CELEX: 62013CJ0401
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Darbuotojų migrantų socialinė apsauga
Reglamentas (EEB) Nr. 1408/71
7 straipsnio 2 dalies c punktas
Socialinės apsaugos konvencijos taikymas valstybėms narėms
Grįžęs valstybės narės kilmės politinis pabėgėlis
Darbo laikotarpių įgijimas kitos valstybės narės teritorijoje
Prašymas skirti senatvės išmoką
Atsisakymas

Prašymai priimti prejudicinį sprendimą pateikti dėl 1971 m. birželio 14 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims, savarankiškai dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje, iš dalies pakeisto ir atnaujinto 1996 m. gruodžio 2 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 118/97 (
OL L 28
, 1997, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 3 t., p. 3) ir iš dalies pakeisto 2006 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1992/2006 (
OL L 392, p. 1
; toliau – Reglamentas Nr. 1408/71), 7 straipsnio 2 dalies c punkto aiškinimo.
Šie prašymai pateikti nagrinėjant V. Balazs ir
Casa Județeană de Pensii Cluj
(Klužo apskrities pensijų fondas (Rumunija), toliau –
Casa Județeană de Pensii
) ginčą ir šio fondo ir A. Balazs ginčą dėl senatvės pensijų skyrimo A. ir V. Balazs (toliau kartu – sutuoktiniai Balazs).
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Reglamento Nr. 1408/71 6 straipsnyje numatyta:
„Laikantis šio reglamento 7, 8 straipsnių ir 46 straipsnio 4 dalies nuostatų asmenims ir dalykams, kuriuos jis apima, pastarasis pakeičia bet kurios socialinės apsaugos konvencijos nuostatas, kurių privalo laikytis:
a)
tiktai dvi ar daugiau valstybės narės <...>;
<…>“
Šio reglamento 7 straipsnio 2 dalies c punkte nurodyta:
Nepaisant 6 straipsnio nuostatų, toliau galioja:
<…>
c)
kai kurios socialinės apsaugos konvencijų, priimtų valstybėse narėse prieš pradedant taikyti šį reglamentą, nuostatos, jei jos yra palankesnės išmokų gavėjams arba jei jos atsirado dėl konkrečių istorinių aplinkybių ir galioja nustatytą laiko tarpą ir jei jos yra išvardytos III priede.“
Šio reglamento 94 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„1.   Pagal šį reglamentą neįgyjama jokių teisių laikotarpiu iki 1972 m. spalio 1 d. arba iki reglamento įsigaliojimo atitinkamos valstybės narės teritorijoje arba tos valstybės teritorijos dalyje.
2.   Nustatant pagal šį reglamentą įgytas teises, įskaitomi visi draudimo laikotarpiai ir, kur reikia, visi darbo pagal darbo sutartį [darbo] arba gyvenimo laikotarpiai, įgyti pagal valstybės narės teisės aktus iki 1972 m. spalio 1 d. arba iki reglamento įsigaliojimo tos valstybės narės teritorijoje arba tos valstybės teritorijos dalyje.“
1972 m. kovo 21 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 574/72 (
OL L 74, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 1 t., p. 83) (redakcija po 2006 m. lapkričio 20 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1791/2006 (
OL L 363, p. 1
, toliau – Reglamentas Nr. 574/72) padarytų pakeitimų) nustato Reglamento Nr. 1408/71 įgyvendinimo tvarką.
Dvišalis susitarimas
1996 m. vasario 23 d. Rumunijos ir Graikijos vyriausybių sudarytas dvišalis susitarimas dėl galutinio iš Rumunijos grįžusių Graikijos politinių pabėgėlių socialinio draudimo įmokų kompensavimo reglamentavimo (toliau – dvišalis susitarimas) nėra nurodytas Reglamento Nr. 1408/71 III priede.
