulas 4. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktu ietilpst gan “iekārt[as], kas nepieciešamas cukura [..] ražošanai”, gan “iekārt[as] [..], kas tieši saistīt[as] ar cukura [..] ražošanu,” – nozīme, kā norādīts Tiesas pastāvīgajā judikatūrā, ir jānosaka, ņemot vērā vispārējo kontekstu, kādā to lieto, un tā parasto nozīmi sarunvalodā (šajā ziņā skat. 2006. gada 4. maija spriedumu lietā
C-431/04
Massachusetts Institute of Technology
, Krājums, I-4089. lpp.
, 17. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī 2012. gada 13. decembra spriedumu lietā C‑395/11
BLV Wohn‑ und Gewerbebau
, 25. punkts). Visbeidzot, interpretējot Savienības tiesību normu, ir jāņem vērā tiesiskajā regulējumā, kurā tā ir ietverta, izvirzītie mērķi (šajā ziņā skat. 2009. gada 29. janvāra spriedumu lietā
C-19/08
Petrosian
, Krājums, I-495. lpp.
, 34. punkts un tajā minētā judikatūra).
Pirmkārt, ir jānorāda, ka pamatlietās vairākas ieinteresētās personas, kas ir iesniegušas apsvērumus, atbalsta interpretāciju, saskaņā ar kuru silosi vispārējā gadījumā nepieder pie ražošanas iekārtām, jo tie esot paredzēti gatavā produkta uzglabāšanai, nevis ražošanai šaurā nozīmē, šādi pieturoties pie ļoti šauras jēdziena “ražošana” definīcijas, kurā tā ir aprakstīta kā ķīmisks vai fizikāls process, kas šajās lietās atbilst cukura iegūšanai no izejvielas.
Taču jēdziens “ražošana” var ietvert arī citus produkta izgatavošanas posmus, kuri noris pirms vai pēc ķīmiskā vai fizikālā pārstrādes procesa. Tāda cukura uzglabāšana, kurš netiek iepakots tūlīt pēc tā iegūšanas no izejvielas, var tikt uzskatīta par ražošanas procesa daļu, gluži kā, piemēram, cukurbiešu uzglabāšana pirms to apstrādes, lai iegūtu cukuru, kura ir tieši minēta Īstenošanas regulas 4. panta 1. punkta a) apakšpunktā kā nepieciešama ražošanai. Šajā aspektā uzglabāšana var tikt uzskatīta par “tieši saistīt[u] ar cukura [..] ražošanu” šīs regulas 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē.
Otrkārt, attiecībā uz tiesiskā regulējuma, uz kuru attiecas pamatlieta, vispārējo kontekstu un mērķiem ir jānorāda, ka restrukturizācijas shēmas mērķis saskaņā ar Pamatregulas preambulas 5. apsvērumu ir “samazinā[t] ražošanu, līdz ir sasniegts vajadzīgais Kopienas tirgus līdzsvars”. No šī viedokļa vispār jebkura iekārta, kuras izmantošana var ietekmēt cukura daudzumu, ko ir iespējams izgatavot, var tikt uzskatīta par ražošanas iekārtu, uz kuru attiecas demontāžas pienākums.
Šajā ziņā, no vienas puses, silosa uzstādīšanai cukura fabrikas teritorijā ir noteicoša ietekme uz ražošanas procesu, ciktāl pēdējais minētais tiek plānots atkarībā no uzglabāšanas iespēju pieejamības un tuvuma. No otras puses, siloss – vismaz tad, ja uzglabāšanas ietilpība, kas tam piemīt vienam pašam vai kopā ar citiem ražotājam piederošajiem silosiem, pārsniedz minētā ražotāja saražoto cukura daudzumu vidējā cukura ražošanas periodā – ļauj šim ražotājam pārstrādāt visu ražu pat gadījumā, ja no šīs ražas iegūtās produkcijas apjoms attiecīgajā periodā pārsniedz paredzēto pārdošanas apjomu. Turklāt šādi izveidota uzkrājuma dēļ šis pats ražotājs var nākamo finanšu gadu laikā laist iekšējā tirgū papildus cukura daudzumus, kurus tas ir pats saražojis.
