CELEX: 62011CJ0131
Žemės ūkis
Reglamentas (EEB) Nr. 1443/82
3 straipsnio 4 dalis
Kvotų sistemos taikymas cukraus sektoriuje
Cukraus perteklius, kurį konstatavo valstybės narės valdžios institucijos, atlikusios pas gamintoją patikrinimą a posteriori
Atsižvelgimas į šį perteklių nustatant galutinę produkciją prekybos metais, kuriais skirtumas buvo konstatuotas

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1982 m. birželio 8 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 1443/82, nustatančio išsamias kvotų sistemos taikymo cukraus sektoriuje taisykles (
OL L 158, p. 17
ir klaidų ištaisymas
OL L 169, 1982, p. 39
), iš dalies pakeisto 1994 m. vasario 23 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 392/94 (
OL L 53, p. 7
; toliau – Reglamentas Nr. 1443/82), 3 straipsnio 4 dalies aiškinimu.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant ginčą tarp
Pfeifer & Langen KG
(toliau ‐
Pfeifer & Langen
) ir
Hauptzollamt Aachen
dėl cukraus pertekliaus, kurį konstatavo Vokietijos valdžios institucijos, atlikusios pas gamintoją patikrinimą
a posteriori
, ir dėl prekybos metų, kuriems turi būti priskirtas šis perteklius.
Teisinis pagrindas
Įgyvendinant bendrą cukraus sektoriaus rinkų organizavimą (toliau ‐ cukraus BRO), 1981 m. birželio 30 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 1785/81 dėl bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo (
OL L 177, p. 4
), iš dalies pakeistu 1998 m. birželio 2 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1148/98 (
OL L 159, p. 38
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 23 t., p. 126; toliau – pagrindinis reglamentas), numatyta išlaikyti būtinas, su pagrindinių produktų gamintojų, šiuo atveju – Europos bendrijos cukraus gamintojų, užimtumu ir gyvenimo lygiu susijusias garantijas, taip pat užtikrinti visų vartotojų aprūpinimą cukrumi protingomis kainomis, taip stabilizuojant cukraus rinką.
Šiais tikslais pagrindiniame reglamente reglamentuojama cukraus gamyba, importas ir eksportas. Konkrečiai kalbant, jame numatyta įmonėms paskirstomų gamybos kvotų sistema, kuri, remiantis jo penkiolikta konstatuojamąja dalimi, yra priemonė, užtikrinanti gamintojams Bendrijos kainas ir jų produkcijos realizavimą.
Pagal šią kvotų sistemą kiekvienai valstybei narei buvo paskirstytas pagrindinis nacionalinės produkcijos kiekis prekybos metams (t. y. nuo vienų metų liepos 1 d. iki kitų metų birželio 30 d.). Šis kiekis kiekvienoje valstybėje narėje paskirstomas cukrų gaminančioms įmonėms A ir B cukraus gamybos kvotų forma, atsižvelgiant į pagrindiniame reglamente įtvirtintus kriterijus.
Pagrindinio reglamento 24 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje numatyta:
„Šiame reglamente:
a)
„A cukrus“ <...> – tai cukraus <...> kiekis, konkrečiais prekybos metais pagaminamas įmonėje, laikantis jai paskirtos A kvotos;
b)
„B cukrus“ <...> – tai cukraus <...> kiekis, konkrečiais prekybos metais pagaminamas atitinkamoje įmonėje viršijant jai paskirtą A kvotą, tačiau neviršijant A ir B kvotų sumos;
c)
„C cukrus“ <...> – tai cukraus <...> kiekis, konkrečiais prekybos metais pagamintas atitinkamoje įmonėje viršijant jai paskirtų A ir B kvotų sumą arba įmonėje, neturinčioje kvotos.“
A kvotai priskirtinu cukrumi, kuris atspindi suvartojimą Bendrijoje, galėjo būti laisvai prekiaujama bendroje rinkoje ir jo realizavimą užtikrino intervencinė kaina. B kvotai priskirtinu cukrumi taip pat buvo galima laisvai prekiauti bendroje rinkoje, tačiau be intervencinės kainos garantijos, arba jis galėjo būti eksportuotas į trečiąsias šalis taikant eksporto grąžinamąsias išmokas. C cukrui nebuvo taikoma nei parama kainomis, nei eksporto grąžinamosios išmokos.