Dvišalio susitarimo 1 straipsnio a ir e punktuose sąvokos „grįžęs asmuo“ ir „draudimo laikotarpis“ apibrėžtos taip:
„a)
grįžęs asmuo – tai graikų kilmės asmuo, įsikūręs Rumunijoje po 1945 m. sausio 1 d., kuris turi politinio pabėgėlio statusą, ir jo šeimos nariai, kurie per šešerius metus nuo šio susitarimo įsigaliojimo dienos grįžo ar galutinai grįš gyventi į Graikiją;
<…>
e)
draudimo laikotarpis – tai laikotarpis, kai Rumunijoje pagal Rumunijos teisės aktus buvo mokamos socialinio draudimo įmokos.“
Dvišalio susitarimo 2 straipsnyje nurodyta:
„1.   Susitariančiosios šalys reglamentuoja grįžusių asmenų socialinio draudimo įmokų kompensavimą pagal šio straipsnio 2 ir 3 dalis ir šio susitarimo 3 straipsnį.
2.   Rumunija įsipareigoja sumokėti Graikijai fiksuoto dydžio sumą kaip kompensaciją už pensijų mokėjimą ir taip padengti į Graikiją grįžusių asmenų draudimo laikotarpį.
3.   Graikija įsipareigoja mokėti pensijas grįžusiems pensininkams ir pripažinti grįžusių apdraustųjų asmenų Rumunijoje įgytą draudimo laikotarpį pagal Graikijos teisės aktus socialinės apsaugos srityje.“
Dvišalio susitarimo 2 straipsnio 2 dalyje numatyta kompensacija pagal šio susitarimo 3 straipsnį siekia 15 mln. JAV dolerių.
Pagal dvišalio susitarimo 5 straipsnį „sumokėjusi 15 mln. JAV dolerių Rumunija laikoma įvykdžiusia visus įsipareigojimus, susijusius su grįžusių Graikijos politinių pabėgėlių teisėmis socialinės apsaugos srityje“.
Pagrindinės bylos ir prejudicinis klausimas
Sutuoktiniai Balazs yra Graikijos piliečiai, turintys grįžusių Graikijos politinių pabėgėlių statusą. Jie gyvena Salonikuose (Graikija).
1948 m. A. ir V. Balazs, būdami atitinkamai 7 ir 9 metų, įsikūrė Rumunijoje, kur jiems buvo suteiktas politinių pabėgėlių statusas. Jie mokėjo įmokas pagal šios valstybės narės valstybinę socialinio draudimo sistemą atitinkamai 34 metus 7 mėnesius 6 dienas ir 28 metus. 1990 m. rugpjūčio 18 d. jie grįžo į Graikiją.
1998 m. sutuoktiniai Balazs Graikijos valdžios institucijoms pateikė prašymus pripažinti kiekvieno jų Rumunijoje įgytą darbo stažą. 1998 m. rugsėjo 21 d. šios valdžios institucijos nusprendė, kad A. ir V. Balazs Rumunijoje įgytas darbo stažas atitinkamai lygus 9382 dienų ir 8351 dienos draudimo įmokų mokėjimui. Apskaičiuodamos pensijas Graikijos valdžios institucijos iš šių laikotarpių nusprendė pripažinti tik 4500 dienų.
Šiuo pagrindu Graikijos valdžios institucijos skyrė sutuoktiniams Balazs senatvės pensijas.
V. Balazs skirta pensija apskaičiuota atsižvelgiant į bendrą 6993 darbo dienų draudimo stažą, iš jų 4500 dienų buvo pripažintos darbo stažu Rumunijoje, o 2493 dienos – darbo stažu Graikijoje. Taip apskaičiuota pensija sudarė 136910 Graikijos drachmų (GRD) (maždaug 390 eurų) per mėnesį.
A. Balazs skirta pensija apskaičiuota atsižvelgiant į bendrą 7733 dienų draudimo laikotarpį, iš jų 4500 dienų buvo pripažintos darbo stažu Rumunijoje, o 3233 dienos – darbo stažu Graikijoje. Taip apskaičiuota pensija sudarė 596,99 euro per mėnesį.
2007 m. spalio 11 d. ir lapkričio 27 d. V. ir A. Balazs kiekvienas atskirai kreipėsi į
Casa Județeană de Pensii
su prašymais skirti senatvės pensiją pagal reglamentų Nr. 1408/71 ir 574/72 nuostatas.