Tādējādi šādiem silosiem var būt tieša ietekme uz cukura daudzumiem, ko var saražot, un uz ražošanas procesiem, kas ir atkarīgi no uzglabāšanas iekārtas atrašanās tuvumā. Tie it īpaši ļauj daļēji vai pilnīgi atlikt attiecīgā cukura ražošanas periodā saražotās produkcijas pārdošanu un šādi iespaidot “Kopienas tirgus [situāciju]” Pamatregulas preambulas 5. apsvēruma izpratnē.
Treškārt, atbilstoši Pamatregulas 3. panta 3. punkta a) un b) apakšpunktam nosacījums atbalsta pilnā apmērā saņemšanai papildus pilnīgai un galīgai cukura ražošanas pārtraukšanai ar attiecīgajām ražošanas iekārtām un pēdējo minēto demontāžai ir “fabrikas/‑u slēgšana”. Tādējādi tiesiskais regulējums, uz kuru attiecas pamatlieta, acīmredzot ir pamatots ar premisu, ka restrukturizācijas atbalsta pilnā apmērā saņemšanai vispārējā gadījumā attiecīgā rūpniecības kompleksa darbība ir pilnībā jāpārtrauc. Iespēja neveikt demontāžu vai pat nākotnē turpināt izmantot iekārtas, kuras nav ražošanas iekārtas, saglabājot tiesības saņemt atbalstu pilnā apmērā, tātad ir izņēmums no šī noteikuma un ir jāinterpretē šauri.
Ņemot vērā šos apsvērumus, ir skaidrs, ka siloss, kas ir paredzēts atbalsta saņēmēja saražotā cukura uzglabāšanai, ir jākvalificē par ražošanas iekārtu, turklāt neatkarīgi no tā, ka tas tiek izmantots arī citām vajadzībām, kā tas daļēji šķiet esam pamatlietās.
Turpretim demontāžas pienākums var neattiekties uz silosu, attiecībā uz kuru tiek pierādīts, ka it īpaši tehniski vai komerciāli iemesli nepieļauj tā izmantošanu atbalsta saņēmēja cukura produkcijas uzglabāšanai un ka tas tiek izmantots tikai tāda cukura uzglabāšanai, kurš ir saražots saskaņā ar kvotu, kuru ir uzglabājuši citi ražotāji vai kurš ir iepirkts no pēdējiem minētajiem.
Šāds secinājums tāpat var būt spēkā attiecībā uz iepakošanas, tostarp iesaiņošanas, darbību, kas, kā izriet no Īstenošanas regulas 4. panta 1. punkta c) apakšpunkta, nav saistīta ar cukura ražošanu, gadījumā, ja ražotājs pierāda, ka tam piederošais siloss ir paredzēts tikai un vienīgi tāda cukura iepakošanai un iesaiņošanai, kas ir saražots kaut kur citur saskaņā ar kvotu.
Valsts tiesas pienākums ir katrā atsevišķajā gadījumā izvērtēt, vai siloss ir vai nav ražošanas iekārta, ņemot vērā tā tehniskās pazīmes vai faktisko izmantošanas veidu.
Ņemot vērā visu iepriekš minēto, uz vienīgo jautājumu lietā C‑187/12, pirmo un otro jautājumu lietā C‑188/12 un pirmo jautājumu lietā C‑189/12 ir jāatbild, ka Pamatregulas 3. un 4. pants un Īstenošanas regulas 4. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdzienā “ražošanas iekārtas” šo pantu izpratnē ietilpst silosi, kas ir paredzēti atbalsta saņēmēja saražotā cukura uzglabāšanai, turklāt neatkarīgi no tā, ka tie tiek izmantoti arī citām vajadzībām. Pie šāda jēdziena nepieder ne silosi, kas tiek izmantoti tikai tāda saskaņā ar kvotu saražota cukura uzglabāšanai, kurš ir ticis glabāts pie citiem ražotājiem vai kurš ir iepirkts no pēdējiem minētajiem, ne arī silosi, kas tiek izmantoti tikai cukura iepakošanai un iesaiņošanai tā pārdošanas nolūkā. Valsts tiesas pienākums ir veikt šādu katra atsevišķā gadījuma izvērtējumu, ņemot vērā attiecīgo silosu tehniskās pazīmes vai faktisko izmantošanas veidu.