Kadangi cukraus BRO buvo grindžiamas finansavimo iš savo fondų sistema, išlaidos, susijusios su grąžinamosiomis eksporto išmokomis, buvo padengiamos iš gamybos mokesčių, tačiau jokie mokesčiai nebuvo renkami už C cukraus gamybą. Be to, C cukrus turėjo būti realizuojamas už Bendrijos ribų, kad būtų galima jį parduoti pasaulio rinkoje.
Šiuo aspektu pagrindinio reglamento 26 straipsnyje skelbiama:
„1.   <...> C cukrus, kuris nebuvo perkeltas pagal 27 straipsnį <...>, negali būti realizuojamas Bendrijos vidaus rinkoje ir turi būti eksportuojamas iki kitų kalendorinių metų, einančių po atitinkamų prekybos metų, sausio 1 d.
<...>
3.   Šio straipsnio taikymo tvarka patvirtinama remiantis 41 straipsnyje numatyta procedūra.
Pagal šią tvarką, be kita ko, numatoma rinki mokestį už C cukrų <...>, nurodytą 1 dalyje, kurio eksportas į valstybę per nurodytą terminą nebuvo įrodytas nustatytą datą.“
Pagrindinio reglamento 27 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatyta:
„1.   Kiekviena įmonė gali nuspręsti perkelti visą savo viršijant A cukraus kvotą pagamintą cukraus produkciją arba dalį jos į kitus prekybos metus ir laikyti ją tų metų produkcijos dalimi. Toks sprendimas neatšaukiamas.
<...>
2.   Įmonės, priimančios 1 dalyje numatytą sprendimą:
—
iki vasario 1 d. praneša atitinkamai valstybei narei apie perkeltino cukraus kiekį
—
ir įsipareigoja sandėliuoti perkeltino cukraus kiekį 12 mėnesių, kurių pradžią reikia nustatyti, iš eilės. Šiuo laikotarpiu sandėliavimo išlaidos remiantis 8 straipsniu atlyginamos ir perkeltinam C cukrui, ir A bei B cukrui, kuris, pritaikius 23 dalies 4a dalį, tapo perkeltinu C cukrumi.
<...>“
Pagrindinio reglamento 27 straipsnio 3 dalyje buvo numatyta:
„Šio straipsnio taikymo tvarka, pagal kurią galima numatyti perkelti leistino cukraus kiekio ribas, tvirtinama laikantis 41 straipsnyje numatytos procedūros.
Pagal šią tvarką, be kita ko, numatytas mokesčio už sandėliuotiną kiekį, kuris buvo realizuotas numatyto sandėliavimo laikotarpiu, rinkimas <...>.“
Pagrindinio reglamento 28 straipsnyje įtvirtinti pagrindiniai gamybos mokesčių nustatymo kriterijai, pirmiausia A ir B cukraus gamybos. Šiuos mokesčius rinko valstybės narės.
Remiantis pagrindinio reglamento 26 straipsnio 3 dalimi priimtas 1981 m. rugsėjo 14 d. Komisijos reglamentas (EEB) Nr. 2670/81, nustatantis išsamias įgyvendinimo taisykles dėl virškvotinės cukraus produkcijos (
OL L 262, p. 14
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 5 t., p. 85), iš dalies pakeistas 1996 m. sausio 30 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 158/96 (
OL L 24, p. 3
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 18 t., p. 421; toliau ‐ Reglamentas Nr. 2670/81), patikslino sąlygas, kuriomis laikoma, kad C cukrus buvo eksportuotas.