2011 m. spalio 5 d. sprendimais šie prašymai buvo atmesti. Sprendimuose
Casa Județeană de Pensii
nurodė, kad Rumunijos valdžios institucijos pagal dvišalio susitarimo 5 straipsnį neturėjo jokios pareigos sutuoktiniams Balazs skirti senatvės pensijų, nes jie Graikijos valdžios institucijų buvo laikomi grįžusiais Graikijos politiniais pabėgėliais.
Dėl nurodytų sprendimų A. ir V. Balazs pareiškė atskirus ieškinius
Tribunalul Cluj
(Klužo apygardos teismas).
2012 m. rugsėjo 26 d. sprendimais
Tribunalul Cluj
panaikino šiuos sprendimus ir įpareigojo
Casa Județeană de Pensii
priimti naujus sprendimus, pagal kuriuos sutuoktiniams Balazs senatvės pensijos būtų skirtos pagal reglamentus Nr. 1408/71 ir 574/72 atsižvelgiant į visus įmokų mokėjimo laikotarpius, kuriuos šie sutuoktiniai įgijo Rumunijoje.
Tribunalul Cluj
pažymėjo, jog minėti reglamentai taikytini sutuoktinių Balazs prašymams, nes dvišalis susitarimas nepatenka į Reglamento Nr. 1408/71 7 straipsnio 2 dalies c punkte numatytos išimties taikymo sritį dėl to, kad taikomas be laiko apribojimų, nėra nurodytas šio reglamento III priede ir akivaizdu, jog jo nuostatos negali būti laikomos palankesnėmis išmokų gavėjams; pastarieji prašė skirti pensijas pagal šį reglamentą.
Vykdydamas šiuos sprendimus
Casa Județeană de Pensii
2013 m. vasario 20 ir 27 d. priėmė du naujus sprendimus, kuriais, taikydamas Reglamento Nr. 1408/71 nuostatas, skyrė V. ir A. Balazs atitinkamai 500 ir 405 Rumunijos lėjų (RON) (maždaug 110 ir 90 eurų) per mėnesį senatvės pensijas.
Dėl
Tribunalul Cluj
sprendimų tiek sutuoktiniai Balazs, tiek
Casa Județeană de Pensii
pateikė apeliacinius skundus
Curtea de Appel de Cluj
.
Casa Județeană de Pensii
iš esmės teigė, kad byloje reglamentai Nr. 1408/71 ir 574/72 yra netaikytini dėl to, kad yra dvišalis susitarimas. Pagal šį susitarimą Rumunija laikoma įvykdžiusia visus įsipareigojimus, susijusius su grįžusiais Graikijos politiniais pabėgėliais, nes įvykdė pareigą sumokėti Graikijai 15 mln. JAV dolerių.
Sutuoktiniai Balazs ginčija
Tribunalul Cluj
sprendimų motyvus ir remdamiesi tų pačių reglamentų nuostatomis prašo pripažinti jų teisę gauti senatvės pensiją už visus įmokų mokėjimo Rumunijoje laikotarpius. Iš esmės jie teigia, kad, Rumunijai įstojus į Europos Sąjungą, ši valstybė narė privalo taikyti reglamentus Nr. 1408/71 ir 574/72. Jų nuomone, dvišaliam susitarimui, kuris yra mažiau palankus ir nėra nurodytas Reglamento Nr. 1408/71 III priede, nėra taikomas šio reglamento 7 straipsnio 2 dalies c punktas.
Šiomis aplinkybėmis
Curtea de Apel Cluj
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui prejudicinį klausimą; šis klausimas sprendimuose dėl prašymų priimti prejudicinį sprendimą bylose C‐401/13 ir C‐432/13 suformuluotas taip:
„Ar Reglamento Nr. 1408/71 7 straipsnio 2 dalies c punkto nuostatas reikia aiškinti taip, kad į jų taikymo sritį patenka dviejų valstybių narių iki šio reglamento įsigaliojimo dienos sudarytas dvišalis susitarimas, pagal kurį jos susitarė laikyti, kad vienos valstybės pareiga mokėti socialinio draudimo išmokas kitos valstybės piliečiams, kurie pirmosios valstybės teritorijoje turėjo politinių pabėgėlio statusą ir kurie grįžo į antrosios valstybės teritoriją, įvykdyta pirmajai valstybei sumokėjus fiksuoto dydžio sumą, skirtą pensijoms mokėti ir apimančią laikotarpį, per kurį pirmojoje valstybėje narėje buvo mokėtos socialinio draudimo įmokos?“
2013 m. rugsėjo 4 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi bylos C‑401/13 ir C‑432/13 buvo sujungtos, kad būtų bendrai vykdoma rašytinė ir žodinė proceso dalys bei priimtas sprendimas.
