CELEX: 62002TJ0210(01)
Riigiabi
Keskkonnamaks täitematerjalidelt Ühendkuningriigis
Komisjoni otsus jätta vastuväited esitamata
Eelis
Valikulisus

Vaidluse taust
Vaidluse aluseks olevaid asjaolusid on Üldkohtu 13. septembri 2006. aasta otsuse kohtuasjas
T-210/02: British Aggregates
vs
. komisjon (EKL 2006, lk II-2789
, edaspidi „tühistatud kohtuotsus” või „Üldkohtu otsus”) punktides 1–25 kirjeldatud järgmiselt:
„1
British Aggregates Association on ühendus, mis ühendab iseseisvaid väikeettevõtjaid, kes Ühendkuningriigis käitavad karjääre. Tal on 55 liiget, kes käitavad enam kui sadat karjääri.
Täitematerjalid on keemiliselt inertsed abrasiivsed materjalid, mida kasutatakse ehitustöödel. Neid võib kasutada iseseisvalt, näiteks mulde või ballastina, või segatuna sidusainete nagu tsemendi (mis võimaldab saada betooni) või bituumeniga. Teatud looduslikult abrasiivseid materjale nagu liiv ja kruus võib saada sõelumise teel. Muud materjalid, näiteks kõva kivim, tuleb enne sõelumist purustada. Erineval otstarbel kasutatavad täitematerjalid peavad vastama asjakohastele nõuetele ning algmaterjali füüsikalised omadused määravad kindlaks selle, kas materjal on kavandatavaks otstarbeks sobiv. Näiteks on täitepinnasega katmise valdkonnas nõuded vähem piiravad kui teede aluskihtide nõuded, mis omakorda on vähem piiravad kui nõuded sellistele intensiivse kasutusega pindadele nagu teede kulumiskiht või raudteeballast. Otstarbel, mille puhul piirangud on väiksemad, võib täitematerjalina kasutada laiemat materjalide valikut, samas kui rangematele piirangutele vastavaid materjale on vähem.
2001. aasta Finance Act
2001. aasta Finance Act’i (2001. aasta rahandusseadus, edaspidi „seadus”) teise osa artiklid 16–49 ja selle lisad 4–10 kehtestavad Ühendkuningriigis täitematerjalidele
Aggregates Levy
-nimelise maksu (edaspidi „AGL” või „maks”).
AGL rakendamist ette nägevad sätted jõustusid seaduse rakendusmääruse alusel 1. aprillil 2002.
Seadust muudeti 2002. aasta Finance Act’i (2002. aasta rahandusseadus) artiklitega 129–133 ja lisaga 38. Selliselt muudetud sätted näevad ette maksuvabastuse jäätmete (
spoils
) puhul, mis tulenevad teatud mineraalide, täpsemalt kiltkivi, kiltsavi, peeneteralise plastse savi ja kaoliini kaevandamisest. Peale selle lisavad need sätted üleminekuperioodi maksu rakendamiseks Põhja-Iirimaal.
AGL-i kohaldatakse määras 1,60 naelsterlingit tonni sellise täitematerjali kohta, mida kasutatakse kaubanduslikul eesmärgil (seaduse artikli 16 lõige 4).
Muudetud seaduse artikli 16 lõige 2 sätestab, et AGL tasumise kohustus tekib alates seaduse jõustumise kuupäevast hetkel, mil teatud kogust maksustatavat täitematerjali kasutatakse Ühendkuningriigis kaubanduslikul eesmärgil. Seega puudutab AGL nii imporditud kui ka Ühendkuningriigis kaevandatud täitematerjale.
Rakendusmääruse artikli 13 lõike 2 punkt a lubab kasutajal vähendada oma maksukohustust, kui maksustatav täitematerjal eksporditakse või veetakse Ühendkuningriigist töötlemata kujul välja.
Muudetud seaduse artikli 17 lõige 1 sätestab:
„Käesolevas osas tähendab „täitematerjal” (välja arvatud allpool artiklis 18) kivimit, kruusa või liiva, samuti kõiki materjale, mis nendes ajutiselt sisalduvad või millega need on looduslikult segatud.”
Seaduse artikli 17 lõige 2 näeb ette, et täitematerjali ei maksustata neljal juhul: kui see on otseselt maksust vabastatud; kui seda on varem ehitusel kasutatud; kui selle suhtes on juba täitematerjali maksu kohaldatud või kui seaduse jõustumise kuupäeval ei asu see oma päritolukohas.
Muudetud seaduse artikli 17 lõiked 3 ja 4 näevad ette teatud maksust vabastamise juhud.
Lisaks määravad muudetud seaduse artikli 18 lõiked 1, 2 ja 3 kindlaks maksust vabastatud tootmisprotsessid ning materjalid, mida see vabastus puudutab.
Haldusmenetlus ja kohtumenetlus liikmesriigi kohtus
Kaks ettevõtjat, kellel ei ole hagejaga mingit seost ja kes nõudsid, et vastavalt nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999 (millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad [EÜ artikli 88] kohaldamiseks (
EÜT L 83, lk 1
; ELT eriväljaanne 08/01, lk 339)) artikli 6 lõikele 2 ei avaldataks nende andmeid kõnealusele liikmesriigile, saatsid komisjonile 24. septembri 2001. aasta kirjaga [esimese kaebuse]. Kaebuse esitajad leiavad sisuliselt, et teatud materjalide välistamine AGL kohaldamisalast, ekspordi maksust vabastamine ja Põhja-Iirimaad puudutavad erandid kujutavad endast riigiabi.
Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik teatas 20. detsembril 2001 komisjonile riigiabi kavast pealkirjaga „Täitematerjali maksu järkjärguline rakendamine Põhja-Iirimaal”.
Komisjon saatis 6. veebruari 2002. aasta kirjaga nimetatud liikmesriigile esimese kaebuse analüüsi ning palus tal esitada esiteks kaebuse kohta oma seisukoht ja teiseks AGL kohta täiendavat teavet, mida liikmesriik 19. veebruari 2002. aasta kirjaga ka tegi.
Hageja esitas 11. veebruaril 2002 High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Divisionile (kõrgem kohus (Inglismaa ja Wales), kuningliku kohtu osakond […]) AGL peale kaebuse. Ta tõi esile riigiabi käsitlevate ühenduse eeskirjade rikkumise. High Court of Justice jättis oma 19. aprilli 2002. aasta otsusega kaebuse rahuldamata, andes samas hagejale loa esitada apellatsioonkaebus Court of Appealile (England & Wales) (apellatsioonikohus (Inglismaa ja Wales) […]). Kui hageja oli apellatsioonkaebuse esitanud, tegi Court of Appeal menetluse peatamise määruse, kuna [Üldkohtule] esitati käesolev hagi.
Hageja oli vahepeal 15. aprilli 2002. aasta kirjaga esitanud komisjonile AGL peale kaebuse […]. Ta väitis sisuliselt, et teatud materjalide AGL kohaldamisalast välja jätmine ja ekspordi maksust vabastamine kujutavad endast riigiabi. Põhja-Iirimaad puudutavate erandite kohta, millest Ühendkuningriigi ametivõimud olid teatanud, märkis ta, et need on ühisturuga kokkusobimatud.
Vaidlustatud otsus
Komisjon tegi 24. aprillil 2002 [vaidlustatud otsuse] jätta AGL-le vastuväited esitamata.
2. mail 2002 saatsid Ühendkuningriigi ametivõimud vaidlustatud otsuse hagejale. Komisjon tegi otsuse talle ametlikult teatavaks 27. juuni 2002. aasta kirjaga.
Oma otsuses ([punkt] 43) leiab komisjon, et maks ei sisalda riigiabi elemente EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses, kuna selle kohaldamisala on õigustatud maksusüsteemi loogika ja olemusega. Lisaks leiab ta, et Põhja-Iirimaale antud vabastus, millest komisjonile on teatatud, on ühisturuga kokkusobiv.
Kirjeldades AGL kohaldamisala, rõhutab komisjon sisuliselt, et selle maksuga maksustatakse kasutamata täitematerjale, „mida määratletakse kui looduslikest maardlatest saadavatest mineraalidest valmistatud tooteid, mida kaevandatakse esimest korda” ja mis koosnevad „kivimite, liiva ja kruusa osadest, mida võib kasutada töötlemata kujul või pärast sellist mehhaanilist töötlust nagu purustamine, pesemine või suuruse järgi sorteerimine” ([punktid] 8 ja 9). Välja jäetud materjalide ja taotletavate eesmärkide osas märgib ta vaidlustatud otsuse [punktides] 11–13:
„AGL-ga ei maksustata materjale, mis on kõrvaltooted või teistest tootmisprotsessidest tulenevad jäätmed. [Ühendkuningriigi] ametivõimude ütluste kohaselt kuuluvad nende materjalide hulka kiltsavi ja kaoliini jäätmed, töötlemisjäägid, tuhk, kõrgahjuräbu, klaasi- ja kautšukijäätmed. Samuti ei puuduta maks ümbertöödeldud täitematerjale – kategooriat, millesse kuuluvad kivimid, liiv ja kruus, mida on juba vähemalt üks kord kasutatud (üldiselt ehitussektoris).
[Ühendkuningriigi] ametivõimude väidete kohaselt on selliste materjalide AGL kohaldamisalast väljajätmise eesmärk nende ehitusmaterjalidena kasutamise soodustamine ja kasutamata täitematerjalide liigse kaevandamise vähendamine, soodustades sel viisil ressursside ratsionaalset kasutamist.
[Ühendkuningriigi] ametivõimude algsed seisukohad rajanevad eeldusel, et AGL võimaldab vähendada kasutamata täitematerjalide nõudluse mahtu keskmiselt 20 miljoni tonni võrra aastas, kusjuures iga-aastane nõudlus on Ühendkuningriigis 230–250 miljonit tonni.”
AGL kohaldamisala puudutava hinnangu osas on vaidlustatud otsuse [punktides] 29 ja 31 öeldud järgmist.
„Komisjon märgib, et AGL puudutab üksnes kivimite, liiva ja kruusa kui täitematerjalide kasutamist kaubanduslikul eesmärgil. See ei puuduta nimetatud materjale juhul, kui neid kasutatakse mõnel muul otstarbel. AGL-ga maksustatakse üksnes kasutamata täitematerjale. Sellega ei maksustata kõrvaltoodetena või muude tootmisprotsesside jäätmetena tekkinud täitematerjale (teisesed täitematerjalid) ega ümbertöödeldud täitematerjale. Sellest tulenevalt leiab komisjon, et AGL puudutab üksnes teatud tegevusvaldkondi ja ettevõtjaid. Ta märgib seega, et tuleb hinnata, kas AGL kohaldamisala on õigustatud maksusüsteemi loogika ja ülesehitusega.
[…] [T]eostades oma vabadust määrata kindlaks siseriiklik maksusüsteem, kehtestas Ühendkuningriik AGL selleks, et võimalikult palju suurendada ümbertöödeldud täitematerjalide või kasutamata täitematerjalide muude asendustoodete kasutamise mahtu ning edendada kasutamata täitematerjalide, s.o taastumatu loodusvara ratsionaalset kasutamist. Keskkonnakahjustused, mida kujutab endast täitematerjalide kaevandamine, mida Ühendkuningriik kavatseb AGL abil piirata, hõlmavad müra, tolmu, bioloogilise mitmekesisuse kahjustamist ja visuaalseid kahjustusi.”
Komisjon järeldab sellest [punktis] 32, et „AGL on erimaks, millel on väga piiratud kohaldamisala, mille liikmesriik on määratlenud vastavalt asjaomasele tegevusalale omastele tunnusjoonetele” ning et „[m]aksu ülesehitusest ja ulatusest nähtub, et eristatakse selgelt kasutamata täitematerjali kaevandamist, mis toob keskkonnale kaasa soovimatuid tagajärgi, ning teiseste või ümbertöödeldud täitematerjalide tootmist, mis kujutab endast olulist panust mitmesugustel eesmärkidel seaduslikult teostatud kaevamistest või muudest töödest või töötlemistest tulenevate kivimite, kruusa ja liiva töötlemisse”.
Mis puudutab Ühendkuningriigi territooriumilt töötlemata kujul eksporditud täitematerjalide maksust vabastamist, siis on vaidlustatud otsuse [punktis] 33 kirjas:
„[…] selline lahendus on õigustatud asjaoluga, et täitematerjalid võib Ühendkuningriigis maksust vabastada, kui neid kasutatakse maksust vabastatud tootmisprotsessis (näiteks klaasi, plastiku, paberi, väetise ja pestitsiidide valmistamine). Arvestades, et [Ühendkuningriigi] ametivõimudel ei ole võimalik kontrollida täitematerjalide kasutamist väljaspool nende territooriumi, on ekspordi maksust vabastamine vajalik täitematerjalide eksportijate õiguskindluse tõttu ning selleks, et vältida selliste täitematerjalide eksportide ebavõrdset kohtlemist, mis muidu võiksid Ühendkuningriigi territooriumil maksuvabastuse saada.”
Komisjon järeldab [punktis] 34:
„[S]ellise maksustamise olemusest ja ülesehitusest tulenevalt ei ole see kohaldatav teiseste ega ümbertöödeldud täitematerjalide suhtes. Kasutamata täitematerjali kaevandamise suhtes maksu kehtestamine aitab kaasa esmaste täitematerjalide kaevandamise vähendamisele ning taastumatute loodusvarade kasutamise ja keskkonda kahjustavate tagajärgede vähendamisele. Komisjon on seega seisukohal, et eelised, mis võivad tekkida mõnele ettevõtjale AGL kohaldamisala määratlemise tõttu, on õigustatud maksusüsteemi olemuse ja üldise ülesehitusega.””
Vaidlusalused menetlused ja poolte nõuded
Üldkohtu kantseleisse esitatud 12. juuli 2002. aasta hagiavalduses palus hageja British Aggregates Association osaliselt tühistada komisjoni 24. aprilli 2002. aasta otsuse K(2002) 1478 (lõplik), mis käsitleb riigiabi toimikut N 863/01 – Ühendkuningriik / Maks täitematerjalidelt (edaspidi „vaidlustatud otsus”).
Üldkohtu teise koja esimehe 28. novembri 2002. aasta määrusega anti Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigile luba astuda menetlusse Euroopa Ühenduste Komisjoni nõuete toetuseks.
Hagi toetuseks viitab hageja esiteks EÜ artikli 87 lõike 1 rikkumisele, teiseks põhjendamatusele EÜ artikli 253 tähenduses, kolmandaks sellele, et komisjon rikkus oma kohustust algatada ametlik uurimismenetlus EÜ artikli 88 lõike 2 tähenduses, ning neljandaks sellele, et komisjon rikkus EÜ artikli 88 lõike 3 kohase esialgse uurimise käigus oma kohustusi.
Komisjon vaidlustas hagi vastuvõetavuse, väites, et vaidlustatud otsus ei puudutanud hagejat isiklikult EÜ artikli 230 neljanda lõigu tähenduses.