Reglamento Nr. 2670/81 1 straipsnio 1 dalis suformuluota taip:
„[Pagrindinio reglamento] 26 straipsnio 1 dalyje nurodyti produktai laikomi eksportuotais, jei:
a)
nepažeidžiant kitų šio reglamento nuostatų, valstybės narės gamintojos, nesvarbu, kokia tai būtų virškvotinio cukraus <...> eksporto šalis, kompetentinga agentūra turi 2 straipsnyje nurodytą įrodymą;
b)
iki sausio 1 d., pasibaigus prekybos metams, kuriais buvo pagamintas virškvotinis cukrus <...>, eksporto valstybė narė priėmė eksporto deklaraciją;
c)
virškvotinis cukrus <...> arba juos atitinkantis kiekis, kaip apibrėžta 2 straipsnio 3 dalyje, iš Bendrijos muitų teritorijos buvo išvežtas ne vėliau kaip per 60 dienų nuo b punkte nurodytos sausio 1 d.;
d)
produktas buvo eksportuotas netaikant grąžinamosios išmokos arba mokesčio, kaip baltasis arba žaliavinis cukrus, kuris nebuvo denatūruotas <...>.
Jei nesilaikoma bet kurios iš pirmoje pastraipoje numatytų sąlygų, išskyrus
force majeure
atvejus, laikoma, kad atitinkamas virškvotinio cukraus <...> kiekis buvo realizuotas vidaus rinkoje.
Kilus
force majeure
, valstybės narės, kurios teritorijoje buvo pagamintas virškvotinis cukrus <...>, kompetentinga agentūra patvirtina priemones, kurios yra būtinos remiantis suinteresuotos šalies nurodytomis aplinkybėmis.
Jei virškvotinis cukrus <...> eksportuojami iš kitos valstybės narės nei ta, kurioje jie buvo pagaminti, minėtų priemonių imamasi gavus tos valstybės narės kompetentingų institucijų nuomonę.“
Reglamento Nr. 2670/81 3 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Už kiekius, kurie, kaip apibrėžta 1 straipsnio 1 dalyje, buvo realizuoti vidaus rinkoje, t. y. už 100 kilogramų virškvotinio baltojo arba žaliavinio cukraus <...> valstybė narė nustato mokestį, kurio suma lygi:
—
didžiausiam importo mokesčiui, taikomam konkrečiam produktui tais prekybiniais metais, kuriais konkretus virškvotinis cukrus <...> buvo pagaminti, ir po to dar šešis mėnesius,
ir
—
1,21 [euro].“
Reglamento Nr. 1443/82 1 straipsnio 1 dalyje skelbiama:
„[Pagrindinio reglamento] 26‐29 straipsniuose cukraus produkcija reiškia visą kiekį, išreikštą baltuoju cukrumi, kurį sudaro:
a)
baltasis cukrus;
b)
cukraus žaliava;
c)
invertuotas cukrus;
<...>“
Reglamento Nr. 1443/82 3 straipsnyje numatyta:
„1.   Iki kiekvienų metų vasario 15 d. valstybės narės kiekvienai jų teritorijoje esančiai įmonei nustato laikiną einamųjų pardavimo rinkoje metų cukraus produkcijos kiekį.
<...>
3.   Iki kiekvienų metų spalio 1 d. valstybės narės nustato galutinį cukraus <...> produkcijos, pagamintos kiekvienoje įmonėje praėjusiais pardavimo rinkoje metais, kiekį.
4.   Jei, nustačius galutinį šio straipsnio 3 dalyje nurodytos cukraus produkcijos kiekį, aptinkama skirtumų, į juos atsižvelgiama tvirtinant galutinį tų pardavimo rinkoje metų, kuriais šie skirtumai buvo aptikti, produkcijos kiekį.“
Reglamento Nr. 1443/82 4 straipsnyje skelbiama:
„1.   Nepažeidžiant toliau išvardytų straipsnio dalių, [pagrindinio] reglamento 26‐29 straipsniuose įmonės cukraus <...> produkcija reiškia įmonės faktiškai pagamintą cukraus <...> kiekį.