Dėl prejudicinio klausimo
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Reglamento Nr. 1408/71 7 straipsnio 2 dalies c punktas turi būti aiškinamas taip, kad dvišalis susitarimas dėl socialinio draudimo išmokų mokėjimo vienos Susitariančiosios šalies piliečiams, turėjusiems politinių pabėgėlių statusą kitos Susitariančiosios šalies teritorijoje, sudarytas, kai viena iš Susitariančiųjų šalių dar nebuvo įstojusi į Sąjungą, ir nenurodytas šio reglamento III priede, ir toliau taikomas politinių pabėgėlių, grįžusių į kilmės šalį iki dvišalio susitarimo sudarymo ir šio reglamento įsigaliojimo dienos, situacijai.
Pirmiausia reikia atkreipti dėmesį į tai, kad
Casa Județeană de Pensii
mano, jog Reglamentas Nr. 1408/71 netaikytinas pagrindinėje byloje dėl dvišalio susitarimo, o būtent dėl jo 5 straipsnio, pagal kurį Rumunija laikoma įvykdžiusia visus įsipareigojimus, susijusius su grįžusiais Graikijos politiniais pabėgėliais, kai įvykdo pareigą sumokėti Graikijos Respublikai 15 mln. JAV dolerių. Taigi reikia patikrinti, ar Reglamentas Nr. 1408/71 taikomas pagrindinės bylos aplinkybėms.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką nors naujas teisės aktas iš esmės taikomas tik būsimoms situacijoms, pagal bendrąjį principą, išskyrus išimtis, jis taip pat taikomas situacijų, atsiradusių galiojant ankstesniam teisės aktui, būsimoms pasekmėms (žr. Sprendimo
Duchon
, C‑290/00,
EU:C:2002:234
, 21 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Tam, kad Reglamentą Nr. 1408/71 būtų galima taikyti situacijų, atsiradusių galiojant ankstesniam teisės aktui, būsimoms pasekmėms, šio reglamento 94 straipsnyje, konkrečiai jo 2 dalyje, numatyta pareiga apskaičiuojant teises į išmoką įskaityti visus draudimo, darbo pagal darbo sutartį arba gyvenimo laikotarpius, įgytus pagal valstybės narės teisės aktus iki 1972 m. spalio 1 d. arba iki reglamento įsigaliojimo tos valstybės narės teritorijoje dienos (žr. Sprendimo
Duchon
,
EU:C:2002:234
, 23 punktą).
Kadangi Reglamentas Nr. 1408/71 Rumunijai įsigaliojo nuo jos įstojimo į Sąjungą dienos, t. y. 2007 m. sausio 1 d., jis taikomas
ratione temporis
sutuoktinių Balazs situacijai, todėl jie pagrįstai galėjo juo remtis nuo nurodytos datos.
Priešingai, nei tvirtina
Casa Județeană de Pensii
, tai, jog dvišaliame susitarime numatyta, kad Rumunijos įsipareigojimai, susiję su grįžusių Graikijos politinių pabėgėlių teisėmis socialinės apsaugos srityje, įvykdomi, kai pirmoji sumoka 15 mln. JAV dolerių, šiuo atveju neturi reikšmės.