Käesoleva kohtuotsuse punktis 1 nimetatud tühistatud kohtuotsusega tunnistas Üldkohus selle kohtuotsuse punktides 45-68 esitatud põhjendustel hagi vastuvõetavaks. Lisaks lükkas ta tagasi esimese ja teise väite, mida ta uuris koos, ning seejärel kolmanda ja neljanda väite ning seda vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 1 nimetatud tühistatud kohtuotsuse punktides 104–156, 163–173 ja 177–180 esitatud põhjendustel. Sellest lähtuvalt jättis Üldkohus hagi tervikuna rahuldamata.
Hageja esitas 27. novembril 2006 Euroopa Kohtule apellatsioonkaebuse, milles nõudis käesoleva kohtuotsuse punktis 1 nimetatud Üldkohtu otsuse ja vaidlustatud otsuse tühistamist, v.a osas, mis puudutab Põhja-Iirimaa suhtes ette nähtud maksuvabastust. Komisjon esitas vastuapellatsioonkaebuse, milles palus Euroopa Kohtul nimetatud kohtuotsuse tühistada ja tunnistada hagi vastuvõetamatuks. Ühendkuningriik palus jätta hageja esitatud apellatsioonkaebuse rahuldamata.
22. detsembri 2008. aasta otsusega kohtuasjas
C-487/06 P: British Aggregates
vs
. komisjon (EKL 2008, lk I-10505
, edaspidi „apellatsioonkaebuse kohta tehtud kohtuotsus”) tühistas Euroopa Kohus käesoleva kohtuotsuse punktis 1 nimetatud Üldkohtu otsuse ja saatis kohtuasja uueks arutamiseks tagasi Üldkohtusse.
Euroopa Kohus kiitis täies ulatuses heaks hinnangu, mille Üldkohus oli andnud hagi vastuvõetavuse kohta (käesoleva kohtuotsuse punktis 8 nimetatud apellatsioonkaebuse kohta tehtud kohtuotsuse punktid 24–58).
Sisulisi küsimusi puudutavas tuvastas Euroopa Kohus, et Üldkohus oli rikkunud kahel korral õigusnorme.
Euroopa Kohus oli esiteks seisukohal, et käesoleva kohtuotsuse punktis 1 nimetatud tühistatud kohtuotsuse punktides 115, 117, 120, 121 ja 128 ei kohaldanud Üldkohus õigesti abi mõistet ning eeskätt eelise valikulisuse kriteeriumi, mis ei tee vahet mitte riigi sekkumise põhjuste või eesmärkide alusel, vaid määratleb need nendest tulenevatest tagajärgedest johtuvalt. Seetõttu ei oleks Üldkohus tohtinud võtta arvesse taotletavat keskkonnakaitse eesmärki, et õigustada EÜ artikli 87 lõike 1 kohaldamisalast selliste meetmete väljajätmist, mis näevad ette valikulise eelise (käesoleva kohtuotsuse punktis 8 nimetatud apellatsioonkaebuse kohta tehtud kohtuotsuse punktid 82–92).
Teiseks oli Euroopa Kohus seisukohal, et leides käesoleva kohtuotsuse punktis 1 nimetatud tühistatud kohtuotsuses, eeskätt selle punktides 118, 134, 139, 154 ja 171, et komisjonil on EÜ artikli 88 lõike 3 kohaldamisel laiaulatuslik kaalutlusruum, eksis Üldkohus selles osas, mis puudutab kohtuliku kontrolli ulatust seoses abi mõistega; see mõiste on juriidilise tähendusega ja seda tuleb tõlgendada objektiivsetest teguritest lähtudes. Seetõttu oli Euroopa Kohus seisukohal, et Euroopa Liidu kohus peab põhimõtteliselt teostama täielikku kontrolli, et otsustada, kas meede kuulub EÜ artikli 87 lõike 1 kohaldamisalasse. See põhimõte on kohaldatav ka otsuste suhtes, mille komisjon teeb EÜ artikli 88 lõike 3 kohase esialgse uurimise alusel, sest juhul, kui esialgne uurimine ei võimalda tal ületada kõiki hindamisraskusi, on komisjonil kohustus algatada selle artikli lõikes 2 ette nähtud ametlik uurimismenetlus, ilma et tal oleks kaalutlusõigust. Euroopa Kohus oli seisukohal, et selline õigusnormide rikkumine muudab õigusvastaseks kogu vaidlusaluses kohtuotsuses sisalduva Üldkohtu sisulise analüüsi (käesoleva kohtuotsuse punktis 8 nimetatud apellatsioonkaebuse kohta tehtud kohtuotsuse punktid 109–115).
Euroopa Kohus nõustus ka etteheitega, mis puudutas käesoleva kohtuotsuse punktis 1 nimetatud tühistatud kohtuotsuse punkti 112. Üldkohus asus selles punktis sisuliselt seisukohale, et komisjon oli kogu vaidlustatud otsuses ja eeskätt otsuse põhjenduste punktis 29 lähtunud arusaamast, et mõiste „esmased täitematerjalid” tähistas peamiselt „AGL-ga maksustatavaid täitematerjale”, samas kui mõiste „teisesed täitematerjalid” viitas peamiselt „maksust vabastatud” täitematerjalidele, mis on seaduses täpselt loetletud. Üldkohus järeldas sellest eeskätt, et komisjon oli selles osas piirdunud märkusega, et „AGL-ga ei maksustata tuletatud tooteid ega esmakordse kaevandamise jäätmeid, kui need on […] seadusega maksust vabastatud”. Euroopa Kohtu arvates tegi Üldkohus sel moel tõlgendamisvea ja asendas otse vaidlustatud otsusest tuleneva tõlgenduse enda omaga, kuigi selleks ei olnud mingisugust sisulist põhjendust (käesoleva kohtuotsuse punktis 8 nimetatud apellatsioonkaebuse kohta tehtud kohtuotsuse punktid 140–145 – eeskätt punkt 144 – ja punkt 151).
Lisaks sellele nõustus Euroopa Kohus käesoleva kohtuotsuse punktis 1 nimetatud tühistatud kohtuotsuse punkti 150 puudutava etteheitega, mis seondus EÜ artiklis 253 ette nähtud põhjendamiskohustuse järgimisega. Vastupidi sellele, mida Üldkohus leidis tühistatud kohtuotsuses, ei saa Euroopa Kohtu arvates EÜ artiklil 91 põhinevat põhjendust pidada haakuvaks vaidlustatud otsuses esitatud põhjendustega, mis puudutavad asjaolu, et Ühendkuningriigi ametivõimudel puuduvad vahendid materjalide täitematerjalidena kasutamise kontrollimiseks väljaspool seda liikmesriiki, vaid seda tuleb tegelikult käsitada erineva põhjendusena, mis on esitatud pärast kõnealuse otsuse vastuvõtmist. Seega eiras Üldkohus Euroopa Kohtu arvates EÜ artiklit 253, kui ta võttis seda põhjendust arvesse vaidlustatud otsuses esitatud põhjendusena (käesoleva kohtuotsuse punktis 8 nimetatud apellatsioonkaebuse kohta tehtud kohtuotsuse punktid 172–179, eeskätt punkt 178).
Lõpetuseks lükkas Euroopa Kohus tagasi apellatsioonkaebuse väited, et rikutud on õigusnormi esiteks seoses EÜ artikli 88 lõikes 2 ette nähtud ametliku uurimismenetluse algatamata jätmisega (käesoleva kohtuotsuse punktis 8 nimetatud apellatsioonkaebuse kohta tehtud kohtuotsuse punktid 185–189) ja teiseks seoses vaidlustatud otsuse puuduliku põhjendamisega (käesoleva kohtuotsuse punktis 8 nimetatud apellatsioonkaebuse kohta tehtud kohtuotsuse punktid 192–194).
Euroopa Kohus otsustas lõppkokkuvõttes tühistada käesoleva kohtuotsuse punktis 1 nimetatud Üldkohtu otsuse, saata kohtuasja käesoleva kohtuotsuse punktides 11 ja 12 nimetatud kahe õigusnormide rikkumise tõttu uueks arutamiseks tagasi Üldkohtusse ning teha otsuse kohtukulude osas hiljem (käesoleva kohtuotsuse punktis 8 nimetatud apellatsioonkaebuse kohta tehtud kohtuotsuse punktid 195, 197 ja 198).
Käesoleva kohtuasja Üldkohtusse tagasi saatmise tõttu paluti kohtuasja pooltel esitada oma märkused tagajärgede kohta, mis tulenevad käesoleva kohtuotsuse punktis 8 nimetatud apellatsioonkaebuse kohta tehtud kohtuotsusest. Vastavalt Üldkohtu kodukorra artikli 119 lõikele 1 esitasid hageja, komisjon ja Ühendkuningriik oma märkused.
Hageja palub Üldkohtul:
—
tühistada vaidlustatud otsus, välja arvatud Põhja-Iirimaa maksuvabastust puudutavas osas;
—
mõista kohtukulud, sealhulgas apellatsioonimenetlusega seotud kohtukulud, välja komisjonilt.
Komisjon, keda toetab Ühendkuningriik, palub Üldkohtul:
—
jätta hagi rahuldamata;
—
mõista kohtukulud välja hagejalt.
Üldkohus (esimene koda laiendatud koosseisus) otsustas ettekandja-kohtuniku ettekande põhjal avada suulise menetluse.
Poolte kohtukõned ja nende vastused Üldkohtu suulistele küsimustele kuulati ära 16. mai 2011. aasta kohtuistungil.
Kohtuistungil palus Üldkohus komisjonil ja Ühendkuningriigil kodukorra artiklis 64 ette nähtud menetlust korraldava meetme raames esitada talle kolme nädala jooksul kõik dokumendid või viited haldustoimikus juba esitatud dokumentidele, mis seonduvad
Aggregates Levy
’st (maks täitematerjalidelt, edaspidi „AGL” või „maks”) teatamise tagajärjel algatatud haldusmenetluse teatud faktiliste asjaoludega seoses selliste „kasutamata” täitematerjalide kaevandamisega, mis on mõeldud kaubanduslikel eesmärkidel kasutamiseks. Üldkohus jättis seeläbi suulise menetluse avatuks, mille kohta ta tegi kohtuistungi protokolli märkuse.
Üldkohtu kantseleisse 30. mail 2011 esitatud eraldi dokumendis palus hageja Üldkohtul kohustada komisjoni ja Ühendkuningriiki esitama kodukorra artikli 64 kohaste menetlust korraldavate meetmete raames täiendavat teavet kohtuistungil vaidlustatud teatud faktiliste asjaolude kohta. Komisjon ja Ühendkuningriik esitasid oma märkused selle taotluse kohta 13. ja 14. juulil 2011.
Üldkohtu kantseleisse 14. juunil 2011 esitatud eraldi dokumentidega rahuldasid komisjon ja Ühendkuningriik Üldkohtu-poolse dokumentide esitamise nõude. Hageja esitas oma märkused nende dokumentide kohta 18. juulil 2011 ning suuline menetlus lõpetati.
Õiguslik käsitlus
1.
Sissejuhatavad märkused
Kuivõrd Euroopa Kohus kiitis lõplikult heaks hinnangu, mille Üldkohus andis hagi vastuvõetavuse kohta käesoleva kohtuotsuse punktis 1 nimetatud tühistatud kohtuotsuses (käesoleva kohtuotsuse punktis 8 nimetatud apellatsioonkaebuse kohta tehtud kohtuotsuse punktid 24–58), ja pooled on seda möönnud, siis tuleb tuvastada, et käesolev hagi on vastuvõetav ning Üldkohtu hinnang tuleb piirata vaidlustatud otsuse sisulise õiguspärasuse küsimusega.
Arvestades seda, et käesolev kohtuasi saadeti Üldkohtule arutamiseks tagasi õigusnormi rikkumiste tõttu, mis on tuvastatud käesoleva kohtuotsuse punktis 8 nimetatud apellatsioonkaebuse kohta tehtud kohtuotsuse punktides 82–92 ja 109–115 ja mis seisnevad selles, et Üldkohus kohaldas vääralt abi mõistet ning eksis vaidlustatud otsuse suhtes teostatava kohtuliku kontrolli ulatuse osas (vt käesoleva kohtuotsuse punktid 10–12 ja punkt 16), peab Üldkohus uuesti läbi vaatama kõik käesoleva kohtuasja esemeks olevad asjakohased asjaolud ja andma neile uue hinnangu seoses EÜ artikli 87 lõikes 1 ette nähtud keeluga.
Üldkohus peab seetõttu vajalikuks uurida esimest väidet, et on rikutud EÜ artikli 87 lõiget 1.
2.
Esimene väide, et on rikutud EÜ artikli 87 lõiget 1
Kokkuvõte märkustest, mis pooled esitasid pärast kohtuasja saatmist uueks arutamiseks
Hageja väidab sisuliselt, et vaidlustatud otsuses on vääralt kohaldatud abi mõistet ja seda eeskätt seoses AGL kohaldamisest tulenevate eeliste valikulisusega. Ta väidab, et komisjon ja Ühendkuningriik ei ole tõendanud, et AGL-ga taotletavat keskkonnakaitse eesmärki arvestades võib teatud täitematerjalide ja/või materjalide erinev kohtlemine olla õigustatud tulenevalt seaduse olemusest, üldisest ülesehitusest või keskkonnakaitse eesmärgist johtuvast loogikast. AGL kohaldamisala selline ebaühtlus tingib hageja meelest EÜ artikli 87 lõikes 1 keelatud valikuliste eeliste olemasolu. Hageja on seisukohal, et sellist ebaühtlust kinnitab eeskätt see, et teatud mineraalid, nagu kiltkivi, savi ja kiltsavi, on maksust vabastatud, samas kui nende puhul on tegemist „täitematerjalidega” seaduse tähenduses ning kui maksu kohaldatakse asendatavate materjalide baasil toodetud täitematerjalide suhtes. Mõiste „täitematerjal” täpse määratluse puudumise tõttu ei saa sellist maksust vabastamist õigustada väitega, et AGL eesmärk on soodustada „kasutamata” täitematerjalide nõudluse üleminekut keskkonnasõbralikumatele materjalidele ning eeskätt võimalikult palju suurendada ümbertöödeldud täitematerjalide ning muude asendustoodete kasutamise mahtu ja kõnealuste kasutamata täitematerjalide – mis kujutavad endast taastumatut loodusvara – ratsionaalset kasutamist (vaidlustatud otsuse punkt 31).
Mis puudutab ekspordi maksust vabastamist, siis palub hageja Üldkohtul mitte nõustuda vaidlustatud otsuse punktis 33 esitatud arutluskäiguga, mille kohaselt ei ole Ühendkuningriigi ametivõimudel võimalik kontrollida täitematerjalide eksporti, mis tingib eksporditavate täitematerjalide ebavõrdse kohtlemise ohu. Hageja väidab nimelt, et 90% eksporditavatest täitematerjalidest, mille suhtes maksu ei kohaldata, pärinevad ühestainsast graniidikarjäärist Glensandas Šotimaal, kusjuures ühtegi sealt pärinevatest toodetest ei saa kasutada protsesside raames, mis on Ühendkuningriigis maksust vabastatud. Seega on hageja arvates selle maksuvabastuse tegelikuks põhjuseks konkurentsivõime säilitamine, mis ei ole kuidagi seotud keskkonnamaksu olemuse või üldise ülesehitusega. Ekspordi maksuvabastus annab seega valikulise eelise EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses.
Komisjon väidab vastu, et EÜ artikli 87 lõike 1 kohaldamisel peab Üldkohus „esiteks hindama, kas on olemas meede (või „süsteem”), mis ei hõlma riigiabi elemente ega võta arvesse süsteemi keskkonnakaitse eesmärki või süsteemi olemust või üldist ülesehitust”.
