CELEX: 62013CJ0128
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Poľnohospodárstvo
Nariadenie (EHS) č. 3665/87
Článok 4 ods. 4 a článok 13
Nariadenie (EHS) č. 2220/85
Článok 19 ods. 1 písm. a)
Vývozné náhrady
Záloha na náhradu
Podmienky uvoľnenia záruky zriadenej na zabezpečenie vrátenia zálohy

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 4 ods. 1 nariadenia Komisie (EHS) č. 3665/87 z 27. novembra 1987, ktorým sa stanovujú spoločné pravidlá na uplatňovanie vývozných náhrad za poľnohospodárske výrobky [
neoficiálny preklad
] (
Ú. v. ES L 351, s. 1
), zmeneného a doplneného nariadením Komisie (ES) č. 1829/94 z 26. júla 1994 (
Ú. v. ES L 191, s. 5
, ďalej len „nariadenie č. 3665/87“), a článku 19 ods. 1 písm. a) nariadenia Komisie (EHS) č. 2220/85 z 22. júla 1985, ktorým sa stanovujú spoločné podrobné pravidlá pre uplatňovanie systému záruk pre poľnohospodárske výrobky (
Ú. v. ES L 205, s. 5
; Mim. vyd. 03/006, s. 186), zmeneného a doplneného nariadením Komisie (ES) č. 3403/93 z 10. decembra 1993 (
Ú. v. ES L 310, s. 4
; Mim. vyd. 03/015, s. 221, ďalej len „nariadenie č. 2220/85“).
Tento návrh bol predložený v rámci sporu medzi spoločnosťou Cruz & Companhia Lda (ďalej len „Cruz & Companhia“) na jednej strane a Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (Inštitút pre financovanie poľnohospodárstva a rybolovu) (IFAP) a Caixa Central – Caixa Central de Crédito Agrícola Mútuo CRL (ďalej len „CCAM“) na druhej strane, ktorého predmetom bolo zamietnutie uvoľnenia bankovej záruky zabezpečujúcej vrátenie sumy zálohy na vývozné náhrady, zaplatenej za vývoz vína uskutočnený v priebehu roka 1995 a použitie tejto bankovej záruky.
Právny rámec
Článok 56 nariadenia Rady (EHS) č. 822/87 zo 16. marca 1987 o spoločnej organizácii trhu s vínom [
neoficiálny preklad
] (
Ú. v. ES L 84, s. 1
) stanovoval:
„1.   V rozsahu potrebnom na to, aby sa umožnil z hospodárskeho hľadiska významný vývoz výrobkov [patriacich do spoločnej organizácie trhov v odvetví s vínom], na základe cien týchto výrobkov v medzinárodnom obchode, môže rozdiel medzi týmito cenami a cenami v Spoločenstve pokrývať vývozná náhrada. …
2.   Náhrada je identická v celom Spoločenstve. Môže sa meniť v závislosti od miesta určenia.
Náhrada sa prideľuje na základe žiadosti dotknutej osoby.
3.   Rada rozhodujúca na návrh Komisie prijme kvalifikovanou väčšinou všeobecné pravidlá týkajúce sa poskytovania vývozných náhrad a kritérií určenia ich výšky.
4.   Podrobné pravidlá na uplatňovanie tohto článku sa prijmú podľa postupu uvedeného v článku 83.
…“ [
neoficiálny preklad
]
Článok 71 ods. 2 nariadenia č. 822/87 stanovoval:
„Fyzické alebo právnické osoby, ktoré majú v držbe výrobky uvedené v článku 1 [vrátane výrobkov spojených s vínom, ako je to v prejednávanom prípade] na účely vykonávania svojho povolania, najmä výrobcovia, osoby, ktoré stáčajú víno do fliaš, spracovatelia, ako aj obchodníci, ktorí budú určení, sú povinní viesť záznamy uvádzajúce najmä vstupy a výstupy uvedených výrobkov.“ [
neoficiálny preklad
]
Podrobné pravidlá na uplatňovanie vývozných náhrad za poľnohospodárske výrobky vypracovala Komisia v nariadení č. 3665/87.