Iš Reglamento Nr. 1408/71 6 straipsnio matyti, kad šio reglamento taikymo
ratione personae
ir
ratione materiae
srityse, išskyrus tam tikras išimtis, jis pakeičia bet kurią dviejų ar daugiau valstybių narių sudarytą socialinės apsaugos konvenciją. Šis pakeitimas yra imperatyvus ir neleidžiama jokia išimtis, išskyrus reglamente numatytus atvejus (pagal analogiją žr. Sprendimo
Walder
, 82/72,
EU:C:1973:62
, 6 ir 7 punktus; Sprendimo
Thévenon
, C‑475/93,
EU:C:1995:371
, 15 punktą ir Sprendimo
Rönfeldt
, C‑227/89,
EU:C:1991:52
, 22 punktą).
Be kitų Reglamente Nr. 1408/71 numatytų išimčių, jame yra išimtis, įtvirtinta 7 straipsnio 2 dalies c punkte, pagal kurį šio reglamento III priede nurodytų socialinės apsaugos konvencijų nuostatos toliau galioja, nepaisant to paties reglamento 6 straipsnio (Sprendimo
Habelt ir kt
., C‑396/05,
EU:C:2007:810
, 87 punktas ir Sprendimo
Wencel
, C‑589/10,
EU:C:2013:303
, 35 punktas), jeigu šios konvencijos yra palankesnės išmokų gavėjams arba jei jos priimtos dėl konkrečių istorinių aplinkybių ir galioja nustatytą laikotarpį.
Šioje byloje aišku, kad dvišalis susitarimas nenurodytas Reglamento Nr. 1408/71 III priede. Iš to darytina išvada, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamoje situacijoje Reglamentas Nr. 1408/71 pagal jo 6 straipsnio a punktą iš esmės pakeitė dvišalį susitarimą.
Vis dėlto prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas ir Rumunijos vyriausybė, grįsdami teiginį, kad, nepaisant Reglamento Nr. 1408/71 6 straipsnio ir 7 straipsnio 2 dalies c punkto, dvišalis susitarimas ir toliau taikomas, remiasi Sprendimu
Rönfeldt
(
EU:C:1991:52
).
Nurodytame sprendime Teisingumo Teismas, remdamasis SESV 45 ir 48 straipsniais, nusprendė, kad darbuotojų migrantų atveju dvišalės socialinės apsaugos konvencijos turi būti taikomos ir įsigaliojus Reglamentui Nr. 1408/71, nepaisant to, ar jos nurodytos šio reglamento III priede, jei jos yra palankesnės darbuotojui.
Taigi reikia nustatyti, ar Sprendime
Rönfeldt
(
EU:C:1991:52
) nurodyti principai taikomi pagrindinėje byloje nagrinėjamoms aplinkybėms.
Šiuo klausimu pirmiausia reikia pažymėti, kad, kaip priminta šio sprendimo 33 punkte, Reglamento Nr. 1408/71 6 straipsnyje įtvirtintas pakeitimo principas yra imperatyvus ir iš esmės jokios išimtys neleidžiamos.
Antra, reikia priminti, kad Sprendime
Rönfeldt
(
EU:C:1991:52
) nurodyti principai pagrįsti prielaida, kad suinteresuotasis asmuo galėjo turėti teisėtų lūkesčių, jog jam gali būti taikomos dvišalio susitarimo, kuris vienintelis buvo taikomas tuo metu, kai jis nusprendė persikelti į kitą valstybę narę, nuostatos (šiuo klausimu žr. Sprendimo
Kaske
, C‑277/99,
EU:C:2002:74
, 27 punktą).
Todėl pagrindinės bylos aplinkybėmis, kai suinteresuotieji asmenys persikėlė iš Rumunijos į Graikiją 1990 m, t. y. šešerius metus prieš tai, kai buvo sudarytas dvišalis susitarimas, jie negalėjo turėti teisėtų lūkesčių, kad jiems bus taikomos dvišalio susitarimo nuostatos, nes jų grįžimo į Graikiją dieną šis dar nebuvo sudarytas.
Bet kuriuo atveju svarbu pažymėti, kad pagrindinėje byloje sutuoktiniai Balazs neprašo, kad jiems būtų taikomas dvišalis susitarimas. Atvirkščiai, jie pageidauja, kad jiems būtų taikomas Reglamentas Nr. 1408/71. Tokiomis aplinkybėmis Rumunijos vyriausybė negali remtis Sprendimu
Rönfeldt
(
EU:C:1991:52
) įrodinėdama, jog jų situacijai ir toliau taikomas šis susitarimas.