2.   Einamaisiais pardavimo rinkoje metais bendra cukraus produkcija yra šio straipsnio 1 dalyje nurodyta produkcija bei prie jos pridėtas į šiuos pardavimo rinkoje metus perkeliamas kiekis, iš jų atėmus į kitus pardavimo rinkoje metus perkeliamą kiekį.“
1967 m. gruodžio 18 d. Tarybos reglamento Nr. 1009/67/EEB dėl bendro cukraus rinkos organizavimo (
OL 1967, 308, p. 1
) 23 straipsnyje numatyta:
„1.   Valstybės narės nustato pagrindines kvotas kiekvienai gamyklai arba kiekvienai įmonei, jų teritorijoje gaminančiai cukrų. Nepažeidžiant nuostatų, priimtų remiantis 3 ar 4 dalimis, šios pagrindinės kvotos nustatomos vidutinį metinį atitinkamos gamyklos ar įmonės cukraus gamybos kiekį per prekybos metus nuo 1961‐1962 m. iki 1965‐1966 m. dauginant iš koeficiento, išreiškiančio santykį tarp valstybės narės pagrindinio kiekio ir vidutinės metinės cukraus šioje valstybėje gamybos minėtu laikotarpiu.
Pagrindinis kiekis yra:
Vokietijai ‐ 1750000 tonų baltojo cukraus,
Prancūzijai ‐ 2400000 tonų baltojo cukraus,
Italijai ‐ 1230000 tonų baltojo cukraus,
Nyderlandams ‐ 550000 tonų baltojo cukraus,
Belgijai ir Liuksemburgui ‐ 550000 tonų baltojo cukraus.
2.   Kai valstybė narė nustato pagrindines kvotas įmonėms, ji imasi būtinų priemonių, kad būtų atsižvelgta į runkelių ir cukranendrių gamintojų interesus.
3.   Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu, pagal balsavimo procedūrą, numatytą Sutarties 43 straipsnio 2 dalyje, priima bendrąsias 1 dalies taikymo nuostatas ir galimas šios dalies nuostatų išimtis.
4.   Jei paaiškėja, kad reikia taikyti šio straipsnio tvarką, sprendimas dėl jos priimamas laikantis 40 straipsnyje numatytos procedūros.“
Reglamentas Nr. 1009/67 buvo panaikintas 1974 m. gruodžio 19 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 3330/74 dėl bendro cukraus rinkos organizavimo (
OL L 359, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 4 t. p. 186).
Pagrindinis reglamentas buvo panaikintas ir pakeistas 1999 m. rugsėjo 13 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 2038/1999 dėl bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo (
OL L 252, p. 1
).
Reglamentas Nr. 2670/81 buvo panaikintas ir pakeistas 2006 m. birželio 29 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 967/2006, nustatančiu Tarybos reglamento (EB) Nr. 318/2006 išsamias nekvotinės gamybos cukraus sektoriuje įgyvendinimo taisykles (
OL L 176, p. 22
).
Reglamentas Nr. 1443/82 buvo panaikintas ir pakeistas 2002 m. vasario 20 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 314/2002, nustatančiu išsamias kvotų sistemos taikymo cukraus sektoriuje taisykles (
OL L 50, p. 40
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 35 t., p. 190).
Tačiau ginčui pagrindinėje byloje, atsižvelgiant į pagrindinės bylos faktinių aplinkybių datą, taikytinas pagrindinis reglamentas ir reglamentai Nr. 2670/81 bei 1443/82.
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
Iš sprendimo pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad
Pfeifer & Langen
gamina cukrų gamyklose, esančiose Elsdorfe, Oiskirchene, Apeldorne ir Lagėje (Vokietija).
Remdamasi šios įmonės 1998 m. rugsėjo 8 d. deklaracija,
Hauptzollamt Köln-West
1998 m. rugsėjo 25 d. sprendimu nustatė galutinį cukraus produkcijos kiekį 1997‐1998 prekybos metais.
Hauptzollamt für Prüfungen Köln
1999 m. lapkričio 4 d. pradėjo
Pfeifer & Langen
patikrinimą. 2003 m. sausio 16 d.