Tretie, štvrté a šestnáste odôvodnenie nariadenia č. 3665/87 znejú:
„… všeobecné pravidlá prijaté Radou ustanovujú, aby boli náhrady vyplatené po predložení dôkazu, že výrobky boli zo Spoločenstva vyvezené. …
… určité vývozné transakcie môžu viesť k narušeniu obchodu;… s cieľom predchádzať takýmto narušeniam by v prípade takýchto transakcií malo byť vyplatenie náhrady podmienené tým, že výrobok nielen opustil colné územie Spoločenstva, ale bol taktiež dovezený do tretej krajiny alebo bol skutočne uvedený na trh v tretej krajine;
…
… s cieľom umožniť vývozcom ľahšie financovať ich transakcie by členské štáty mali byť oprávnené vyplatiť vopred celú alebo časť výšky náhrady, len čo je prijaté vývozné colné vyhlásenie, pod podmienkou zloženia záruky na zabezpečenie vrátenia tejto zálohy, ak by sa neskôr zistilo, že náhrada nemala byť vyplatená.“ [
neoficiálny preklad
]
Podľa článku 4 ods. 1 nariadenia č. 3665/87:
„Bez toho, aby boli dotknuté články 5 a 16, je vyplatenie náhrady podmienené predložením dôkazu, že výrobky, na ktoré sa vzťahujú prijaté vývozné colné vyhlásenia, opustili colné územie Spoločenstva v nezmenenom stave do 60 dní od prijatia colného vyhlásenia.“ [
neoficiálny preklad
]
Článok 13 prvý odsek nariadenia č. 3665/87 stanovoval:
„Neposkytne sa žiadna náhrada, pokiaľ výrobky nemajú primeranú a prijateľnú obchodnú kvalitu, a ak sú tieto výrobky určené na ľudskú spotrebu, pokiaľ je ich použitie na tieto účely vylúčené alebo podstatne znížené z dôvodu ich vlastností alebo stavu.“ [
neoficiálny preklad
]
Podľa článku 18 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 3665/87:
„Dôkaz o tom, že colné formality pre uvedenie do voľného behu boli splnené, sa poskytne vo forme jedného z nasledujúcich dokladov, podľa výberu vývozcu:
…
b)
potvrdenie o vyložení tovaru a uvedení do voľného obehu vystavené medzinárodnou kontrolnou a dozornou agentúrou, schválenou Komisiou podľa postupu uvedeného v odseku 4. V príslušnom osvedčení musí byť uvedený dátum a číslo colného dokladu uvedenia do voľného obehu.“ [
neoficiálny preklad
]
Článok 22 nariadenia č. 3665/87, nachádzajúci sa v kapitole 2, nazvanej „Záloha na náhradu v prípade priameho vývozu“ [
neoficiálny preklad
] stanovuje:
„1.   Na žiadosť vývozcu členské štáty vyplatia náhradu v plnej výške alebo čiastočne vopred, len čo je prijaté vývozné colné vyhlásenie pod podmienkou, že bude zriadená záruka rovnajúca sa tejto zálohe, zvýšenej o 15 %.
Členské štáty môžu ustanoviť podmienky, ktoré sa budú vzťahovať na žiadosti o zálohu na časť náhrady.
2.   Suma, ktorá sa má vyplatiť ako záloha, sa vypočíta za použitia sadzby náhrady uplatniteľnej na deklarované miesto určenia a v prípade potreby bude upravená o ďalšie sumy ustanovené v právnej úprave Spoločenstva.“ [
neoficiálny preklad
]
Článok 33 ods. 1 nariadenia č. 3665/87 stanovoval:
„V prípade, ak je predložený dôkaz nároku na náhradu v súvislosti s výrobkami alebo tovarmi, v prípade ktorých sú uplatniteľné ustanovenia tejto kapitoly, potom sa záloha a suma, ktorá má byť vyplatená, navzájom kompenzujú. Ak je suma, ktorá má byť vyplatená za vyvezené množstvo, vyššia ako suma vyplatená ako záloha, rozdiel sa vyplatí príslušnej osobe.