Atsižvelgiant į visus pirma išdėstytus argumentus, reikia konstatuoti, kad Sprendime
Rönfeldt
(
EU:C:1991:52
) nurodyti principai, kuriais remiantis galima netaikyti Reglamento Nr. 1408/71 nuostatų ir toliau taikyti dvišalį susitarimą, kurį iš principo šis reglamentas pakeitė, netaikomi pagrindinėje byloje nagrinėjamoms aplinkybėms.
Remiantis tuo, darytina išvada, kad į pateiktą klausimą reikia atsakyti, jog Reglamento Nr. 1408/71 7 straipsnio 2 dalies c punktas turi būti aiškinamas taip, kad dvišalis susitarimas dėl socialinio draudimo išmokų mokėjimo vienos Susitariančiosios šalies piliečiams, turėjusiems politinių pabėgėlių statusą kitos Susitariančiosios šalies teritorijoje, sudarytas, kai viena iš Susitariančiųjų šalių dar nebuvo įstojusi į Sąjungą, ir nenurodytas šio reglamento III priede, netaikomas politinių pabėgėlių, grįžusių į kilmės šalį iki dvišalio susitarimo sudarymo ir šio reglamento įsigaliojimo dienos, situacijai.
Dėl sprendimo poveikio ribojimo laiko atžvilgiu
Jeigu Teisingumo Teismas nuspręstų, kad dvišalis susitarimas nepatenka į Reglamento Nr. 1408/71 7 straipsnio 2 dalies c punkte įtvirtintos išimties taikymo sritį, Rumunijos vyriausybė šio Teismo prašo apriboti sprendimo poveikį laiko atžvilgiu.
Grįsdama prašymą, ši vyriausybė teigia, jog, pirma, Rumunijos valdžios institucijos veikė sąžiningai. Iš esmės šių institucijų pozicija buvo pirmiausia pagrįsta nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika, ypač Sprendimu
Rönfeldt
(
EU:C:1991:52
). Be to, nors Komisija prieš Rumuniją pradėjo procedūrą dėl pažeidimo, siekdama, kad būtų pripažinta, jog ši valstybė narė nesilaikė įsipareigojimų pagal Reglamentą Nr. 1408/71, šios valstybės narės pozicija minėtoje procedūroje nepasikeitė ir Komisija neatsakė į šios valstybės prašymą surengti technines konsultacijas ir kreiptis į Graikijos valdžios institucijas. Dar daugiau, Rumunijos valdžios institucijų sąžiningumu negalima abejoti remiantis tuo, kad kitos valstybės narės, susidūrusios su panašiomis problemomis, sutiko taikyti Reglamentą Nr. 1408/71, nes Graikijos Respublikos su šiomis valstybėmis sudaryti susitarimai skiriasi nuo susitarimo, kurį ji sudarė su Rumunija. Galiausiai Rumunijos valdžios institucijos kreipėsi į Graikijos valdžios institucijas, kad išsiaiškintų situaciją.