Hauptzollamt Krefeld
pratęsė šį patikrinimą, kuris, be kita ko, buvo susijęs su cukraus produkcijos mokesčiu, mokėtinu už 1997–1998 prekybos metus.
2006 m. gegužės 9 d. ataskaitoje tikrintojai nurodė, kad jie nustatė produkcijos perteklių, palyginti su
Pfeifer & Langen
deklaracija. Todėl 2006 m. gruodžio 28 d. sprendimu
Hauptzollamt Aachen
konstatavo, kad
Pfeifer & Langen
1997–1998 prekybos metais pagamino 9657,4 tonos baltojo cukraus pertekliaus. Kitu tos pačios dienos sprendimu
Hauptzollamt Aachen
nustatė
Pfeifer & Langen
5810857,58 EUR C cukraus mokestį už šį produkcijos perteklių.
Pfeifer & Langen
dėl šių dviejų sprendimų pateikė skundus, kuriuose, be kita ko, nurodė, kad Reglamento Nr. 1443/82 3 straipsnio 4 dalimi neleidžiama nustatyti tariamo pertekliaus 1997–1998 prekybos metais, nes apie jį nebuvo žinoma iki 1998 m. spalio 1 d.
2010 m. balandžio 27 d. sprendimu
Hauptzollamt Aachen
atmetė
Pfeifer & Langen
skundus motyvuodama, be kita ko, tuo, kad 1997–1998 prekybos metais nustatytas perteklius buvo pagrįstas, nes Reglamento Nr. 1443/82 3 straipsnio 4 dalis galėjo būti taikoma tik dėl gamintojo deklaruotos produkcijos. Dėl nedeklaruoto produkcijos pertekliaus ir nustatyto
a posteriori
reikia pažymėti, kad šis perteklius turi būti priskirtas prekybos metams, kuriais jis buvo pagamintas.
Be to, taip pat 2010 m. balandžio 27 d. sprendimu
Hauptzollamt Aachen
pakeitė savo 2006 m. gruodžio 28 d. sprendimą, kuriuo konstatuojamas produkcijos perteklius, ir nustatė 6922,1 tonos produkcijos perteklių 1997–1998 prekybos metais. Kitu tos pačios dienos sprendimu ji pakeitė savo 2006 m. gruodžio 28 d. sprendimą ir nustatė
Pfeifer & Langen
4165027,57 EUR produkcijos mokestį.
Per posėdį
Pfeifer & Langen
nurodė, kad šis perteklius sudarė 1,4 % visos jos cukraus gamybos 1997‐1998 prekybos metais.
Pfeifer & Langen
pareiškė ieškinį dėl šio sprendimo
Finanzgericht Düsseldorf
.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, ginčo pagrindinėje byloje sprendimas priklauso nuo to, ar pasibaigus 1997‐1998 prekybos metams, atlikus
Pfeifer & Langen
patikrinimą, konstatuotas cukraus perteklius turėjo būti priskirtas šiems prekyboms metams, ar vėlesniems.
Šiuo aspektu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad Reglamento Nr. 1443/82 3 straipsnio 4 dalis buvo suderinta su 1974 m. sausio 30 d. Teisingumo Teismo sprendimu
Hannoversche Zucker
(
159/73, Rink. p. 121
, 6 punktas), tačiau šis sprendimas buvo susijęs su pertekliumi, atsiradusiu prieš įsigaliojant cukraus BRO, o taip nėra pagrindinėje byloje.
Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad pagal pagrindinį reglamentą įmonėms paskirstytos kvotos susijusios su kiekiu, pagamintu prekybos metais. Reglamento Nr. 1443/82 3 straipsnio 4 dalies taikymas cukraus pertekliui, konstatuotam pasibaigus prekybos metams, lemtų šios produkcijos perkėlimą į vėlesnius prekybos metams. Šiomis sąlygomis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia dėl tokio aiškinimo suderinamumo su gamybos kvotų sistema.