Ak je suma, ktorá má byť vyplatená za vyvezené množstvo, nižšia ako suma zálohy, najmä v prípadoch, na ktoré sa uplatňuje odsek 2, príslušný orgán začne bezodkladne postup ustanovený v článku 29 nariadenia (EHS) č. 2220/85 s cieľom dosiahnuť, aby prevádzkovateľ vrátil rozdiel medzi týmito dvoma sumami, zvýšený o 20 %.“ [
neoficiálny preklad
]
Nariadenie č. 2220/85 stanovilo ustanovenia upravujúce záruky, ktoré sa majú poskytnúť najmä buď na základe nariadenia č. 822/87, alebo na základe jeho vykonávacích nariadení.
Článok 19 nariadenia č. 2220/85, nachádzajúci sa v hlave IV, nazvanej „Zálohové platby“, stanovoval:
„1.   Záruka sa uvoľní, ak:
a)
vznikol konečný nárok na sumu poskytnutú ako záloha,
alebo
b)
sa splatila poskytnutá suma zvýšená o čiastku stanovenú v osobitnom nariadení.
2.   Ak lehota na predloženie nároku na vyplatenie poskytnutej sumy uplynula bez toho, aby bol predložený dôkaz o nároku, príslušný orgán bezodkladne uplatní postup uvedený v článku 29.
…“
Článok 1 nariadenia Komisie (EHS) č. 2238/93 z 26. júla 1993 o sprievodných dokladoch na prepravu vinárskych výrobkov a na vedenie záznamov vo vinárskom sektore, ktoré sa musia uchovávať [
neoficiálny preklad
] (
Ú. v. ES L 200, s. 10
), stanovoval:
„1.   Toto nariadenie ustanovuje podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 71 nariadenia (EHS) č. 822/87 v súvislosti so sprievodnými dokladmi na prepravu vinárskych výrobkov bez toho, aby bolo dotknuté uplatňovanie smernice [Rady] č. 92/12/EHS [z 25. februára 1992 o všeobecných systémoch pre výrobky podliehajúce spotrebnej dani a o vlastníctve, pohybe a monitorovaní takýchto výrobkov (
Ú. v. ES L 76, s. 1
; Mim. vyd. 09/001, s. 179)]. Stanovuje:
a)
pravidlá na osvedčovanie pôvodu akostných vín vyrobených v určených regiónoch a pôvod stolových vín so zemepisným označením v sprievodných dokladoch na prepravu týchto vín, ktoré sa vydávajú podľa pravidiel spoločenstva na základe smernice [92/12];
b)
pravidlá vydávania sprievodných dokladov na prepravu vinárskych výrobkov uvedených v článku 1 ods. 2 nariadenia (EHS) č. 822/87:
—
v rámci členského štátu, ak k týmto zásielkam nie je priložený sprievodný doklad požadovaný podľa pravidiel Spoločenstva na základe smernice [92/12],
—
pri vývoze do tretej krajiny,
—
pri obchodovaní v rámci Spoločenstva, ak:
—
prepravu vykonáva drobný výrobca, ktorému členský štát, v ktorom preprava začína, neustanovuje povinnosť vyhotoviť zjednodušený sprievodný doklad
alebo
—
ak prepravovaný vinársky výrobok nepodlieha spotrebnej dani;
c)
doplňujúce ustanovenia na vyhotovenie:
—
sprievodného administratívneho dokladu alebo obchodného dokladu používaného namiesto neho,
—
zjednodušeného sprievodného dokladu alebo obchodného dokladu používaného namiesto neho,
ktoré majú byť priložené pri preprave vinárskych výrobkov uvedených v článku 1 ods. 2 nariadenia (EHS) č. 822/87.
2.   Toto nariadenie taktiež ustanovuje pravidlá na vedenie vstupných a výstupných záznamov osobami, ktoré skladujú vinárske výrobky v rámci svojej podnikateľskej činnosti.“ [
neoficiálny preklad
]
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
Cruz & Companhia je obchodnou spoločnosťou, ktorá sa venuje uvádzaniu vína, destilátov a ich derivátov na trh, vrátane výroby, skladovania a nakupovania s cieľom opätovného predaja. V rámci svojej činnosti táto spoločnosť vykonala vývoz vín do Angoly za nižšiu cenu, ako je cena, ktorú by získala, keby predala víno na trhu Európskej únie.