Par trešo un ceturto jautājumu lietā C‑188/12 un otro un trešo jautājumu lietā C‑189/12
Ar šiem jautājumiem, kuri ir jāaplūko kopā, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Pamatregulas 3. un 4. pants un Īstenošanas regulas 4. pants, ja tos interpretē tādējādi, ka jēdzienā “ražošanas iekārtas” ietilpst iekārtas, ko cukura ražošanas uzņēmumi izmanto cukura uzglabāšanai, iepakošanai un iesaiņošanai tā pārdošanas nolūkā, ir spēkā, ņemot vērā Savienības primāro tiesību augstāka spēka tiesību normas un principus.
Šajā ziņā vispirms ir jāatgādina, ka iepakošanas iekārtas pašas par sevi nav ražošanas iekārtas tiesiskā regulējuma, uz kuru attiecas pamatlieta, izpratnē, kā skaidri izriet no Īstenošanas regulas 4. panta 1. punkta c) apakšpunkta. Līdz ar to attiecībā uz šīm iekārtām, pie kurām pieder it īpaši iesniedzējtiesas minētās “iesaiņošanas” iekārtas, jautājumam par Pamatregulas 3. un 4. panta un Īstenošanas regulas 4. panta spēkā esamību nav pamata.
Turpinājumā attiecībā uz uzglabāšanas iekārtām, pie kurām var pieskaitīt iekārtas, kas tiek izmantotas arī iepakošanas darbībām, no atbildes, kas šī sprieduma 35. punktā tika sniegta uz vienīgo jautājumu lietā C‑187/12, izriet, ka šīs iekārtas pieder pie ražošanas iekārtām Pamatregulas 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē, ja tās ir paredzētas it īpaši atbalsta saņēmēja saražotā cukura uzglabāšanai.
Saistībā ar šīm pēdējām minētajām iekārtām ir jākonstatē, ka iesniedzējtiesa nav precizējusi tās Savienības primāro tiesību augstāka spēka tiesību normas un principus, kuriem pretrunā varētu būt Pamatregulas 3. un 4. pantā un Īstenošanas regulas 4. pantā paredzētais demontāžas pienākums. Tomēr, kā izriet it īpaši no ieinteresēto personu rakstveida un mutvārdu apsvērumiem, šo tiesību normu spēkā esamība ir jāizvērtē, ņemot vērā samērīguma un vienlīdzīgas attieksmes principus.
Pirmkārt, attiecībā uz samērīguma principu ir jāsecina, ka, no vienas puses, ražotājam, kurš atsakās no savas ražošanas kvotas, kas ir piešķirta vienai no tā fabrikām, kurš demontē lielāko daļu ražošanas iekārtu, izņemot vienu silosu, kas ir jāuzskata par ražošanas iekārtu, un kurš turpina šo silosu izmantot cukura, ko tas ražo citās savās ražotnēs, uzglabāšanai, parasti nav tiesību saņemt restrukturizācijas atbalstu Pamatregulas 3. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētā aizlieguma dēļ izmantot ražošanas iekārtas, kas nav demontētas, to produktu ražošanai, uz kuriem attiecas cukura kopīgā tirgus organizācija.
No otras puses, šim pašam ražotājam pilnīgas demontāžas gadījumā būtu tiesības saņemt restrukturizācijas atbalstu pilnā apmērā, kaut gan ar silosa demontāžu saistītais papildu finansiālais apgrūtinājums, kā izriet no ieinteresēto pušu atbildēm uz Tiesas uzdotu jautājumu, veidotu tikai nelielu daļu no kopējām demontāžas izmaksām.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka samērīguma princips, kas ir viens no vispārējiem Savienības tiesību principiem, prasa, lai Savienības iestāžu tiesību akti nepārsniegtu to, kas ir atbilstošs un vajadzīgs, lai sasniegtu attiecīgajā tiesiskajā regulējumā noteiktos leģitīmos mērķus, ņemot vērā, ka, ja ir iespēja izvēlēties starp vairākiem piemērotiem pasākumiem, ir jāizvēlas tas, kurš ir vismazāk apgrūtinošs, un nelabvēlīgās sekas nedrīkst būt nesamērīgas ar sasniedzamajiem mērķiem (skat. it īpaši 2011. gada 21. jūlija spriedumu lietā
C-150/10
Beneo Orafti
, Krājums, I-6843. lpp.