Šiomis aplinkybėmis
Finanzgericht Düsseldorf
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar Reglamento Nr. 1443/82 3 straipsnio 4 dalį reikia aiškinti taip, kad ši nuostata taip pat taikoma pertekliui, kurį kompetetinga institucija
a posteriori
nustatė vykdydama patikrinimą pas gamintoją?“
Dėl prejudicinio klausimo
Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Reglamento Nr. 1443/82 3 straipsnio 4 dalį reikia aiškinti taip, kad ji taikoma situacijai, kai cukraus perteklius nacionalinių valdžios institucijų konstatuojamas atlikus pas gamintoją patikrinimą
a posteriori
.
Visų pirma reikia priminti, kad prekybos metai tęsėsi nuo vienų metų liepos 1 d. iki kitų metų birželio 30 d. Pagal Reglamento Nr. 1443/82 3 straipsnio 1 dalį iki kiekvienų metų vasario 15 d. valstybės narės kiekvienai jų teritorijoje esančiai įmonei nustato laikiną einamųjų prekybos metų cukraus produkcijos kiekį. Pagal šio straipsnio 3 dalį jos iki kiekvienų metų spalio 1 d. nustato galutinę cukraus, pagaminto kiekvienoje įmonėje praėjusiais prekybos metais, produkciją.
Pagal to paties straipsnio 4 dalį, jei nustačius šią galutinę produkciją „aptinkama skirtumų, į juos atsižvelgiama tvirtinant galutinį tų pardavimo rinkoje metų, kuriais šie skirtumai buvo aptikti, produkcijos kiekį“.
Ši nuostata, kuri yra prejudicinio klausimo objektas, suformuluota tomis pačiomis sąvokomis, kurios vartojamos 1973 m. kovo 12 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 700/73, nustatančio tam tikras išsamias cukraus kvotų sistemos taikymo taisykles (
OL L 67, p. 12
), 2 straipsnio 3 dalyje. Reikia pažymėti, kad minėtame Sprendime
Hannoversche Zucker
Teisingumo Teismas darė nuorodą į Reglamento Nr. 700/73 2 straipsnio 3 dalį.
Byla, kurioje buvo priimtas šis sprendimas, buvo susijusi su cukraus pertekliumi, konstatuotu atlikus oficialią rezervų inventorizaciją po 1968 m. liepos 1 d., t. y. datos, kai įsigaliojo cukraus BRO, atsiradusiu iki šios datos.
Kaip Teisingumo Teismas nurodė minėto Sprendimo
Hannoversche Zucker
3 punkte, pateiktas klausimas buvo tas, ar šis perteklius produkcijos apmokestinimo apskaičiavimo tikslais turi būti priskirtas laikotarpiui prieš įsigaliojant cukraus BRO, pirmiesiems prekybos cukrumi metams, kuriems taikoma ši organizavimo tvarka, ar prekybos metams, kuriais šis perteklius buvo konstatuotas.
Šiuo aspektu Teisingumo Teismas minėto sprendimo 5 punkte, be kita ko, pažymėjo, kad, atsižvelgiant į cukraus sandėliavimo technines sąlygas, rezervų inventorizacija galėjo būti atlikta tik kelių metų intervalu ir kad praktiškai sudėtinga, kai konstatuojamas perteklius, palyginti su apskaičiuotu rezervu, remiantis gamintojo apskaitos dokumentais, tiksliai nustatyti tokio pertekliaus pagaminimo metus.
Tame pačiame punkte Teisingumo Teismas pridūrė, kad dėl pertekliaus priskyrimo praėjusiems cukraus prekybos metams reikėtų ištaisyti ne tik produkcijos kiekį, kuris buvo galutinai nustatytas šiems prekybos metams konkrečiai įmonei, bet ir produkcijos kiekį valstybei narei bei visai Bendrijai ir kad toks ištaisymas dėl iš jo išplaukiančių retroaktyvių pasekmių apskaičiuojant produkcijos kvotas ir mokesčius, renkamus už produkcijos perteklių, sukeltų siekiamam rezultatui neproporcingų administracinių sunkumų.