Nimelt on komisjon seisukohal, et esiteks tuleb tuvastada, et teatud piiratud sektori suhtes kohalduv erakorraline maksukoormus ei kujuta endast riigiabi, ilma et oleks vaja anda hinnangut maksu eesmärkidele või süsteemi olemusele või üldisele ülesehitusele. Käesolevas kohtuasjas kohaldatakse täitematerjalide suhtes maksu, samas kui maksu ei kohaldata materjalide suhtes, mis ei ole täitematerjalid, ega materjalide suhtes, mida ei kasutata täitematerjalina. Järgmiseks tuleb komisjoni arvates tuvastada, kas süsteemis on ette nähtud erandid ümbertöödeldud toodetele ja kasutamata täitematerjalide asendustoodetele, eeskätt prahile, isegi kui seda kasutatakse täitematerjalina, ning kas need erandid tulenevad süsteemi olemusest või üldisest ülesehitusest ning aitavad tõepoolest kaasa kasutamata kaevandatavate täitematerjalide mahu veelgi tõhusamale vähendamisele. Sellele vaatamata jätkab hageja tema arvates lähtumist oma algsest ekslikust vaatepunktist, millega ta soovib viia keskkonnakaitse eesmärgi – mis seondub süsteemi olemuse või üldise ülesehitusega – kõnealuse lähenemisviisi teisest etapist esimesse. Vastupidi Üldkohtu sedastusele käesoleva kohtuotsuse punktis 1 nimetatud tühistatud kohtuotsuses on selline lähenemisviis kohaldatav kõikide maksude suhtes, mis kujutavad endast teatud piiratud sektori suhtes kohalduvat erakorralist maksukoormust ja seda sõltumata maksu eesmärkidest. Käesoleva kohtuotsuse punktis 8 nimetatud apellatsioonkaebuse kohta tehtud kohtuotsuses toodi see viga komisjoni arvates õigesti esile ning kinnitati seeläbi vaidlustatud otsust ja komisjoni seisukohta.
Komisjon vaidlustab argumendi, mille kohaselt AGL kohaldamine ei toimu järjekindla loogika alusel, sest muudes sektorites, mille mõju keskkonnale on võrreldav, maksu ei kohaldata (käesoleva kohtuotsuse punktis 1 nimetatud Üldkohtu otsuse punktid 82, 86 ja 87). Teatud piiratud sektori, st täitematerjalide suhtes kohalduv erakorraline maksukoormus ei tähenda, et tegemist oleks riigiabiga kõigile teistele sektoritele, mille suhtes maksu ei kohaldata. Maksu ei kohaldata nende teiste sektorite suhtes kas seetõttu, et tegemist ei ole täitematerjalidega (kiltkivi ja kiltsavi, mis on kvaliteetsed, peeneteraline plastne savi, kaoliin, süsi ja pruunsüsi; käesoleva kohtuotsuse punktis 1 nimetatud Üldkohtu otsuse punkt 129) või siis seetõttu, et neid ei kasutata täitematerjalina (tsemendi tootmiseks mõeldud lubjakivi ja klaasi tootmiseks mõeldud liiv) (käesoleva kohtuotsuse punktis 1 nimetatud Üldkohtu otsuse punktid 90–92 ja punkti 128 esimene lause). Käesoleva kohtuotsuse punktis 1 nimetatud tühistatud kohtuotsuses lükkas Üldkohus komisjoni arvates õigesti tagasi hageja kõnealuse argumendi ning asus seisukohale, et põhimõtteliselt on liikmesriigi otsustada, milliseid kaupu või teenuseid ta maksustada soovib, ilma et sellest tuleneks riigiabi teistele sektoritele, mille mõju keskkonnale on sarnane (käesoleva kohtuotsuse punktis 1 nimetatud Üldkohtu otsuse punktid 114–116, 128 ja 129).
Üldkohus on siiski lisanud ühe aspekti, mis ei nähtu vaidlustatud otsuse põhjendustest ja millele komisjon kohtumenetluse raames ei viidanud, sest see on vastuolus väljakujunenud kohtupraktikaga (käesoleva kohtuotsuse punktis 8 nimetatud apellatsioonkaebuse kohta tehtud kohtuotsuse punktid 84, 85 ja 87), s.o keskkonnakaitse eesmärgi (käesoleva kohtuotsuse punktis 1 nimetatud Üldkohtu otsuse punktid 115 ja 128). Nimelt on komisjon seisukohal, et Üldkohus tõlgendas vääralt vaidlustatud otsuse põhjendusi, nii et need on piiratud üksnes keskkonnamaksudega; sellised põhjendused kehtivad kõigi maksude suhtes sõltumata nende eesmärgist. Euroopa Kohus tuvastas komisjoni arvates õigesti selle vea (käesoleva kohtuotsuse punktis 8 nimetatud apellatsioonkaebuse kohta tehtud kohtuotsuse punktid 86 ja 87). Selle vea parandamiseks peaks Üldkohus kõrvaldama oma arutluskäigu asjaomasest osast keskkonnakaitse eesmärgi, et jõuda järeldusele, et teatud piiratud sektori suhtes kohalduv erakorraline maksukoormus ei tähenda, et tegemist oleks riigiabiga kõigile teistele sektoritele, mille suhtes maksu ei kohaldata, ning et tegemist ei ole riigiabiga, mis soodustab materjale, mis ei ole täitematerjalid, ja täitematerjale, mis on mõeldud kasutamiseks niisugustel eesmärkidel, mis on jäetud AGL kohaldamisalast välja. Komisjon täpsustab selles osas, et käesoleva kohtuotsuse punktis 8 nimetatud apellatsioonkaebuse kohta tehtud kohtuotsuses lükatakse sõnaselgelt tagasi hageja eri etteheited, mis seonduvad asjaoluga, et teatud täitematerjalide suhtes kohaldatakse maksu, samas kui maksu ei kohaldata teatud materjalide suhtes, mis ei ole täitematerjalid või mida ei kasutata täitematerjalina.
Komisjon väidab, et käesoleva kohtuotsuse punktis 8 nimetatud apellatsioonkaebuse kohta tehtud kohtuotsuse punkt 88 kinnitab seda hinnangut, märkides samas, et käesoleva kohtuotsuse punktis 1 nimetatud tühistatud kohtuotsuses keskkonnakaitse eesmärgi lisamine on ilmselgelt vastuolus asjaoluga, et maksu kohaldamisalast on välja jäetud teised keskkonda kahjustavad sektorid, nagu kivisöesektor, ja asjaoluga, et selliste teiste sektorite suhtes maksu kohaldamata jätmise õigustamiseks viidatakse teistele eesmärkidele, nagu soovile säilitada rahvusvaheline konkurentsivõime. Euroopa Kohus olevat komisjoni väitel selles osas õigesti tuvastanud, et sellist vastuolu ei saa hajutada, viidates süsteemi olemusele või üldisele ülesehitusele tuginevatele põhjendustele, seda enam, et „oluline ei ole mitte eesmärk, vaid mõju” (käesoleva kohtuotsuse punktis 8 nimetatud apellatsioonkaebuse kohta tehtud kohtuotsuse punktid 84, 85 ja 87).
Mis puudutab asjaolu, et Üldkohus teeb käesoleva kohtuotsuse punktis 1 nimetatud tühistatud kohtuotsuse punktides 120 ja 121 vahet käesoleval kohtuasjal ja kohtuasjal, mille alusel Euroopa Kohus tegi 8. novembri 2001. aasta otsuse kohtuasjas
C-143/99: Adria-Wien Pipeline ja Wietersdorfer & Peggauer Zementwerke (EKL 2001, lk I-8365
, edaspidi „kohtuotsus Adria-Wien Pipeline”), siis tuletab komisjon meelde, et Euroopa Kohus on sedastanud, et EÜ artikli 87 lõikes 1 määratletakse riiklikud sekkumised nende mõju alusel ja seega sõltumata kasutatud tehnikatest (käesoleva kohtuotsuse punktis 8 nimetatud apellatsioonkaebuse kohta tehtud kohtuotsuse punkt 89). Mõju osas meenutab komisjon, et AGL puhul on tegemist erimaksuga, mida kohaldatakse teatud piiratud sektori, st täitematerjalide suhtes (vaidlustatud otsuse punkt 32). Teatud piiratud sektori suhtes kohalduva erakorralise maksukoormuse selline iseloomulik tunnus õigustab järeldust, et see maks ei ole iseenesest – ja olenemata selle eesmärgist – riigiabi, mis soodustab muid materjale peale täitematerjalide või täitematerjale, mida ei kasutata täitematerjalidena (käesoleva kohtuotsuse punktis 1 nimetatud Üldkohtu otsuse punktid 90–92). Komisjon on seisukohal, et see iseloomulik tunnus kujutab endast lisaks „neutraalset võrdluselementi” või „süsteemi” või „tavapärast elementi” – mis „ei sisalda iseenesest riigiabi elemente ning mida ei rakendata maksu eesmärki või […] süsteemi olemust või üldist ülesehitust silmas pidades või neile tuginedes” – ja mis võimaldab kindlaks teha, kas muud maksuvabastused tulenevad või mitte süsteemi olemusest või üldisest ülesehitusest. Kuid sellist piiratud sektorit ei olnud eespool viidatud kohtuotsuse Adria-Wien Pipeline aluseks olnud olukorras „võrdluselemendina” olemas, sest selles kohtuasjas kõne all olnud meede mõjutas suurt osa üldisest majandustegevusest, mistõttu oli õigustatud teistsuguse lähenemisviisi kasutamine.
Komisjon palub seega Üldkohtul kohtuliku kontrolli vajalikku ulatust arvestades uuesti uurida esiteks täitematerjalide sektori määratlemise küsimust (käesoleva kohtuotsuse punktis 1 nimetatud Üldkohtu otsuse punktid 75, 90, 91, 110, 138 ja 139 ning käesoleva kohtuotsuse punktis 8 nimetatud apellatsioonkaebuse kohta tehtud kohtuotsuse punktid 96–101). Käesolevas kohtuasjas lähtus komisjon oma analüüsis maksu kohaldamisalast, nii nagu selle oli määratlenud Ühendkuningriik. Selliste muude materjalide suhtes, mis ei ole täitematerjalid, nagu puusüsi, pruunsüsi, savi, kaoliin, peeneteraline plastne savi, kiltkivi ja kiltsavi, ning täitematerjalide suhtes, mida ei kasutata täitematerjalina, eeskätt tsemendi tootmiseks mõeldud lubjakivi ja klaasi tootmiseks mõeldud liiv, ei kohaldata maksu seetõttu, et need ei kuulu täitematerjalide sektorisse. Seega ei ole komisjoni arvates õige väita, nagu teeb hageja, et kõik asjaomased materjalid on täitematerjalid. Käesoleva kohtuotsuse punktis 8 nimetatud apellatsioonkaebuse kohta tehtud kohtuotsuses (punkt 130) kinnitatakse tema arvates samuti, et teatud materjalide suhtes ei kohaldata maksu seetõttu, et tegemist ei ole täitematerjalidega. Teiseks peaks see uus analüüs käsitlema selliste kõrgetele tehnilistele nõuetele vastavate täitematerjalide nagu jalgrattateede jaoks kasutatava punase kruusa, teekatte ja raudteeballasti maksustamist põhjendusel, et tegemist on täitematerjalidega, ja seda sõltumata asjaolust, kas nendele materjalidele leidub asendustooteid või mitte (käesoleva kohtuotsuse punktis 1 nimetatud Üldkohtu otsuse punktid 85, 90–92, 135 ja 136 ning käesoleva kohtuotsuse punktis 8 nimetatud apellatsioonkaebuse kohta tehtud kohtuotsuse punktid 125, 126, 130 ja 131). Kolmandaks peaks Üldkohus uuesti analüüsima „teisese” lubjakivi ja „teisese” liiva maksustamist põhjendusel, et neid kasutatakse täitematerjalina, ja seda sõltumata asjaolust, kas nende näol on tegemist teatud karjääride „teiseste” toodetega või mitte (käesoleva kohtuotsuse punktis 1 nimetatud Üldkohtu otsuse punktid 86, 90–92 ja 137 ning käesoleva kohtuotsuse punktis 8 nimetatud apellatsioonkaebuse kohta tehtud kohtuotsuse punktid 146–151). Neljandaks peaks see uus analüüs käsitlema selliste toodete maksustamata jätmist, mis ei ole täitematerjalid ega praht, nagu kiltkivi, kiltsavi, savi, kaoliin, peeneteraline plastne savi, puusüsi ja pruunsüsi, ja seda isegi siis, kui neid kasutatakse täitematerjalina, ning seda põhjendusel, et kasutamata täitematerjalide asendustoodete kasutamise soodustamine on seotud süsteemi olemuse või üldise ülesehitusega (käesoleva kohtuotsuse punktis 1 nimetatud Üldkohtu otsuse punktid 83, 94–98, 130–132 ning käesoleva kohtuotsuse punktis 8 nimetatud apellatsioonkaebuse kohta tehtud kohtuotsuse punktid 152–154 ja 160–162). Lõpetuseks, mis puudutab ekspordi maksuvabastust, siis palub komisjon Üldkohtul uuesti uurida, kas see maksuvabastus on õigustatud vaidlustatud otsuse punktides 22 ja 33 nimetatud alustel.
Ühendkuningriik vaidleb eeskätt vastu hageja argumendile, mille kohaselt AGL põhimõisteid ei ole kunagi selgelt määratletud ning mille kohaselt neid tõlgendati vastavalt asjaoludele erinevalt.
Nii kasutavat karjääride käitajad kõige sagedamini väljendit „esmane täitematerjal” tähistamaks seal toodetavat esmast või peamist täitematerjali. Kõnealused käitajad toodavad Ühendkuningriigi väitel sageli eri täitematerjalide valikut ja seda vastavalt täitematerjalide füüsikalistele ja tehnilistele omadustele ning nende sobivusele teatud konkreetsetel eesmärkidel kasutamiseks. Nii saab kõrgetele tehnilistele nõuetele vastavaid täitematerjale kasutada asfaldi või betooni valmistamiseks, samas kui täitematerjalid, mis vastavad piiratumatele tehnilistele nõuetele, võivad sobida täitepinnase või ballastina kasutamiseks. Esmaseid täitematerjale peetakse tavaliselt suurema väärtusega täitematerjalideks ning samuti arvatakse, et nõudlus nende järele on suurem ning et need on piisavalt tugevad, mistõttu nad sobivad mitmel eesmärgil kasutamiseks. Kaevandamise majanduslik kasumlikkus sõltub oluliselt karjääri geoloogilistest omadustest ning teatud määral sellest, kui lihtne on tuua kohale materjal, mis on vajalik algmaterjali rafineerimiseks ning selle soovitud omaduste maksimaalseks esiletoomiseks.
Seevastu väljendit „teisene täitematerjal” kasutavat karjääride käitajad kõige sagedamini tähistamaks täitematerjali, mis kaasneb esmase täitematerjali tootmisega, mille puhul on tihtipeale vajalik selline füüsiline töötlemine nagu purustamine, suuruse järgi sorteerimine, jahvatamine ja peenestamine. Sellise töötlemise mis tahes staadiumis tekkivate teiseste täitematerjalide tugevus ei ole sama suur kui esmaste täitematerjalide puhul ning seetõttu need eraldatakse üksteisest. Teiseseid täitematerjale võidakse täiendavalt töödelda mitmes staadiumis, et saavutada nende maksimaalne kvaliteet täitematerjalina. Nii toodetakse erineva tugevuse ja kvaliteediga või üha väheneva väärtusega tootevalikut, kuni alles jääb üksnes väga peen teraline materjal, st „peenosised”, mille kasutusvõimalused on piiratud ning mille puhul nõudlus on väga väike. Tegemist ei ole sellegipoolest tingimata tuletatud toodete või jäätmetega. Vastupidi, Ühendkuningriigi väitel on suur osa teiseseid täitematerjale äärmiselt suure väärtuse ja kvaliteediga ning nende järele on suur nõudlus, mistõttu jäätmetena saab enamasti määratleda üksnes „peenosiseid”. Seega on teisese täitematerjali tugevus, mis on väiksem esmase täitematerjali tugevusest, peamine omadus, mis võimaldab neid kahte sorti täitematerjale üksteisest eristada. Väljendit „teisene täitematerjal” kasutatakse väidetavalt mõnikord ka selliste tuletatud toodete tähistamiseks, mis tekivad teatud kaevandus- ja tootmisprotsessides, mille eesmärk ei ole täitematerjalide tootmine, kuid mis paratamatult päädivad selliste materjalide tootmisega nagu mineraalide ja kaoliini kaevandamise ning kiltkivi tootmise jäägid, elektrijaamade tuhk ja kõrgahjuräbu. Neid protsesse tuleb seega eristada täitematerjalide käitamisest.