, 75. punkts un tajā minētā judikatūra).
Turklāt saskaņā ar pastāvīgo judikatūru attiecībā uz šāda principa īstenošanas apstākļu pārbaudi tiesā, ņemot vērā plašo rīcības brīvību, kāda ir piešķirta Eiropas Savienības likumdevējam kopējās lauksaimniecības politikas jomā, tikai acīmredzama šajā jomā īstenota pasākuma neatbilstība kompetentās iestādes izvirzītajam mērķim var ietekmēt šāda pasākuma likumību. Tādējādi nav svarīgi zināt, vai likumdevēja pieņemtais pasākums bija vienīgais vai labākais, kādu varēja pieņemt, bet gan vai šis pasākums bija acīmredzami neatbilstošs (iepriekš minētais spriedums lietā
Beneo Orafti
, 76. un 77. punkts un tajā minētā judikatūra).
Šajos apstākļos attiecībā uz tiesiskā regulējuma, uz kuru attiecas pamatlieta, samērīgumu ir jākonstatē, ka restrukturizācijas shēma pamatojas uz ražotāju brīvprātīgu dalību, kuras mērķis Pamatregulas preambulas 5. apsvērumā ir aprakstīts šādi: “lai cukura rūpniecības uzņēmumi ar zemāko produktivitāti atteiktos no savām kvotām, [ieviest] nozīmīg[u] restrukturizācijas ekonomisk[u] stimul[u] atbilstīga atbalsta veidā”.
Minētais tiesiskais regulējums ļauj ražotājam brīvi izlemt, vai tas vēlas izmantot atbalstu, izvēlēties fabriku, no kurai paredzētās atbilstošās kvotas tas atsakās, un attiecīgajā gadījumā izšķirties par pilnīgu vai daļēju ražošanas iekārtu demontāžu. Labums, ko ražotājs var gūt no restrukturizācijas atbalsta, tādējādi lielā mērā ir atkarīgs no izvēles, ko tas pats ir izdarījis.
No šī viedokļa tiesiskais regulējums, uz kuru attiecas pamatlieta, nav nesamērīgs.
Otrkārt, attiecībā uz vienlīdzīgas attieksmes principa ievērošanu, šaubas, iespējams, varētu rasties saistībā ar to, ka gan gadījumā, kad attiecīgā ražotāja rīcībā ir siloss, kura demontāža tam ir jāveic, gan arī gadījumā, kad tam nav šāda silosa un nav jāsedz ar tā demontāžu saistītās izmaksas, netiek veikta nošķiršana un tiek piešķirta vienāda restrukturizācijas atbalsta uz tonnu par atteikto kvotu summa.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai LESD 40. panta 2. punkta otrajā daļā paredzētais visu veidu diskriminācijas aizliegums kopējās lauksaimniecības politikas jomā ir konkrēta vispārējā vienādas attieksmes principa izpausme, kas nosaka, ka vienādas situācijas nevar risināt dažādi un atšķirīgas situācijas nevar risināt vienādi, ja vien šādai diferencētai attieksmei nav pamatota iemesla (skat. 2009. gada 11. jūnija spriedumu lietā
C-33/08
Agrana Zucker
, Krājums, I-5035. lpp.
, 46. punkts un tajā minētā judikatūra).
Tātad šī sprieduma 40.–46. punktā minētie apsvērumi, kas izraisa secinājumu, ka tiesiskais regulējums, uz kuru attiecas pamatlieta, nav nesamērīgs, var tikt attiecināti uz vienlīdzīgas attieksmes principa ievērošanas izvērtējumu.
Faktiski, pirmkārt, ir jāatgādina, ka attiecīgā atbalsta mērķis ir mudināt ražotāju brīvprātīgi atteikties no cukura fabrikai piešķirtās ražošanas kvotas. Ņemot vērā šo mērķi, tāda cukura ražotāja situācija, kurš izvēlas atteikties no kvotas, kas ir piešķirta fabrikai, kurā ir siloss, un tāda ražotāja situācija, kuram ir jāveic fabrikas, kas nav šādi aprīkota, demontāža, tik tiešām ir salīdzināmas, jo šie ražotāji atsakās no identiska atteiktās kvotas tonnu skaita.