To paties sprendimo 6 punkte Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad šiomis aplinkybėmis į pateiktą klausimą reikia atsakyti taip, kad į skirtumą, konstatuotą po to, kai buvo nustatyta galutinė produkcija, reikia atsižvelgti tais prekybos metais, kuriais jis buvo konstatuotas; taip, be kita ko, formaliai reglamentuojama Reglamente Nr. 700/73, taikytiname nuo 1973 m. kovo 15 d.
Tačiau reikia konstatuoti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamos aplinkybės skiriasi nuo aplinkybių, nagrinėtų byloje, kurioje buvo priimtas minėtas Sprendimas
Hannoversche Zucker
, tiek, kiek pastarojoje byloje konstatuotas cukraus perteklius buvo susijęs su cukraus gamyba, neviršijusia galiojančiais teisės aktais, t. y. Reglamento Nr. 1009/67 23 straipsniu, nustatytos kvotos. Ši kvota iš esmės atitinka visas pagrindiniame reglamente numatytas kvotas, vadinamas „A cukrus“ ir „B cukrus“.
Akivaizdu, kad pagrindinėje byloje konstatuotas cukraus perteklius yra C cukrus, kaip jis suprantamas pagal pagrindinio reglamento 24 straipsnio 1 dalies a punktą, bet ne A arba B cukrus. Be to, šios aplinkybės neginčija nė viena iš Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 23 straipsnyje numatytų suinteresuotųjų šalių, pateikusių pastabas Teisingumo Teismui.
Todėl kadangi išvada, Teisingumo Teismo padaryta minėtame Sprendime
Hannoversche Zucker
, galioja nustatant galutinę cukraus produkciją, priskirtiną A ir B kvotoms, reikia patikrinti, ar Reglamento Nr. 1443/82 3 straipsnio 4 dalis taikytina ir esant situacijai, kai cukraus pertekliaus kiekis, nacionalinių valdžios institucijų konstatuotas atlikus pas gamintoją patikrinimą
a posteriori
, yra C cukrus.
Šiuo aspektu reikia konstatuoti, kad Reglamento Nr. 1443/82 3 straipsnio 4 dalies formuluotėje nėra jokios nuostatos, leidžiančios manyti, kad jos materialinė taikymo sritis apima tik A ir B cukrų.
Tačiau ši nuostata turi būti aiškinama atsižvelgiant į bendrą Sąjungos teisės aktų, susijusių su cukraus BRO, struktūrą ir tikslus.
Šiuo aspektu reikia atsižvelgti į tai, kad pagrindiniame reglamente įtvirtinta speciali tvarka dėl pertekliaus, sudarančio C cukrų. Pagal šią tvarką cukraus gamintojas, viršijęs A ir B cukraus kvotas ir todėl turįs tam tikrą C cukraus kiekį, turi pasirinkimo galimybę dėl C cukraus.
Iš tiesų, viena vertus, kaip numatyta ir pagrindinio reglamento 26 straipsnio 1 dalyje, jis gali eksportuoti šį C cukrų iki kitų kalendorinių metų, einančių po atitinkamų prekybos metų, sausio 1 d. Jei nebuvo įrodyta, kad minėtas cukrus buvo eksportuotas per nustatytą terminą, gamintojas privalo sumokėti sumą, mokėtiną pagal šio reglamento 26 straipsnio 3 dalį.
Kita vertus, pagal pagrindinio reglamento 27 straipsnio 1 ir 2 dalis gamintojas gali nuspręsti perkelti šį cukraus kiekį į kitus prekybos metus, o apie tai atitinkama valstybė narė turi būti informuota iki vasario 1 d. Jei atitinkamas cukraus kiekis, kuris buvo taip perkeltas, buvo realizuotas vidaus rinkoje per nustatytą sandėliavimo laikotarpį, taip pat renkamas mokestis už realizuotą cukraus kiekį.