V júni 1995 Cruz & Companhia požiadala Instituto Nacional de Intervenção e Garantia Agrícola (Národný inštitút pre intervencie a záruky v poľnohospodárstve) (ďalej len „INGA“) o zaplatenie zálohy na náhradu. Predložila na tieto účely dôkaz o prijatí vývozného colného vyhlásenia, čo bol dôkaz o tom, že výrobky opustili colné územie Únie v lehote 60 dní odo dňa tohto prijatia, ako aj bankovú záruku zriadenú v CCAM 14. júna 1995, ktorej suma sa rovnala sume zálohy na náhradu, zvýšenej o 15 %.
Záloha na náhradu bola vyplatená spoločnosti Cruz & Companhia 26. júna 1995.
Po realizácii vývozu Cruz & Companhia predložila INGA dokumenty o vývoze, teda faktúry, potvrdenie, vyhlásenie o zložení tovaru, vybratú vzorku a povolenie na dovoz na základe vyhlásenia.
Výrobky vstúpili na územie tretej krajiny, teda krajiny určenia a boli preclené.
INGA nikdy nevrátila bankovú záruku spoločnosti Cruz & Companhia.
Po kontrole zákonnosti vývozov vína vykonaných spoločnosťou Cruz & Companhia nariadila INGA rozhodnutím z 29. júla 2004 vrátenie sumy, ktorú dostala Cruz & Companhia ako vývoznú náhradu, v lehote 30 dní, inak bude aktivovať systém potrebný na použitie bankovej záruky.
Cruz & Companhia, ktorá nevykonala dobrovoľnú úhradu vymáhanej sumy, podala žalobu na Tribunal Administrativo e Fiscal de Viseu (administratívny a finančný súd, Viseu) proti rozhodnutiu INGA z 29. júla 2004. Dňa 25. júla 2008 tento súd zamietol žalobu spoločnosti Cruz & Companhia ako nedôvodnú.
Cruz & Companhia podala odvolanie proti tomuto rozhodnutiu na Tribunal Central Administrativo do Norte (hlavný administratívny súd, Norte). Tento súd rozsudkom z 9. júla 2009, ktorý nadobudol právoplatnosť, zamietol odvolanie a potvrdil rozhodnutie Tribunal Administrativo e Fiscal de Viseu.
Cruz & Companhia sa obrátila na vnútroštátny súd s opravným prostriedkom proti IFAP, organizácii, ktorá je nástupcom INGA, a CCAM a domáhala sa konštatovania, že predmet bankovej záruky už od 31. augusta 1995 neexistuje, čo je dátum predloženia dokumentov preukazujúcich vstup výrobkov do Angoly a že za týchto okolností to, že IFAP aktivovala bankovú záruku, bolo protiprávne a predstavovalo zneužitie. Cruz & Companhia takisto navrhovala, aby bola CCAM zaviazaná, aby neplnila IFAP z predmetnej bankovej záruky, a IFAP bola zaviazaná na zaplatenie súm, ktoré požadovala Cruz & Companhia, ako náhrady škody.
Na vnútroštátnom súde vznikla otázka, či sa preukázalo právo na konečné priznanie sumy náhrady a v dôsledku toho, či bolo dôvodné uvoľniť záruku zabezpečujúcu vrátenie sumy zálohy, keď vývozca predložil doklad o prijatí vývozného colného vyhlásenia a predložil dôkaz, že výrobky opustili colné územie Únie v lehote 60 dní a vstúpili na územie tretieho štátu, štátu určenia, alebo či bolo okrem toho potrebné uistiť sa, že sumy vyplatené ako záloha na náhradu, boli naozaj vyplatené oprávnene.
Za týchto podmienok Tribunal da Relação de Lisboa (Odvolací súd v Lisabone) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky:
„1.
Má sa záruka zriadená v prípade zaplatenia zálohy na vývozné náhrady považovať za zrušenú, ak sa preukáže, že vývozca predložil dokumenty o prijatí vývozného colného vyhlásenia a dôkaz o tom, že tovar opustil colné územie Spoločenstva najneskôr v 60. deň po tomto prijatí?
2.
Platí to o to viac v prípade, ak vývozca zároveň preukázal, že tento tovar prešiel colnou kontrolou v dovážajúcej tretej krajine?
3.