Otrkārt, kā ir ticis atgādināts šī sprieduma 41. punktā, ar silosa nojaukšanu saistītās tiešās izmaksas veido tikai nelielu daļu no kopējām ražošanas iekārtu demontāžas izmaksām. Šajos apstākļos nešķiet, ka Savienības likumdevējs, kuram, kā izriet no šī sprieduma 43. punktā minētās judikatūras, kopējās lauksaimniecības politikas jomā ir plaša rīcības brīvība, neparedzot, ka iepriekš noteiktā atbalsta summa par atteiktās kvotas tonnu atšķiras atkarībā no tā, vai fabrikā, kuru ražotājs ir izvēlējies demontēt, ir vai nav silosa, būtu noteicis pasākumu, kas ir acīmredzami neatbilstošs attiecībā uz izvirzīto mērķi, proti, samazināt cukura ražošanu, lai atjaunotu iekšējā tirgus līdzsvaru.
Šo secinājumu neietekmē tas, ka attiecībā uz silosiem pamatlietā, kā tiesas sēdē uzsvēra vairākas ieinteresētās personas, demontāžas faktiskās izmaksas patiesībā var būt ļoti augstas, jo gadījumā, ja būtu jāveic šo silosu demontāža, to rekonstrukcijas izmaksas ražotājiem noteikti būtu ievērojamākas nekā ar to demontāžu saistītās izmaksas. Faktiski šāda rekonstrukcija un šāda silosu izmantošana cukura ražošanai būtu nesavienojamas ar Pamatregulas 3. panta 3. punkta a) apakšpunktā un 4. punkta a) apakšpunktā paredzēto pienākumu pilnīgi un galīgi pārtraukt cukura ražošanu ar attiecīgajām ražošanas iekārtām.
Ņemot vērā visu iepriekš minēto, uz trešo un ceturto jautājumu lietā C‑188/12, kā arī otro un trešo jautājumu lietā C‑189/12 ir jāatbild, ka, veicot to izvērtējumu, netika noskaidrots neviens apstāklis, kas varētu ietekmēt Pamatregulas 3. un 4. panta un Īstenošanas regulas 4. panta spēkā esamību.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz lietas dalībniekiem pamatlietā šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:

1)
Padomes 2006. gada 20. februāra Regulas (EK) Nr. 320/2006, ar ko nosaka pagaidu shēmu cukura rūpniecības restrukturizācijai Kopienā un groza Regulu (EK) Nr. 1290/2005 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, 3. un 4. pants un Komisijas 2006. gada 27. jūnija Regulas (EK) Nr. 968/2006, ar kuru nosaka sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Regulu Nr. 320/2006, 4. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdzienā “ražošanas iekārtas” šo pantu izpratnē ietilpst silosi, kas ir paredzēti atbalsta saņēmēja saražotā cukura uzglabāšanai, turklāt neatkarīgi no tā, ka tie tiek izmantoti arī citām vajadzībām. Pie šāda jēdziena nepieder ne silosi, kas tiek izmantoti tikai tāda saskaņā ar kvotu saražota cukura uzglabāšanai, kurš ir ticis glabāts pie citiem ražotājiem vai kurš ir iepirkts no pēdējiem minētajiem, ne arī silosi, kas tiek izmantoti tikai cukura iepakošanai un iesaiņošanai tā pārdošanas nolūkā. Valsts tiesas pienākums ir veikt šādu katra atsevišķā gadījuma izvērtējumu, ņemot vērā attiecīgo silosu tehniskās pazīmes vai faktisko izmantošanas veidu;

2)
veicot trešā un ceturtā jautājuma lietā C‑188/12, kā arī otrā un trešā jautājuma lietā C‑189/12 izvērtējumu, netika noskaidrots neviens apstāklis, kas varētu ietekmēt Regulas Nr. 320/2006 3. un 4. panta un Regulas Nr. 968/2006 4. panta spēkā esamību.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – itāļu.