Ühendkuningriik märgib, et ta soovib vähendada selliste teiseste toodete jäätmetena kõrvaldamist ning püüab seetõttu julgustada nende kasutamist täitematerjalide kui selliste kaevandamise tõhusa asendusvõimalusena. Ehkki AGL ei määratle neid materjale „teiseste täitematerjalidena”, kasutatakse sellist määratlust tavapäraselt asjaomastes sektorites. Pealmaakaevandamise sektoris kasutatavad mõisted võivad siiski põhjustada vääritimõistmist, kuivõrd materjalidele, mille suhtes maksu kohaldatakse, ja materjalidele, mille suhtes maksu ei kohaldata, viidatakse tihtipeale ekslikult kui vastavalt esmastele ja teisestele täitematerjalidele, samas kui täitematerjalide hulka, mille suhtes kohaldatakse maksu, kuuluvad nii esmased kui ka teisesed täitematerjalid. Lisaks sellele viitavat mõiste „kasutamata täitematerjal” nii esmastele kui ka teisestele täitematerjalidele, mida ei ole varem kasutatud, sest need on kaevandatud alles hiljuti. Ümbertöödeldud täitematerjalid ei saa seega olla kasutamata täitematerjalid.
Ühendkuningriik vaidlustab hageja argumendi, mille kohaselt komisjon ega ka Ühendkuningriik ei ole tõendanud järjekindla keskkonnaalase loogika olemasolu seoses AGL-ga või on jätnud tõendamata, et AGL olemus ja üldine ülesehitus võivad õigustada selle kohaldamisala. On selge, et täitematerjalide kaevandamine tingib mitmesugust negatiivset mõju keskkonnale, sealhulgas müra, tolmu, visuaalseid kahjustusi ja bioloogilise mitmekesisuse kahjustamist ning häiringuid. AGL eesmärk on hõlmata keskkonnakulutused täitematerjalide hinnas, et sel moel vähendada kasutamata täitematerjalide kaevandamist ning julgustada neid tõhusalt kasutama, kasutama muid ümbertöödeldud materjale ning materjale, mis muidu jäätmetena kõrvaldataks. Kuigi AGL nõutakse otse sisse täitematerjalide tootjatelt, lasub maksukoormus lõppkokkuvõttes täitematerjalide lõpptarbijatel, sest tootjad nõuavad oma hindu kindlaks määrates maksule vastava summa sisse oma klientidelt. Selles mõttes on AGL puhul tegemist kaudse maksuga, mida tasuvad kasutamata täitematerjalide lõpptarbijad.
Ühendkuningriik vaidleb vastu ebakõlade olemasolule AGL üldises ülesehituses, mis hageja väitel tingivad valikulise eelise teatud sektoritele või toodetele, mille suhtes maksu ei kohaldata. Üldkohus ei peaks tema arvates uuesti ning üksikasjalikult uurima hageja argumente, mis seonduvad AGL olemuse, loogika ja kohaldamisalaga, sest Euroopa Kohus lükkas need tagasi, arvestades peamiselt Üldkohtu-poolset iseseisvat faktiliste asjaolude hindamist (käesoleva kohtuotsuse punktis 8 nimetatud apellatsioonkaebuse kohta tehtud kohtuotsuse punktid 94–101). Lisaks sellele on AGL olemus ja loogika ning samuti seda õigustavad keskkonnakaitse põhimõtted lihtsad, seostatud ja põhjendatud. Nii tulenevat teatud materjalide suhtes, nagu kaoliin, peeneteraline plastne savi, kiltkivi ja muud mineraalsed ja tööstuslikud jäätmed, maksu kohaldamata jätmine AGL olemusest ja üldisest ülesehitusest, mistõttu sellise maksuvabastuse suhtes ei kohaldata EÜ artikli 87 lõiget 1.
Mis puudutab kiltkivi, kiltsavi ja kaoliini maksuvabastust, siis väidab Ühendkuningriik, et kiltkivi ja kaoliini tootmisprotsessi raames tekib arvukalt täitematerjalist tuletatud tooteid. Lisaks sellele olevat täitematerjalide turu teatud sektorid kasutanud selliseid tuletatud tooteid edukalt selleks, et asendada muid kasutamata täitematerjale, mille suhtes kohaldub AGL. Nimelt ei olevat kaoliini, kiltkivi, kivisöe ja muude materjalide kaevandamisprotsessi eesmärk täitematerjalide tootmine, vaid nendega kaasneb vältimatult selliste materjalide tootmine, mis sobivad selliseks kasutuseks. Ehkki selline kaevandamine tingib teatud määral jäätmete tekkimise ja on keskkonda kahjustava mõjuga, ei ole olemas ühtegi teist tõhusamat viisi selliste materjalide tootmiseks nagu kiltkivi ja kaoliin. Arvestades AGL keskkonnakaitse eesmärki, tuleks võimaluste piires eelistada sellisest kaevandamisest tulenevate toodete kasutamist täitematerjalina muude kasutamata täitematerjalide asemel, seda eeskätt siis, kui ainus teine võimalus on selliste tulenevate toodete kõrvaldamine jäätmetena. Nimelt müüakse praegu oluline osa sellisest kaevandamisest tulenevatest materjalidest täitematerjalina, mille suhtes ei kohaldata AGL-i, samas kui enne selle maksu kehtestamist viidi suurem osa sellistest materjalidest prügilasse. Mis puudutab muudeks kasutuseesmärkideks kui täitematerjalina kasutamiseks mõeldud materjalide (nagu klaasi tootmiseks kasutatav räniliiv) maksuvabastust, siis kohaldatakse seda üksnes juhul, kui on täidetud kaks põhilist kumulatiivset tingimust, st esiteks ei tohi olemas olla ühtegi teist sobivat asendusmaterjali ning teiseks ei tohi seda materjali kasutada täitematerjalina.
Ühendkuningriik on sisuliselt seisukohal, et Euroopa Kohus lükkas tagasi kõik hageja argumendid, mis käsitlevad AGL kooskõla või vastuolu „saastaja maksab” põhimõttega, eri materjalide kaevandamise mõju keskkonnale, seda, kuidas komisjon määratles „täitematerjalide sektori”, ning loogikat, mis on väidetavalt teatud materjalide maksuvabastuse tegelikuks aluseks ja mis seisneb rahvusvahelise konkurentsivõime säilitamises (käesoleva kohtuotsuse punktis 8 nimetatud apellatsioonkaebuse kohta tehtud kohtuotsuse punktid 99–101, 128–132, 149, 150, 161 ja 162), ning et need tuleb seega kõrvale jätta. Igal juhul olevat need argumendid ilmselget ekslikud, arvestades AGL olemust ja loogikat, nagu need on esitatud eespool (käesoleva kohtuotsuse punktis 1 nimetatud Üldkohtu otsuse punktid 129, 133, 134, 138 ja 153). Lisaks sellele ajab hageja tema väitel segi mõisted „esmane täitematerjal”, „teisene täitematerjal” ja „kasutamata täitematerjal”, andes neile tähenduse, mida ei toeta seaduses ette nähtud juriidiline määratlus.
EÜ artikli 87 lõike 1 kohaldamise tingimused
Eelise valikulisuse kriteeriumid
Esimese väitega heidab hageja komisjonile sisuliselt ette, et ta tõlgendas vääralt abi mõistet, eeskätt seoses eelise kriteeriumitega ning selle valikulisusega EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses ning vigasid selle mõiste kohaldamisel.
Eelise kriteeriumiga seoses on väljakujunenud kohtupraktikas sedastatud, et abi mõiste on üldisem kui toetuse mõiste, kuna see hõlmab mitte ainult selliseid positiivseid sooritusi nagu toetus ise, vaid ka riigi sekkumist, mis ei ole toetus selle sõna kitsas tähenduses, kuid mis eri vormides väljendudes vähendab ettevõtja eelarvel tavaliselt lasuvaid kulusid ja mis on toetusega nii oma laadilt kui ka toimelt samasugune (vt Euroopa Kohtu 8. mai 2003. aasta otsus liidetud kohtuasjades
C-328/99 ja C-399/00: Itaalia ja SIM 2 Multimedia
vs
. komisjon, EKL 2003, lk I-4035
, punkt 35; 10. jaanuari 2006. aasta otsus kohtuasjas
C-222/04: Cassa di Risparmio di Firenze jt, EKL 2006, lk I-289
, punkt 131, ja 15. juuni 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades
C-393/04 ja C-41/05: Air Liquide Industries Belgium, EKL 2006, lk I-5293
, punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika). Maksuvaldkonna kohta on Euroopa Kohus täpsustanud, et meede, millega ametiasutused annavad teatud ettevõtjatele maksuvabastuse, mis asetab selle saajad soodsamasse rahalisse olukorda kui teised maksukohustuslased, kujutab endast riigiabi EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses. Samuti võib riigiabi olla meede, millega teatavate ettevõtjate maksu vähendatakse või millega lükatakse edasi tavapäraselt tasumisele kuuluva maksu tasumine (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Cassa di Risparmio di Firenze jt, punkt 132).
Mis puudutab eelise valikulisuse kriteeriumi, siis tuleb uurida, kas teatud konkreetset õiguslikku raamistikku arvestades on riiklik meede selline, et soodustab „teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist” EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses ja seda võrreldes teiste ettevõtjatega, kes on sarnases faktilises ja õiguslikus olukorras, arvestades asjassepuutuva meetmega taotletud eesmärki (vt käesoleva kohtuotsuse punktis 35 viidatud kohtuotsus Adria-Wien Pipeline, punkt 41; vt samuti Euroopa Kohtu 3. märtsi 2005. aasta otsus kohtuasjas
C-172/03: Heiser, EKL 2005, lk I-1627
, punkt 40; 22. juuni 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades
C-182/03 ja C-217/03: Belgia ja Forum 187
vs
. komisjon, EKL 2005, lk I-5479
, punkt 119; 6. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas
C-88/03: Portugal
vs
. komisjon, EKL 2006, lk I-7115
, punkt 54, ja 11. septembri 2008. aasta otsus liidetud kohtuasjades
C-428/06-C-434/06: UGT-Rioja jt, EKL 2008, lk I-6747
, punkt 46).
Valikulisuse tingimus ei ole siiski täidetud meetme puhul, mis vaatamata sellele, et ta kujutab endast meetmest kasusaaja jaoks eelist, on õigustatud niisuguse maksusüsteemi olemuse või üldise ülesehitusega, kuhu meede kuulub (vt selle kohta käesoleva kohtuotsuse punktis 35 viidatud kohtuotsus Adria-Wien Pipeline, punkt 42, ja käesoleva kohtuotsuse punktis 47 viidatud kohtuotsus Portugal
vs
. komisjon, punkt 52). Euroopa Kohus on täpsustanud, et asjaomane liikmesriik võib tõendada, et selline meede tuleneb otseselt selle liikmesriigi maksusüsteemi alus- või suunavatest põhimõtetest ning et sellega seoses tuleb teha vahet esiteks konkreetse maksustamiskorraga taotletavate väliste eesmärkide ja teiseks nende saavutamiseks vajalike maksusüsteemile omaste mehhanismide vahel (käesoleva kohtuotsuse punktis 47 viidatud kohtuotsus Portugal
vs
. komisjon, punkt 81). Nimelt ei pääse maksuvabastused, mis tulenevad niisuguse maksustamiskorraga taotletavatest välistest eesmärkidest, mille osa nad on, EÜ artikli 87 lõikest 1 tulenevate nõuete kohaldamisest.
Lisaks on teatud meetmega antud eelise valikulisuse hindamisel maksumeetmete puhul veelgi olulisema tähtsusega võrdluse aluseks oleva raamistiku kindlaksmääramine, sest soodustuse olemasolu enda saab tuvastada üksnes võrdluse alusel „tavapärase” maksustamisega (vt selle kohta käesoleva kohtuotsuse punktis 47 viidatud kohtuotsus Portugal
vs
. komisjon, punkt 56, ja Üldkohtu 1. juuli 2004. aasta otsus kohtuasjas
T-308/00: Salzgitter
vs
. komisjon, EKL 2004, lk II-1933
, punkt 81). Siseriikliku maksumeetme „valikulisena” määratlemine eeldab esiteks selle kindlakstegemist, missugune on asjaomases liikmesriigis üldkohaldatav või „tavapärane” maksustamiskord, ja selle eelnevat uurimist. Järgmiseks tuleb selle üldkohaldatava või „tavapärase” maksustamiskorra alusel hinnata ja tuvastada, kas kõnealuse maksumeetmega antav soodustus on valikuline, tõendades, et see meede kujutab endast erandit üldkohaldatavast korrast, kuna see eristab ettevõtjaid, kes asjassepuutuva liikmesriigi maksusüsteemiga taotletavat eesmärki arvestades on faktiliselt ja õiguslikult sarnases olukorras.
Seega tuleb esiteks kindaks määrata kriteeriumid, mille alusel toimub AGL-s ette nähtud „tavapärane” maksustamine.
AGL-s ette nähtud „tavapärane” maksustamine
Käesolevas kohtuasjas tunnistavad pooled, et võrdluse aluseks, millega arvestades tuleb kindlaks määrata tavapärane maksustamine ning võimalike valikuliste eeliste olemasolu, on AGL kui selline, millega kehtestati Ühendkuningriigis täitematerjalide sektori suhtes kohaldatav eriline maksukord.