Alebo sa má naopak vychádzať z toho, že okrem splnenia týchto podmienok si uvoľnenie záruky vyžaduje, aby štát, bez ohľadu na dôvod súvisiaci s nezrovnalosťami pri vývoze, nemal nárok na vrátenie náhrady vyplatenej vo forme zálohy?“
O prejudiciálnych otázkach
Vnútroštátny súd sa svojimi otázkami, ktoré treba skúmať spoločne, v podstate pýta, či sa má článok 19 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 2220/85 vykladať v tom zmysle, že záruka zriadená vývozcom na účely zabezpečenia vrátenia zaplatenej zálohy na vývozné náhrady sa má považovať za zrušenú, ak sa preukáže, že vývozca predložil dokumenty o prijatí vývozného colného vyhlásenia, dôkaz o tom, že tovar opustil colné územie Únie najneskôr v 60. deň po tomto prijatí, ako aj dôkaz o preclení týchto výrobkov v tretej krajine, teda krajine dovozu.
Na úvod treba pripomenúť, že podľa článku 22 nariadenia č. 3665/87 na žiadosť vývozcu sú členské štáty povinné zaplatiť celú zálohu na náhradu, alebo jej časť, a v okamihu prijatia colného vyhlásenia, pod podmienkou, že je zriadená záruka.
Pokiaľ ide o podmienky, za ktorých táto záruka musí byť uvoľnená, treba uviesť, že článok 19 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 2220/85, nachádzajúci sa v hlave IV, nazvanej „Zálohové platby“, stanovuje, že záruka sa uvoľní, ak vznikol konečný nárok na sumu poskytnutú ako záloha.
Cruz & Companhia v pripomienkach predložených Súdnemu dvoru uvádza, že cieľom zriadenej záruky je zabezpečiť, aby sa vývoz, na ktorý bola vyplatená záloha na náhradu, naozaj uskutočnil a tovar bol doručený do krajiny určenia a uvedený na trh v tejto krajine v stanovených lehotách. Odkazuje na znenie článku 4 ods. 1 v spojení s článkom 18 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 3665/87 a tvrdí, že záruka musí byť uvoľnená hneď, ako vývozca predloží potvrdenie o preclení, pretože od tohto okamihu sa stáva nárok na náhradu konečným.
V tejto súvislosti treba konštatovať, že zo znenia článku 4 ods. 1 nariadenia č. 3665/87 vyplýva, že vyplatenie náhrady je podmienené predložením dôkazu, že výrobky, na ktoré sa vzťahujú prijaté vývozné colné vyhlásenia, opustili colné územie Únie v nezmenenom stave do 60 dní od prijatia colného vyhlásenia.
Toto ustanovenie neobsahuje žiadny odkaz na konečný nárok na poskytnutie tejto náhrady.
Ako vyplýva zo šestnásteho odôvodnenia nariadenia č. 3665/87, záruka zriadená podľa článku 22 tohto nariadenia má za cieľ zabezpečiť vrátenie zálohy v prípade, že sa neskôr zistí, že náhrada nemala byť poskytnutá.
V tomto kontexte treba uviesť, že článok 13 uvedeného nariadenia stanovuje, že sa neposkytne žiadna náhrada, pokiaľ výrobky nie sú „primeranej a prijateľnej obchodnej kvality“, a ak sú tieto výrobky určené na ľudskú spotrebu, pokiaľ je ich použitie na tieto účely vylúčené alebo podstatne znížené z dôvodu ich vlastností alebo stavu.
Pokiaľ ide o „primeranú a prijateľnú obchodnú kvalitu“, treba uviesť, že článok 13 nariadenia č. 3665/87 je súčasťou kapitoly 1, nazvanej „Nárok na náhradu“ [
neoficiálny preklad
], patriacej do hlavy 2 pod názvom „Vývozy do tretích krajín“ [
neoficiálny preklad
] tohto nariadenia, čo preukazuje, že „primeraná a prijateľná obchodná kvalita“ vyvážaného výrobku je hmotnoprávnou podmienkou na poskytnutie náhrad (pozri rozsudok Fleisch‑Winter, C‑309/04,
EU:C:2005:732
, bod 28).
Z uvedeného článku 13 takisto vyplýva, že členské štáty sú povinné overiť, či výrobky vyvážané do tretích krajín majú primeranú a prijateľnú obchodnú kvalitu (pozri v tomto zmysle rozsudok Nemecko/Komisia, C‑54/95,
EU:C:1999:11
, bod 49).