Antra, Rumunijos vyriausybė atkreipia Teisingumo Teismo dėmesį į sunkias finansines pasekmes, kurių kiltų, jeigu Teisingumo Teismo sprendimas būtų taikomas atgaline data. Kaip apskaičiavo
Casa Națională de Pensii Publice
(Nacionalinis valstybinių pensijų fondas), papildoma suma, kurią reikėtų sumokėti, būtų lygi 38560683 RON (maždaug 8680537 eurai). Rumunijos vyriausybė taip pat pažymi, kad šiuo metu nagrinėjama apie 800 pareiškimų, analogiškų sutuoktinių Balazs pareiškimams.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką Sąjungos teisės normos išaiškinimas, kurį pateikia šis Teismas, įgyvendindamas SESV 267 straipsnio jam suteiktą kompetenciją, paaiškina ir patikslina šios normos prasmę ir apimtį, kaip ji turi arba turėjo būti suprantama ir taikoma nuo įsigaliojimo momento. Iš to darytina išvada, kad taip išaiškintą normą pats teismas gali ir turi taikyti net tiems teisiniams santykiams, kurių atsirado ir kurie buvo nustatyti prieš priimant sprendimą dėl prašymo išaiškinti, jei, be to, įvykdytos sąlygos, leidžiančios kompetentinguose teismuose pareikšti ieškinį dėl šios normos taikymo (žr. Sprendimo
Santander Asset Management SGIIC ir kt
., C‑338/11–C‑347/11,
EU:C:2012:286
, 58 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Todėl Teisingumo Teismas tik išimtiniais atvejais ir taikydamas bendrąjį teisinio saugumo principą, kuris yra Sąjungos teisės sistemos dalis, gali apriboti visų suinteresuotųjų asmenų galimybę remtis jo išaiškinta norma ginčijant sąžiningai nustatytus teisinius santykius. Kad būtų galima nuspręsti dėl tokio apribojimo, turi būti tenkinami du esminiai kriterijai, t. y. suinteresuotųjų asmenų sąžiningumas ir didelių sunkumų rizika (žr. Sprendimo
Santander Asset Management SGIIC ir kt
.,
EU:C:2012:286
, 59 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Konkrečiau kalbant, tokį sprendimo būdą Teisingumo Teismas taikė tik labai konkrečiomis aplinkybėmis, be kita ko, kai dėl didelio skaičiaus teisinių santykių, nustatytų sąžiningai, remiantis teisėtai galiojančiais laikomais teisės aktais, egzistavo sunkių ekonominių padarinių tikimybė ir kai paaiškėdavo, jog asmenys ir nacionalinės valdžios institucijos buvo skatinami imtis Sąjungos teisės neatitinkančių veiksmų dėl to, kad Sąjungos teisės normų turinys objektyviai buvo labai neaiškus, o tokį neaiškumą galėjo paskatinti kitų valstybių narių ar Europos Komisijos veiksmai (žr. Sprendimo
Santander Asset Management SGIIC ir kt
.,
EU:C:2012:286
, 60 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Kaip savo išvados 98 ir 99 punktuose nurodė generalinis advokatas, iš tikrųjų Rumunijos vyriausybė neįrodė, jog egzistuoja didelių sunkumų rizika. Nors Rumunijos vyriausybė nurodė, kad nagrinėjama dar 800 pareiškimų, analogiškų tiems, kuriuos pateikė sutuoktiniai Balazs, ji nenurodė bendro asmenų, esančių panašioje į šių sutuoktinių situacijoje, skaičiaus. Ši vyriausybė taip pat nepatikslino, ar 38560683 RON suma taip pat apima 800 pareiškimų, analogiškų dabar nagrinėjamiems. Bet kuriuo atveju galimas sprendimo poveikio apribojimas laiko atžvilgiu neturės jokios įtakos šiems pareiškimams (šiuo klausimu žr. Sprendimo
Bosman
, C‑415/93,
EU:C:1995:463
, 144 punktą).
Kadangi šio sprendimo 50 punkte nurodytas antras kriterijus netenkinamas, nebūtina tikrinti, ar tenkinamas suinteresuotųjų asmenų sąžiningumo kriterijus.
Iš išdėstytų argumentų darytina išvada, kad nereikia riboti šio sprendimo poveikio laiko atžvilgiu.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:

1971 m. birželio 14 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims, savarankiškai dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje, iš dalies pakeisto ir atnaujinto 1996 m. gruodžio 2 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 118/97 ir iš dalies pakeisto 2006 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1992/2006, 7 straipsnio 2 dalies c punktą reikia aiškinti taip, kad dvišalis susitarimas dėl socialinio draudimo išmokų mokėjimo vienos Susitariančiosios šalies piliečiams, turėjusiems politinių pabėgėlių statusą kitos Susitariančiosios šalies teritorijoje, sudarytas, kai viena iš Susitariančiųjų šalių dar nebuvo įstojusi į Sąjungą, ir nenurodytas šio reglamento III priede, netaikomas politinių pabėgėlių, grįžusių į kilmės šalį iki dvišalio susitarimo sudarymo ir šio reglamento įsigaliojimo dienos, situacijai.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: rumunų.