Vastupidi komisjoni väidetele (vt käesoleva kohtuotsuse punktid 31–33) ja isegi juhul, kui eeldada, et kõnealust korda on võimalik kirjeldada kui „üksnes teatud piiratud majandussektori suhtes kohalduvat erakorralist maksukoormust”, ei pääse see ainuüksi sellest põhjusest tulenevalt EÜ artikli 87 lõikes 1 sätestatud keelu kohaldamisest (vt selle kohta käesoleva kohtuotsuse punktis 47 viidatud kohtuotsus Heiser, punkt 42), kuivõrd see kord võib kaasa tuua erineva kohtlemise selle sama sektori raames, mis võib vastata eelise ja valikulisuse kriteeriumidele käesoleva kohtuotsuse punktis 47 viidatud kohtupraktika tähenduses. Lisaks sellele ei piisa vastavalt abi mõiste õiguslikule tähendusele, mida tuleb tõlgendada objektiivsete elementide alusel (käesoleva kohtuotsuse punktis 8 nimetatud apellatsioonkaebuse kohta tehtud kohtuotsuse punkt 111), sellise riikliku meetme eesmärgist, nagu on kõne all käesolevas kohtuasjas, st selle keskkonnakaitse eesmärgist või erakorralise või sektoripõhise maksukorra keskkonnamaksu laadist selleks, et see meede jääks automaatselt välja abi määratlusest selle sätte tähenduses (käesoleva kohtuotsuse punktis 8 nimetatud apellatsioonkaebuse kohta tehtud kohtuotsuse punkt 84); sellist meedet tuleb hinnata selle mõju arvestades ning selle põhjuste või eesmärkidega seotud kaalutlusi kõrvale jättes (käesoleva kohtuotsuse punktis 8 nimetatud apellatsioonkaebuse kohta tehtud kohtuotsuse punktid 85–88). Eelnevast lähtuvalt nõuab abi mõiste EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses seda, et uuritakse, kas erakorraline või sektoripõhine maksukord tingib erineva kohtlemise, mis võib soodustada „teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist” selle maksukorra kohaldamisalasse kuuluvas sektoris; see eeldab, et kõigepealt määratakse kindlaks „tavapärane” maksustamine, millele see tugineb (vt käesoleva kohtuotsuse punkt 49).
Nagu nähtub eeskätt Ühendkuningriigi kirjalikest märkustest (vt käesoleva kohtuotsuse punktid 37–43) ja poolte vastustest Üldkohtu poolt kohtuistungil esitatud suulistele küsimustele, on „tavapärase” maksustamise põhimõte, millele AGL tugineb, Ühendkuningriigis turustatava „täitematerjali” maksustamine (Finance Act 2001 (2001. aasta rahandusseadus, edaspidi „seadus”) artikli 16 lõiked 1 ja 2 ning artikli 17 lõige 1), samas kui seaduses ei ole selgelt määratletud mõistet „täitematerjal” ega üldiseid maksustamise kriteeriumeid, mis täpsustaksid seda mõistet, eeskätt asjaomaste materjalide füüsikaliste ja keemiliste omaduste, koostise, suuruse või kaubandusliku väärtuse alusel.
Selles osas tuleb täpsustada, et „kasutamata”, „esmaste” või „teiseste” täitematerjalide eristamine, millele viidatakse korduvalt nii vaidlustatud otsuses kui ka poolte poolt kohtumenetluse raames, ei ole määrava tähtsusega, sest AGL sätete sõnastuse kohaselt neil sel moel vahet ei tehta. Nimelt, nagu Ühendkuningriik kohtuistungil möönis, ei ole AGL tavapärane maksukord määratletud lähtuvalt täitematerjali üldmõistest ning teiseks jätab seadus AGL kohaldamisalast välja täitematerjalid, mis on saadud teatud materjalidest (seaduse artikkel 17) ja seda sõltumata nende füüsikalistest omadustest, ja täitematerjalid, mis on saadud teatud kaevandus- või tootmisprotsesside tulemusel (seaduse artikli 18 alusel „Maksust vabastatud protsessid” (
Exempt processes
)), või ainuüksi seetõttu, et need on mõeldud eksportimiseks (seaduse artikli 16 lõige 2). AGL näeb seega ette täitematerjalide loetelu, mis on saadud materjalidest või kaevandus- või tootmisprotsesside tulemusel ning mis on maksust vabastatud, ja seda olenemata sellest, millisesse eespool viidatud täitematerjalide kategooriasse nad võivad kuuluda (seaduse artikli 17 lõiked 2–4 ja artikli 18 lõiked 1–3).
Sellest järeldub, et AGL aluseks olev tavapärase maksustamise põhimõte tugineb ainuüksi Ühendkuningriigis „täitematerjalina” maksustatava materjali turustamise mõistele.
Vaidlustatud otsuses jättis komisjon aga selgelt selle tavapärase maksustamise põhimõttega arvestamata, kui ta määras kindaks AGL-st tulenevate võimalike eeliste valikulisuse. Nii ei vasta eeskätt vaidlustatud otsuse punkti 29 teises ja kolmandas lauses esitatud AGL kohaldamisala kirjeldus sellisele tavapärase maksustamise määratlusele. Nimelt tuleneb neist lausetest sisuliselt, et maksustatakse ainuüksi „kasutamata” täitematerjale, mitte „kõrvaltoodetena või muude tootmisprotsesside jäätmetena tekkinud täitematerjale (teisesed täitematerjalid) ega ümbertöödeldud täitematerjale”. AGL ei näe ometi ette sellist maksustamise üldreeglit, mis teeks vahet eri täitematerjalide kategooriate („kasutamata”, „esmased” ja „ümbertöödeldud”) alusel.
Seda järeldust ei mõjuta käesoleva kohtuotsuse punktis 8 nimetatud apellatsioonkaebuse kohta tehtud kohtuotsuse punkt 144, mille eesmärk ei ole AGL aluseks oleva tavapärase maksustamise põhimõtte väljaselgitamine ning mis veelgi vähem väljendab otsust, et vaidlustatud otsus põhineb selle põhimõtte õigel määratlusel. Nimelt piirdus Euroopa Kohus selles punktis seisukohaga, et Üldkohus eksis, kui ta tõlgendas vaidlustatud otsuse punkti 29 nii, nagu oleks seal sedastatud, et mõiste „esmased täitematerjalid” hõlmas eeskätt AGL-ga maksustatud täitematerjale ning et mõiste „teisesed täitematerjalid” viitas eeskätt „maksust vabastatud täitematerjalidele, mis on seaduses täpselt loetletud” (käesoleva kohtuotsuse punktis 1 nimetatud tühistatud kohtuotsuse punkt 112). Kui aga selles kontekstis eeldada, et mõistete „esmased” ja/või „teisesed” täitematerjalid kasutamine on olulise tähtsusega, siis tavapärase maksustamise põhimõte, millele AGL tugineb ja mida on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 55, ei välista sugugi, et „teisene” täitematerjal võib endast kujutada ka „kasutamata” täitematerjali või et see võib põhimõtteliselt olla AGL-ga maksustatud just nimelt seetõttu, et teda kasutatakse „täitematerjalina”. Vastupidi sellele, mis on kategooriliselt sedastatud vaidlustatud otsuse punktis 29, ei tingi ainuüksi asjaolu, et mõiste „teisesed täitematerjalid” peaks viitama „kõrvaltoodetena või muude tootmisprotsesside jäätmetena tekkinud täitematerjalidele”, vältimatult seda, et kõnealused täitematerjalid on maksust vabastatud. Sama kehtib „ümbertöödeldud” materjalide puhul juhul, kui tegemist on „täitematerjalidega” AGL tähenduses (vt käesoleva kohtuotsuse punkt 55).
Sellist hinnangut kinnitavad usutavad selgitused, mille esitas Ühendkuningriik ning mis on ära toodud käesoleva kohtuotsuse punktides 37–40 ning mis lisaks – nagu tunnistas komisjon, vastates Üldkohtu võetud menetlust korraldavale meetmele – vastavad AGL kohta esitatud teatise punktis 19 esitatud hinnangule, kus sarnaselt seadusele ei ole samuti kasutatut mõisteid „esmased” ja/või „teisesed” täitematerjalid. Sisuliselt tuleneb neist selgitustest esiteks, et vaidlustatud otsuses täitematerjalide eri kategooriate tähistamiseks kasutatud mõisted ei vasta AGL-s kasutatud mõistetele, vaid pigem mõistetele, mida kasutatakse karjääride käitamise sektoris, ning teiseks, et mõiste „teisesed” täitematerjalid – millele vastandub mõiste „esmased” täitematerjalid – kattub olulisel määral mõistega „kasutamata” täitematerjalid. Nimelt on Ühendkuningriik seisukohal, et mõiste „kasutamata” täitematerjalid hõlmab nii „esmaseid” kui ka „teiseseid” täitematerjale, samas kui „ümbertöödeldud” täitematerjalid ei kujuta endast „kasutamata” täitematerjale. Sellise kattumise põhjus seisnevat selles, et „teisesed” täitematerjalid hõlmavad tihtipeale täitematerjale, mis kujutavad endast tuletatud tooteid või „esmaste” täitematerjalide tootmise kõrvaltooteid; st need tekivad täitematerjalide AGL tähenduses saamiseks teatud materjalide esmakordsel maapõuest kaevandamisel. Peamine erinevus „esmaste” ja„teiseste” täitematerjalide vahel seisnevat nende vastavas koostises, mis määrab kindlaks nende konkreetse kasutuse tööstuslikul eesmärgil. Seega võivad nii „esmased” kui ka „teisesed” täitematerjalid olla „kasutamata” täitematerjalid tingimusel, et nende kaevandamine toimus hiljuti ning neid ei ole veel (täitematerjalina) kasutatud. Kohtuistungil tunnistasid ka teised kohtumenetluse pooled Ühendkuningriigi sellise täpsustuse asjakohasust.
Eelnevast tuleneb, et vastupidi vaidlustatud otsuse punktis 29 sedastatule ei näe AGL ette „teiseste” täitematerjalide üldist maksuvabastust, mis oleks kohaldatav kõigi materjalide suhtes, mis vastavad mõistele „täitematerjalid”, vaid piirdub maksust vabastatud täitematerjalidena määratlemise sidumisega kas konkreetsete materjalidega, mis on seaduses nimeliselt kindlaks määratud, või ühe sellise materjali konkreetse kaevandamis- või tootmisprotsessiga, või eksporditavate täitematerjalidega.
Seetõttu ja nagu väitis hageja (käesoleva kohtuotsuse punktis 1 nimetatud tühistatud kohtuotsuse punkt 79), lähtus komisjon väärast arusaamast seaduse aluseks olevast tavapärase maksustamise põhimõttest, kui ta piirdus vaidlustatud otsuse punktis 29 AGL kohaldamisala väära kirjeldusega, mis võis muuta ebaseaduslikuks tema hinnangu maksuvabastustele abi mõiste seisukohast ning eeskätt tema hinnangu seoses nende võimaliku valikulisusega käesoleva kohtuotsuse punktides 47–49 viidatud kohtupraktika tähenduses.
Seega tuleb uurida, kas ja millises ulatuses muutis komisjoni selline eksimus ebaseaduslikuks tema vaidlustatud otsuses antud hinnangu seoses muude kriteeriumidega, mis määratlevad eelise valikulisuse EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses. Selles osas tuleb hinnata, kas komisjonil oli õigus välistada AGL-st tulenevast maksualasest erinevast kohtlemisest johtuvate eeliste olemasolu ainuüksi seetõttu, et „AGL kohaldamisala” oli õigustatud selle loogika ja üldise ülesehitusega (vaidlustatud otsuse punktid 29, 34 ja 43).
AGL-st tuleneva maksualase erineva kohtlemise olemasolu
– Asjaomaste olukordade sarnasust käsitlevad kriteeriumid
Tuleb meenutada, et teatud maksukorrast tulenevate eeliste valikulisuse hindamiseks tuleb uurida, kas sellele korrale tuginevad meetmed soodustavad „teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist” EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses võrreldes teiste ettevõtjatega, kelle faktiline ja õiguslik olukord on asjaomase meetmega taotletavat eesmärki arvestades sarnane (käesoleva kohtuotsuse punktis 35 viidatud kohtuotsuse Adria-Wien Pipeline, punkt 41).
Nagu kohtumenetluse pooled eeskätt kohtuistungil üksmeelselt möönsid, on AGL aluseks keskkonnakaitse põhieesmärk, ehkki see ei ilmne selgelt vastavate õigusnormide sõnastusest.
See eesmärk seisneb peamiselt ehitussektoris selliste täitematerjalide kasutamise mahu suurendamises, mis kujutavad endast teatud protsessidest tulenevaid kõrvaltooteid või jäätmeid (neid täitematerjale nimetatakse ka „teisesteks”), või mis on ümbertöödeldud ja seda eesmärgiga vähendada karjäärides kaevandatavate täitematerjalide (mida nimetatakse ka „esmasteks” täitematerjalideks) kasutamist, mille puhul on tegemist taastumatu loodusvaraga, ning sellest lähtuvalt vähendada sellise kaevandamisprotsessiga seotud keskkonna kahjustamist (edaspidi „nõudluse ülemineku eesmärk” või „AGL keskkonnakaitse eesmärk”). Selles osas piirdub hageja sisuliselt selle väitmisega, et arvestades seaduse kohaldamisala ebaühtsust, ei ole seda eesmärki võimalik süstemaatiliselt saavutada ning AGL soodustab teatud materjalide baasil toodetud täitematerjale võrreldes teiste materjalide baasil toodetud täitematerjalidega, mis on seda eesmärki arvestades ometi sarnases olukorras. Tuleb täpsustada, et sarnaselt AGL aluseks olevale tavapärase maksustamise põhimõttele, nii nagu seda on kirjeldatud käesoleva kohtuotsuse punktides 53–55, ei tehta selle AGL keskkonnakaitse eesmärgi üldise määratluse raames – mida ei ole seaduse tekstis endas sel moel sõnaselgelt väljendatud – vahet selliste materjalide eri kategooriatel, mille baasil selliseid täitematerjale toota võidakse.
Tuleb aga tuvastada, et vaidlustatud otsuses esitatud põhjendused tuginevad sellele AGL keskkonnakaitse eesmärgi määratlusele (vt kõnealuse otsuse punktid 5, 29, 31, 32 ja 35; vt ka käesoleva kohtuotsuse punktis 8 nimetatud apellatsioonkaebuse kohta tehtud kohtuotsuse punktid 150 ja 161).
Lisaks sellele ei ole käesolevas kohtuasjas vaja lahendada küsimust, kas AGL lähtub ka „saastaja maksab” põhimõttest, mis ei tulene ei AGL asjaomaste sätete sõnastusest ega ka vaidlustatud otsuse põhjendustest (käesoleva kohtuotsuse punktis 8 nimetatud apellatsioonkaebuse kohta tehtud kohtuotsuse punktid 128–131). See põhimõte eeldaks, et maksu kohaldataks põhimõtteliselt mis tahes mineraalide kaevandamise suhtes, et katta algusest peale sellest tingitud keskkonnakaitse kulud. Kuid hageja möönis kohtuistungil, et nii see ei olnud. Kui sellisest täiendavast eesmärgist tulenevalt peaks maks kohalduma mis tahes maapõuest kaevandatava mineraali suhtes ja olenemata sellest, kas mineraali kavatsetakse turustada täitematerjalina või mitte, seaks see igal juhul kahtluse alla mitte ainuüksi tavapärase maksustamise põhimõtte, nagu seda on kirjeldatud käesoleva kohtuotsuse punktides 53–55, vaid see võiks kahjustada ka nõudluse ülemineku eesmärgi ühtset ja tõhusat rakendamist.