Portugalská vláda v týchto písomných pripomienkach uviedla, že po kontrole činností spoločnosti Cruz & Companhia bolo konštatované, že tento vývozca nevedie povinné záznamy stanovené osobitnou právnou úpravou.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že článok 71 ods. 2 nariadenia č. 822/87 stanovuje, že fyzické alebo právnické osoby alebo združenia osôb, ktoré majú v držbe výrobky z odvetvia vína, uvedené v článku 1 tohto nariadenia, na účely vykonávania svojho povolania, najmä výrobcovia, osoby, ktoré stáčajú víno do fliaš, spracovatelia, ako aj obchodníci, ktorí budú určení, sú povinní viesť záznamy uvádzajúce najmä vstupy a výstupy uvedených výrobkov.
Okrem toho z článku 1 ods. 1 nariadenia č. 2238/93 vyplýva, že toto nariadenie ustanovuje podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 71 nariadenia č. 822/87 v súvislosti so sprievodnými dokladmi na prepravu vinárskych výrobkov.
Treba uviesť, že ak vývozca nesplnil povinnosť viesť záznamy v súlade s nariadeniami č. 822/87 a 2238/93, čo prináleží určiť vnútroštátnemu súdu, členské štáty nemajú možnosť kontrolovať, či výrobky vyvážané do tretích krajín majú primeranú a prijateľnú obchodnú kvalitu podľa článku 13 nariadenia č. 3665/87, a v dôsledku toho sa ubezpečiť o dodržaní podmienok spojených so systémom úhrady záloh na vývozné náhrady.
Z ustálenej judikatúry vyplýva, že práve vývozca musí znášať dôsledky nedodržania povinností, ktoré zahŕňa režim preddavkového financovania vývozných náhrad (pozri, pokiaľ ide o výklad článku 33 ods. 1 druhého pododseku nariadenia č. 3665/87, rozsudok Groupe Limagrain Holding, C‑402/10,
EU:C:2011:704
, bod 52).
Na položené otázky treba teda odpovedať tak, že článok 19 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 2220/85 sa má vykladať v tom zmysle, že záruka zriadená vývozcom na účely zabezpečenia vrátenia zaplatenej zálohy na vývozné náhrady sa nemá považovať za zrušenú, ak sa síce preukáže, že vývozca predložil dokumenty o prijatí vývozného colného vyhlásenia, dôkaz o tom, že tovar opustil colné územie Únie najneskôr v 60. deň po tomto prijatí, ako aj dôkaz o preclení týchto výrobkov v tretej krajine, teda krajine dovozu, ale nie sú splnené ostatné podmienky na poskytnutie náhrady, najmä podmienka primeranej a prijateľnej obchodnej kvality vyvážaných výrobkov, stanovená v článku 13 nariadenia č. 3665/87.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (piata komora) rozhodol takto:

Článok 19 ods. 1 písm. a) nariadenia Komisie (EHS) č. 2220/85 z 22. júla 1985, ktorým sa stanovujú spoločné podrobné pravidlá pre uplatňovanie systému záruk pre poľnohospodárske výrobky, zmeneného a doplneného nariadením Komisie (ES) č. 3403/93 z 10. decembra 1993, sa má vykladať v tom zmysle, že záruka zriadená vývozcom na účely zabezpečenia vrátenia zaplatenej zálohy na vývozné náhrady sa nemá považovať za zrušenú, ak sa síce preukáže, že vývozca predložil dokumenty o prijatí vývozného colného vyhlásenia, dôkaz o tom, že tovar opustil colné územie Únie najneskôr v 60. deň po tomto prijatí, ako aj dôkaz o preclení týchto výrobkov v tretej krajine, teda krajine dovozu, ale nie sú splnené ostatné podmienky na poskytnutie náhrady, najmä podmienka primeranej a prijateľnej obchodnej kvality vyvážaných výrobkov, stanovená v článku 13 nariadenia Komisie č. 3665/87 z 27. novembra 1987, ktorým sa stanovujú spoločné pravidlá na uplatňovanie vývozných náhrad za poľnohospodárske výrobky, zmeneného a doplneného nariadením Komisie (ES) č. 1829/94 z 26. júla 1994.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: portugalčina.