Iš to išplaukia, kad iki sausio 1 d. arba iki vasario 1 d. C cukrų sudarančio pertekliaus kiekis turėjo būti tiksliai apskaičiuotas.
Dėl tokio Reglamento Nr. 1443/82 3 straipsnio 4 dalies aiškinimo, kuris leistų priskirti šį cukraus perteklių prekybos metams, kuriais jis buvo konstatuotas, kiltų grėsmė C cukraus režimui, kuriuo siekiama išvengti, kad šis cukrus būtų realizuotas vidaus rinkoje.
Iš tiesų, jei, remiantis Reglamento Nr. 1443/82 3 straipsnio 4 dalimi, į C cukrų, kaip ir į A bei B cukrų, būtų galima atsižvelgti nustatant galutinę produkciją prekybos metais, kuriais buvo konstatuotas skirtumas, gamintojai nebūtų skatinami eksportuoti šio cukraus pertekliaus arba jo deklaruoti ir perkelti į kitus prekybos metus. Todėl neatmestina galimybė, kad gamintojai galutinai pasiliktų tą patį cukraus perteklių, kuris galėtų būti visada priskiriamas prekybos metams, kuriais jis buvo konstatuotas, net jei cukrus iš tikrųjų buvo perkeltas iš ankstesnių prekybos metų.
Tokia situacija ne tik trukdytų veiksmingai prekybos C cukrumi kontrolei, bet ir pažeistų pagrindinio reglamento 27 straipsnio 3 dalį, kurioje numatyta, kad galima numatyti perkelti leistino cukraus kiekio ribas.
Dėl
Hauptzollamt Aachen
argumento, kad Reglamento Nr. 1443/82 3 straipsnio 4 dalis taikytina tik tuo atveju, jei gamintojas nežinojo apie pertekliaus buvimą tuo momentu, kai jis deklaravo galutinę cukraus produkciją, reikia pažymėti, kad, be sunkumų, įrodant tokios aplinkybės buvimą, informuotas ir su teisine padėtimi susipažinęs ūkio subjektas, vertindamas naudą, kurią gali suteikti prekyba cukrumi, privalo atsižvelgti į riziką, susijusią su tokios prekės gamyba, būtent į sunkumą tiksliai nustatyti pagaminto cukraus kiekį ir prisiimti šią riziką kaip įprastą su tokia gamyba susijusį nepatogumą.
Be to, reikia patikslinti, kad nagrinėjamuose teisės aktuose C cukrui taikytinas režimas grindžiamas objektyviais kriterijais ir taikomas neatsižvelgiant į jokius nesąžiningus gamintojo ketinimus. Todėl sumos, numatytos neeksportavus C cukraus per pagrindinio reglamento 26 straipsnio 1 dalyje numatytą terminą arba pateikus šį cukrų vidaus rinkai, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 27 straipsnio 3 dalį, turėjo būti renkamos neatsižvelgiant į galimą nesąžiningą gamintojo elgesį.
Iš prieš tai nurodytų aplinkybių išplaukia, kad Reglamento Nr. 1443/82 3 straipsnio 4 dalis neturėtų būti išplėsta ir apimti C cukrų.
Todėl į pateiktą klausimą reikia atsakyti taip: Reglamento Nr. 1443/82 3 straipsnio 4 dalį reikia aiškinti taip, kad ši nuostata netaikoma situacijai, kai nacionalinės valdžios institucijos, atlikusios pas gamintoją patikrinimą
a posteriori
, konstatuoja cukraus perteklių, jei šis perteklius yra C cukrus.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:

1982 m. birželio 8 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 1443/82, nustatančio išsamias kvotų sistemos taikymo cukraus sektoriuje taisykles, iš dalies pakeisto 1994 m. vasario 23 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 392/94, 3 straipsnio 4 dalį reikia aiškinti taip, kad ši nuostata netaikoma situacijai, kai nacionalinės valdžios institucijos, atlikusios pas gamintoją patikrinimą
a posteriori
, konstatuoja cukraus perteklių, jei šis perteklius yra C cukrus.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: vokiečių.