Seega tuleb kontrollida, kas AGL näeb ette soodsama maksualase kohtlemise teatud ettevõtjatele või teatud kaupade tootmisele võrreldes teiste ettevõtjatega või teiste kaupade tootmisega (edaspidi „maksualane erinev kohtlemine”), mis on faktiliselt ja õiguslikult sarnases olukorras, arvestades käesoleva kohtuotsuse punktides 63 ja 64 tuvastatud AGL keskkonnakaitse eesmärki.
Nimelt ja vastupidi komisjoni väidetele, mis on esitatud pärast käesoleva kohtuasja tagasisaatmist Üldkohtule (vt käesoleva kohtuotsuse punktid 30–33), ei saa komisjon ega Üldkohus kõnealuste olukordade sarnasust hinnates eirata AGL keskkonnakaitse eesmärki (käesoleva kohtuotsuse punktis 8 nimetatud apellatsioonkaebuse kohta tehtud kohtuotsuse punkt 87; käesoleva kohtuotsuse punktis 35 viidatud kohtuotsus Adria-Wien Pipeline, punkt 41, ja käesoleva kohtuotsuse punkt 49), kuna eri olukordi iseloomustavad asjaolud ning nende olukordade sarnasus tuleb kindlaks teha ja neile tuleb anda hinnang arvestades eeskätt selle akti eset ja eesmärki, millega kõnealune eristamine ette nähti, ning samuti selle valdkonna põhimõtteid ja eesmärke, kuhu see akt kuulub (vt selle kohta ja analoogia alusel Euroopa Kohtu 16. detsembri 2008. aasta otsus kohtuasjas
C-127/07: Arcelor Atlantique et Lorraine jt, EKL 2008, lk I-9895
, punkt 26, ja 12. mai 2011. aasta otsus kohtuasjas
C-176/09: Luksemburg
vs
. parlament ja nõukogu, EKL 2011, lk I-3727
, punkt 32).
Oma esimese väite raames viitab hageja eeskätt sellele, et arvestades AGL keskkonnakaitse eesmärki, tingib mitme materjali väljajätmine selle kohaldamisalast õigustamata maksualase erineva kohtlemise teatud teisi materjale ebasoodustaval moel (käesoleva kohtuotsuse punktis 1 nimetatud tühistatud kohtuotsuse punktid 81–86).
Seega tuleb uurida, kas toimiku dokumentidest tuleneb, et arvestades AGL keskkonnakaitse eesmärki, on need materjalid, mis on maksust vabastatud, sellises faktilises ja õiguslikus olukorras, mis on sarnane teiste niisuguste materjalide faktilise ja õigusliku olukorraga, mille suhtes maksu kohaldatakse.
– Savi, kiltkivi, kaoliini, peeneteralise plastse savi (
ball clay
) ja kiltsavi baasil toodetud täitematerjalide olukorra sarnasus teiste täitematerjalide olukorraga
Mis puudutab eeskätt savi, kiltkivi, kaoliini, peeneteralise plastse savi ja kiltsavi baasil toodetud täitematerjale, mis on maksust vabastatud AGL artikli 17 lõigete 3 ja 4 ning artikli 18 lõike 3 alusel, siis tuleb sedastada, et hagejal on õigus, kui ta väidab, et olenemata nende määratlemisest kaubandustavade kohaselt (st kas „kasutamata”, „esmase” või „teisese” täitematerjalina), vastavad need täitematerjalid põhimõtteliselt AGL tavapärase maksustamise kriteeriumile, kuivõrd tegemist on„täitematerjalidega” selle seaduse tähenduses. Seda põhimõttelist väidet ei ole komisjon ega Ühendkuningriik vaidlustanud; nad piirdusid üksnes väitega, et neid materjale ei kasutata tavaliselt täitematerjalina.
Kuivõrd neid täitematerjale kasutatakse täitematerjalina ning sellisena ka turustatakse, näiteks ehitustööde või tee-ehituse puhul, on nad siiski sarnases olukorras kui muud asendavad täitematerjalid, mille suhtes maksu kohaldatakse. Selles osas ei ole komisjon ega ka Ühendkuningriik suutnud ümber lükata hageja argumenti, et niisugusel juhul on selliste eri täitematerjalide vahel olemas vähemalt võimalik konkurentsi- või asendatavuse seos ja seda nende kasutamise või turustamise osas. Nii tuleb tagasi lükata komisjoni ja Ühendkuningriigi argument, mille kohaselt sellised materjalid nagu kiltkivi, peeneteraline plastne savi, kaoliin ja kiltsavi on jäetud AGL kohaldamisalast välja seetõttu, et need ei kuulu „täitematerjalide sektorisse”, et neid ei kasutata „tavaliselt” või „traditsiooniliselt” täitematerjalina ja et neid ei kaevandata sel eesmärgil ning et nad ei paku „maksustatavas sektoris olulist konkurentsi” (vt käesoleva kohtuotsuse punktid 32 ja 36), kuivõrd nende materjalide arvamine maksu kohaldamisalasse kohaldatava tavapärase maksustamise reegli alusel (vt käesoleva kohtuotsuse punkt 55) sõltub üksnes sellest, kas neid kasutatakse tegelikult ja teadaolevalt täitematerjalina. Lisaks sellele ei ole komisjon ega Ühendkuningriik vaidlustanud hageja argumenti, mille kohaselt on selle liikmesriigi territooriumil mitu karjääri, mis toodavad (esmast) täitematerjali kiltsavi ja kiltkivi baasil.
Lisaks on tuvastatud, et maksustamata materjalide ning eeskätt kiltkivi ja savi kaevandamine kahjustab vähemalt samapalju kui mitte suuremal määral keskkonda kui teiste maksustatud materjalide kaevandamine, mis võivad samuti tingida prahi, jäätmete või muude kõrvaltoodete tekkimise, mida võidakse kasutada täitematerjalina (vt käesoleva kohtuotsuse punkt 41). Nii rõhutasid kohtumenetluse pooled kiltkivi, peeneteralise plastse savi ja kaoliini kaevandamise äärmiselt suurt ebatõhusust ning samuti kõnealuste materjalide prahi ja jäätmete suurte varude olemasolu, mis on maastikupildis häirivad, ning seega sellise kaevandamisprotsessi eriti kahjustavat mõju keskkonnale, millest tulenevalt Ühendkuningriigi seadusandja vabastas need materjalid maksust, et soodustada nende kasutamist täitematerjalina või ümbertöötlemist täitematerjaliks (vt käesoleva kohtuotsuse punkt 43). Seega on selliste eri materjalide baasil toodetud täitematerjalide olukord
a priori
vähemalt sarnane, arvestades AGL keskkonnakaitse eesmärki.
Selles osas tuleb täpsustada, et komisjon ja Ühendkuningriik ei ole suutnud õiguslikult piisavalt tõendada, et just nimelt maksustamata materjalide kaevandamise eriti kahjustav mõju keskkonnale eristab nende olukorda maksustatud materjalide olukorrast; samuti ei sisalda vaidlustatud otsuse põhjendused, Ühendkuningriigi 19. veebruari 2002. aasta kiri, mis on lisatud komisjoni 2. detsembri 2005. aasta kirjalikule vastusele Üldkohtu kirjalikele küsimustele ega poolte vastused Üldkohtu poolt kohtuistungil esitatud suulistele küsimustele piisavat põhjendust selles osas.
– Maksualane erinev kohtlemine sarnaste olukordade vahel
Eespool toodud kaalutlustest järeldub, et teatud selliste materjalide nagu kiltkivi, peeneteraline plastne savi, kaoliin ja kiltsavi baasil toodetud täitematerjalide maksust vabastamine ja teiste materjalide baasil toodetud täitematerjalide maksustamine, samas kui AGL keskkonnakaitse eesmärgiga arvestades on need eri täitematerjalid nende „täitematerjalina” kasutamise seisukohast sarnases olukorras, kujutab endast maksualast erinevat kohtlemist, mis võib viidata valikulise eelise olemasolule käesoleva kohtuotsuse punktis 47 viidatud kohtupraktika tähenduses.
Isegi kui nõustuda sellega, et on asjakohane eristada „esmaseid” ja „teiseseid” täitematerjale – see aga ei tulene seaduse sõnastusest (vt käesoleva kohtuotsuse punkt 54) –, on selliste maksustatud täitematerjalide tootjad, mis on asendatavad maksust vabastatud täitematerjalidega, asetatud kahtemoodi ebasoodsamasse olukorda. Nimelt ei kohaldu maksustatud täitematerjalide suhtes mitte ainult AGL, vaid lisaks langevad neile vähemalt olulisemas ulatuses kui maksust vabastatud materjalidele osaks majanduslikud tagajärjed, mis on nõudluse ümbersuunamisel maksust vabastatud „teisestele” täitematerjalidele, mis omakorda on tingitud juba ainuüksi maksustatavate täitematerjalide suhtes maksu kohaldamisest.
Komisjoni ja Ühendkuningriigi argumendid ei lükka seda hinnangut ümber.
Vastupidi, Üldkohtu poolt kohtuistungil esitatud täpse küsimuse puhul ei selgitanud komisjon ja Ühendkuningriik oma seisukohta seoses sellega, kas savi, kiltkivi, kaoliini, peeneteralise plastse savi ja kiltsavi baasil toodetud täitematerjalide maksust vabastamine ehitussektoris tingib vältimatult suurema nõudluse nende täitematerjalide järele või isegi õhutab majanduslikult kaevandama rohkem selliste maksust vabastatud materjalide baasil toodetud („esmaseid”) täitematerjale. Selline nõudluse ümbersuunamine maksust vabastatud materjalide baasil toodetud („esmastele”) täitematerjalidele tugevdab aga ebavõrdset majanduslikku mõju, mida maksualane erinev kohtlemine juba iseenesest avaldab maksustatud ning asendatavate täitematerjalide turustamisele. Lisaks sellele võib see kahjustada AGL keskkonnakaitse eesmärki, mis seisneb just nimelt teatud materjalide ja eeskätt maksust vabastatud materjalide baasil toodetud („esmaste”) täitematerjalide kaevandamise mahu vähendamises ja nende kaevandamise tõhustamises ning selle tagamises, et müüakse maha nende materjalide prahi ja jäätmete varud.
Seega tuleb asuda seisukohale, et savi, kiltkivi, kaoliini, peeneteralise plastse savi ja kiltsavi üldine maksuvabastus tingib maksualase erineva kohtlemise, mis seab ebasoodsamasse olukorda teiste niisuguste materjalide baasil toodetud asendatavad täitematerjalid, mille suhtes AGL kohaldatakse. Selles osas tunnistas Ühendkuningriik lisaks kohtuistungil, et AGL alusel esineb erinevat kohtlemist, kinnitades samas, et sellist erinevat kohtlemist on võimalik õigustada kehtestatud maksusüsteemi olemuse ja üldise ülesehitusega.
Lisaks ei lükka seda hinnangut ümber ka asjaolu, et käesoleva kohtuasja punktis 8 nimetatud apellatsioonkaebuse kohta tehtud kohtuotsuse punktides 158–163 ei arvustanud Euroopa Kohus käesoleva kohtuotsuse punktis 1 nimetatud tühistatud kohtuotsuse punkti 130. Nimelt vastas Euroopa Kohus viidatud punktides hageja äärmiselt kitsapiirilisele etteheitele, mis tugines eeskätt sellele, et Üldkohus olevat väidetavalt asendanud ebaseaduslikult oma põhjendustega põhjendused, mis puudutasid teatud selliste materjalide nagu kiltsavi ja halvakvaliteediline kiltkivi, savi ja kaoliin ning peeneteralise plastse savi jäätmed, maksust vabastatuse õigustust, mis oleks kehtiv ka juhul, kui neid kasutatakse pärast kaevandamist täitematerjalidena, ja seda arvestades taotletavate keskkonnakaitse eesmärkidega. Nii piirdus Euroopa Kohus ainuüksi selles kitsas kontekstis seisukoha avaldamisega, et Üldkohtu sedastus, mille kohaselt neid materjale „[oli] seni nende suurte veokulude tõttu täitematerjalina vähe kasutatud”, ei rikkunud õigusnorme, sest „seni täitematerjalina vähe kasutatud kasutamata materjalide [täitematerjalina] kasutamisele õhutamine on kooskõlas […] täitematerjalide kasutamise ratsionaliseerimise eesmärgiga” ja sellest lähtuvalt „ei õõnesta kõnealuste materjalide kasutamisele õhutamine ka AGL keskkonnaalast olemust ja üldist ülesehitust” (käesoleva kohtuotsuse punktis 8 nimetatud apellatsioonkaebuse kohta tehtud kohtuotsuse punkt 161; vt ka kohtujurist Mengozzi ettepanek selles kohtuasjas, EKL 2008, lk I-10521, punktid 120–122). Euroopa Kohus ei võtnud selles kontekstis siiski seisukohta küsimuses, kas nõudluse ümbersuunamine selliste maksust vabastatud materjalide baasil toodetud täitematerjalidele võis kujutada endast maksualast erinevat kohtlemist, mis seab ebasoodsamasse olukorda maksustatavate materjalide baasil toodetud täitematerjalid.
Neil tingimustel tuleb nõustuda hageja peamise argumendiga, mille kohaselt AGL põhjustab maksualast erinevat kohtlemist esiteks maksust vabastatud materjalide ja teiseks maksustatud materjalide baasil toodetud ja asendatavate täitematerjalide vahel, ilma et oleks vaja teha otsust hageja poolt selles küsimuses esitatud muude etteheidete ja argumentide kohta.
Selline maksualane erinev kohtlemine annab teatud ettevõtjatele või teatud kaupade tootmisele valikulise eelise siiski ainult tingimusel, et see ei ole õigustatav AGL-ga kehtestatud maksusüsteemi olemuse ja üldise ülesehitusega (vt käesoleva kohtuotsuse punkt 48).
Õigustatus AGL olemuse või üldise ülesehituse alusel
Eelnevast tulenevalt tuleb uurida, kas komisjonil oli põhjust asuda seisukohale, et teatud tootjate või teatud materjalide suhtes tuvastatud maksusoodustused olid õigustatud AGL olemuse või üldise ülesehituse alusel; AGL kujutab endast ainsat käesolevas kohtuasjas asjakohast võrdlusraamistikku (vt vaidlustatud otsuse punktid 5, 29, 31 ja 32; vt ka käesoleva kohtuotsuse punkt 51).
Selles osas tuleb meenutada, et sellise hinnangu andmiseks tuleb vahet teha esiteks konkreetse maksustamiskorraga taotletavate väliste eesmärkide ja teiseks nende eesmärkide saavutamiseks vajalike maksusüsteemile omaste mehhanismide vahel, kuna kõnealuse maksusüsteemi alus- või suunavate põhimõtetena võivad need eesmärgid ja mehhanismid toetada sellist õigustust; seda peab tõendama liikmesriik (vt selle kohta käesoleva kohtuotsuse punktis 47 viidatud kohtuotsus Portugal
vs
. komisjon, punktid 80 ja 81).
Nagu on selgitatud käesoleva kohtuotsuse punktides 63 ja 64, taotletakse AGL keskkonnakaitse eesmärgi raames eeskätt nõudluse ülemineku soodustamist ehitussektoris „esmastelt” täitematerjalidelt „teisestele” täitematerjalidele, mis on muude protsesside kõrvaltooted või jäätmed, samuti „ümbertöödeldud” täitematerjalidele, ilma et sellise üldise määratluse raames tehtaks vahet eri materjalidel, mille baasil selliseid täitematerjale toodetakse. AGL-s ette nähtud maksustamise „tavapärast” laadi kindlaks määravad kriteeriumid (vt käesoleva kohtuotsuse punktid 53 ja 54) ning see eesmärk kujutavad endast seega seaduse alus- või suunavaid põhimõtteid, millega arvestades tuleb hinnata maksualase erineva kohtlemise võimalikku õigustatust.
Kuid arvestades hageja esitatud tõendeid, ei suutnud komisjon ega Ühendkuningriik tõendada, et savi, kiltkivi, kaoliini, peeneteralise plastse savi ja kiltsavi baasil toodetud täitematerjalide maksust vabastamisega seonduv maksualane erinev kohtlemine oleks õigustatud „tavapärase” maksustamise põhimõttega, mis on AGL aluseks, või arvestades AGL keskkonnakaitse eesmärki.
Esiteks tehakse sellise maksualase erineva kohtlemisega selgelt erand AGL kohasest tavapärase maksustamise loogikast, kuivõrd maksust vabastatud materjalide baasil toodetud täitematerjalid kujutavad endast kõik vähemalt potentsiaalselt „täitematerjale”, mida seaduse tähenduses turustatakse.
Teiseks kahjustab see maksualane erinev kohtlemine AGL keskkonnakaitse eesmärki vähemalt kahel moel.
Esiteks ja vastupidiste tõendite puudumisel (selliseid tõendeid ei ole tänase päeva seisuga esitanud ei komisjon ega Ühendkuningriik) võib savi, kiltkivi, kaoliini, peeneteralise plastse savi ja kiltsavi baasil toodetavate täitematerjalide maksust vabastamine luua ehitussektoris pigem suurema nõudluse seda laadi „esmaste” täitematerjalide järele kui „teiseste” täitematerjalide järele – st teatud protsesside kõrvaltoodete või jäätmete järele, sh need, mis on toodetud teiste asendatavate, kuid maksustavate materjalide baasil – ning seega suurendada viidatud „esmaste” täitematerjalide kaevandamise mahtu, mis oleks vastuolus AGL keskkonnakaitse eesmärgiga, mis seisneb ainult selliste kõnealuste täitematerjalide kasutamise edendamises ning nende prügilasse viimise või ladustamise vältimises, mis on „teisesed” (vt käesoleva kohtuotsuse punkt 78). Selles osas ning jättes kõrvale üldise väite, et nende materjalide puhul ei ole tegemist materjalidega, mida „traditsiooniliselt” või „tavaliselt” kasutatakse täitematerjalina, ei ole komisjon ega Ühendkuningriik suutnud ümber lükata hageja argumenti, mille kohaselt on selle liikmesriigi territooriumil mitu karjääri, kus toodetakse kiltsavi ja kiltkivi baasil („esmast”) täitematerjali, mis võib sel moel kasu saada kõnealusest maksuvabastusest eespool kirjeldatud viisil.
Teiseks ei ole selles osas samuti tagatud kõnealuse nõudluse tõhus ja järjepidev üleminek mis tahes kategooria materjalide baasil toodetud „teiseste” täitematerjalide, st teatud protsesside tulemusel tekkinud kõrvaltoodete ja jäätmete või „ümbertöödeldud” täitematerjalide kasutamisele eesmärgiga vältida sel moel selliste „teiseste” täitematerjalide prügilasse viimist ning soodustada „esmaste” täitematerjalide kui kogumi, mitte ainuüksi teatud maksust vabastatud materjalide baasil toodetud täitematerjalide tõhusamat kaevandamist. Kuid selline tagajärg oleks ilmselgelt vastuolus AGL keskkonnakaitse eesmärgiga, nii nagu Ühendkuningriik seda kirjeldab. Lisaks ei ole neil tingimustel tuvastatud maksualase erineva kohtlemise õigustamiseks piisav võimalik kasulik mõju keskkonnale – arvestades seda sama eesmärki –, mis seisneb esiteks savi, kiltkivi, kaoliini, peeneteralise plastse savi ja kiltsavi baasil toodetud „teiseste” täitematerjalide olemasoleva varu ärakasutamises, arvestades sellega, et kuna see mõju ei ole ajaliselt piiratud, võib see – kuivõrd Ühendkuningriik ei ole käesolevas kohtuasjas vastupidist tõendanud – põhjustada analoogseid probleeme seoses selliste täitematerjalide jäätmete ladustamisega, mis on toodetud teiste maksustatud materjalide baasil ning mille järele esinenud nõudlus on selleks ajaks üle läinud teistele täitematerjalidele; ka see oleks vastuolus AGL keskkonnakaitse eesmärgiga.
Arvestades kõigi eelpool toodud kaalutlustega, mis viitavad valikulise eelise olemasolule EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses, ei olnud komisjonil seega põhjust vaidlustatud otsuse punktides 34 ja 43 järeldada, et „eelised, mis võivad tekkida mõnele ettevõtjale AGL kohaldamisala määratlemise tõttu, on õigustatud [kõnealuse] maksusüsteemi olemuse ja üldise ülesehitusega”.
Komisjon kohaldas sel moel vääralt abi mõistet EÜ artikli 87 lõike 1 raames, mistõttu tuleb nõustuda esimese väitega osas, milles see käsitleb AGL alusel toimuva maksualase erineva kohtlemise olemasolu ning sellise kohtlemise õigustamatust, arvestades kõnealuse maksukorra olemust ja eesmärki.
Lõpetuseks peab Üldkohus vajalikuks uurida etteheidet, et abi mõistet on vääralt kohaldatud seoses komisjoni hinnanguga täitematerjalide ekspordi maksuvabastuse kohta – see on etteheide, mis puudutab vaidlustatud otsuse sellist aspekti, mida eelmises punktis vastu võetud etteheide ei puuduta.
Täitematerjalide ekspordi maksuvabastus
Nagu tuleneb seaduse artikli 16 lõikest 2, piirdub AGL territoriaalne kohaldamisala Ühendkuningriigi territooriumiga, mistõttu täitematerjalide mis tahes müük väljaspool seda territooriumi, st täitematerjalide ekspordiga seotud mis tahes majandustehing on maksust vabastatud (vt ka seaduse rakendusmääruse artikli 13 lõike 2 punkt a). Selles osas tuleb meenutada, et hageja palus Üldkohtul mitte nõustuda vaidlustatud otsuse punktis 33 esitatud arutluskäiguga, mille kohaselt Ühendkuningriigi ametiasutused ei ole võimelised kontrollima täitematerjalide eksporti, mis tooks endaga kaasa eksporditavate täitematerjalide ebavõrdse kohtlemise ohu (vt käesoleva kohtuotsuse punkt 29).
Selle väljaselgitamiseks, kas ekspordi maksust vabastamine annab teatud ettevõtjatele või teatud kaupade tootmisele valikulise eelise, tuleb vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 47 sedastatud põhimõttele esiteks hinnata, kas eksporditud täitematerjalid ja Ühendkuningriigi territooriumil müüdavad täitematerjalid on sarnases või isegi samas olukorras.
Selles osas tuleb meenutada, et Euroopa Kohus järeldas käesoleva kohtuotsuse punktis 8 nimetatud apellatsioonkaebuse kohta tehtud kohtuotsuse punktides 174–178 esitatud uurimise raames, et Üldkohus oli vääralt kohaldanud EÜ artiklit 253 seoses vaidlustatud otsuse punktis 33 esitatud põhjenduse ulatuse tõlgendamisega (vt käesoleva kohtuotsuse punktis 1 nimetatud tühistatud kohtuotsuse punkt 150). Euroopa Kohus täpsustas eeskätt, et see põhjendus „viitab seega ebavõrdsele kohtlemisele, mis eksporditavate täitematerjalide maksust vabastamata jätmise korral tuleneks asjaolust, et Ühendkuningriigis turustatavad täitematerjalid vabastataks maksust, kui neid kasutatakse teatud otstarbel, samal ajal kui impordiriigis samal otstarbel kasutatavaid täitematerjale maksustataks AGL-ga, kuna [Ühendkuningriigi] ametivõimudel puuduvad vahendid täitematerjalide kasutamise kontrollimiseks väljaspool Ühendkuningriigi territooriumi” (käesoleva kohtuotsuse punktis 8 nimetatud apellatsioonkaebuse kohta tehtud kohtuotsuse punkt 176).
Nagu komisjon vaidlustatud otsuse punktis 33 märkis, tuleb AGL eesmärki arvestades, mis seisneb ainuüksi selliste materjalide maksustamises, mida kasutatakse täitematerjalina, tõdeda, et Ühendkuningriigis turustatavad ja välismaale eksporditavad materjalid on tõepoolest erinevas olukorras seetõttu, et eksportimise tõttu ei saa Ühendkuningriigi ametiasutused põhimõtteliselt enam kontrollida, kas on täidetud maksustamise aluseks olev kriteerium, st kas materjali turustatakse täitematerjalina. Nimelt ei saa nimetatud ametiasutused üldse või saavad üksnes raskustega välja selgitada, kas eksporditavat materjali võidakse kasutada ja turustada täitematerjalina, kas seda tõepoolest täitematerjalina kasutatakse ja turustatakse või kasutatakse seda muudel eesmärkidel – see sõltub lisaks ka sihtkohariigis kohaldatavatest õigusnormides ette nähtud nõuetest. Selles osas ei saa nõustuda hageja argumendiga, mille kohaselt oleks Ühendkuningriigi ametiasutustel väga hõlbus teha kindlaks ekspordiks mõeldud materjalide füüsikalised ja keemilised omadused, et määrata selle alusel kindlaks, kas neid on võimalik kasutada AGL osas maksust vabastatud protsessis või mitte. Isegi kui see nii oleks, ei sõltu – nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktides 53 ja 54 – „täitematerjalina” või maksust vabastatud materjalina määratlemine just nimelt mitte selle omadustest, vaid eeskätt teatud sõnaselgelt nimetatud materjalide või teatud protsessidest tulenevate materjalide juhtumipõhisest väljaarvamisest AGL kohaldamisalast. Lisaks sellele leiab kinnitust asjaolu, et eksporditavad materjalid ja Ühendkuningriigis turustatavad materjalid ei ole sarnases olukorras, arvestades AGL keskkonnakaitse eesmärki (vt käesoleva kohtuotsuse punkt 63), kuivõrd ekspordi korral ei ole Ühendkuningriigi seadusandjal ega ametiasutustel võimalik erineva maksustamise abil suunata ümber nõudlust täitematerjalide järele vastavalt sellele eesmärgile.
Lõpetuseks ei ole tõendatud hageja argument, mille kohaselt 90% eksporditud täitematerjalidest, mis on seetõttu maksust vabastatud, on pärit ühest graniidikarjäärist Glensandas Šotimaal, ning neid ei saa kasutada Ühendkuningriigis maksust vabastatud protsesside raames. Sellegipoolest ja isegi eeldusel, et selle argumendi tõelevastavust tõendatakse, ei ole see piisav käesoleva kohtuotsuse punktis 97 esitatud kaalutluste ümberlükkamiseks. Nimelt, isegi kui nende turustamisel täitematerjalina Ühendkuningriigis kohaldataks selliste täitematerjalide suhtes maksu, ei tõenda see argument, et Ühendkuningriigi ametiasutused on võimelised kontrollima, kas sihtkohariigis on eksporditud materjalid õiguslikult ja faktiliselt sellises olukorras, mille puhul oleks nende suhtes samasuguse turustamise korral Ühendkuningriigis kohaldatud AGL-.
Kuna kõnealused olukorrad ei ole sarnased, ei ole hageja seega tõendanud, et ekspordi maksust vabastamine tingib maksualase ebavõrdse kohtlemise, mis võib kujutada endast valikulist eelist EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses. Seega ei ole vaja uurida, kas selline maksust vabastamine võib soodustada „esmaste” täitematerjalide kasutamist ja seega tingida AGL keskkonnakaitse eesmärgiga vastuolus olevad tagajärjed, mis võivad omakorda olla õigustatud AGL olemuse ja ülesehitusega.
Eelnevaid kaalutlusi arvestades tuleb seega asuda seisukohale, et hageja ei ole tõendanud, et vaidlustatud otsuse punktis 33 on rikutud õigusnorme osas, milles seal on esiteks sedastatud, et Ühendkuningriigi ametiasutustel ei ole võimalik kontrollida „täitematerjalide kasutamist väljaspool nende territooriumi” ja teiseks, et esineb vajadus „vältida […] täitematerjalide eksportide ebavõrdset kohtlemist”.
Seetõttu tuleb nimetatud etteheide tagasi lükata. See aga ei sea siiski kahtluse alla vaidlustatud otsuse resolutsiooni õigusvastasust, nagu see tuleneb kõnealuse otsuse punktist 43, mille kohaselt komisjon ei esita vastuväiteid AGL kui terviku vastu, sest selle „[kohaldamisala] on õigustatud [kõnealuse] maksusüsteemi olemuse ja üldise ülesehitusega”.
Arvestades sellega, et komisjon kohaldas vääralt abi mõistet, nagu on sedastatud käesoleva kohtuotsuse punktides 51–92, tuleb seega tühistada vaidlustatud otsus, välja arvatud osas, mis puudutab Põhja-Iirimaa maksuvabastust, mis ei ole käesoleva kohtuvaidluse ese, ja seda EÜ artikli 87 lõike 1 rikkumise tõttu, ilma et oleks vaja teha otsust teise, kolmanda ja neljanda väite kohta.
Kohtukulud
Apellatsioonkaebuse kohta tehtud kohtuotsuses otsustas Euroopa Kohus, et otsus kohtukulude osas tehakse hiljem. Seega peab Üldkohus käesolevas otsuses otsustama kõigi erinevate menetlustega seotud kulude üle vastavalt kodukorra artiklile 121.
Kodukorra artikli 87 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna kohtuotsus on tehtud komisjoni kahjuks, tuleb Euroopa Kohtus ja Üldkohtus kantud kohtukulud vastavalt hageja nõudele välja mõista komisjonilt.
Kodukorra artikli 87 lõike 4 esimese lõigu alusel kannavad menetlusse astuvad liikmesriigid ise oma kohtukulud. Seetõttu kannab Ühendkuningriik ise oma Euroopa Kohtus ja Üldkohtus kantud kohtukulud.

Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (esimene koda laiendatud koosseisus)
otsustab:

1.
Tühistada komisjoni 24. aprilli 2002. aasta otsus K(2002) 1478 (lõplik), mis käsitleb riigiabi toimikut N 863/01 – Ühendkuningriik / Maks täitematerjalidelt, välja arvatud osas, mis puudutab Põhja-Iirimaa maksuvabastust.

2.
Jätta Euroopa Komisjoni poolt Euroopa Kohtus ja Üldkohtus kantud kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja British Aggregates Association’i poolt Euroopa Kohtus ja Üldkohtus kantud kohtukulud.

3.
Jätta Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi poolt Euroopa Kohtus ja Üldkohtus kantud kohtukulud tema enda kanda.

Azizi
Labucka
Frimodt Nielsen
Schwarcz
Gratsias
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 7. märtsil 2012 Luxembourgis.
Allkirjad
Sisukord

Vaidluse taust

Vaidlusalused menetlused ja poolte nõuded

Õiguslik käsitlus

1. Sissejuhatavad märkused

2. Esimene väide, et on rikutud EÜ artikli 87 lõiget 1

Kokkuvõte märkustest, mis pooled esitasid pärast kohtuasja saatmist uueks arutamiseks

EÜ artikli 87 lõike 1 kohaldamise tingimused

Eelise valikulisuse kriteeriumid

AGL-s ette nähtud „tavapärane” maksustamine

AGL-st tuleneva maksualase erineva kohtlemise olemasolu

– Asjaomaste olukordade sarnasust käsitlevad kriteeriumid

– Savi, kiltkivi, kaoliini, peeneteralise plastse savi (ball clay) ja kiltsavi baasil toodetud täitematerjalide olukorra sarnasus teiste täitematerjalide olukorraga

– Maksualane erinev kohtlemine sarnaste olukordade vahel

Õigustatus AGL olemuse või üldise ülesehituse alusel

Täitematerjalide ekspordi maksuvabastus

Kohtukulud
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.