CELEX: 62011CJ0331
NNesplnenie povinnosti členským štátom
Smernica 1999/31/ES
Skládkovanie odpadu
Článok 14
Existujúca skládka
Neexistencia plánu úpravy skládky
Pokračovanie v prevádzke

Touto žalobou sa Európska komisia domáha, aby Súdny dvor určil, že Slovenská republika si tým, že povolila prevádzkovanie
skládky odpadov Žilina‑Považský Chlmec bez plánu úpravy skládky a bez toho, aby bolo prijaté konečné rozhodnutie o tom, či
táto skládka môže pokračovať vo svojej prevádzke na základe schváleného plánu úpravy, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú
z článku 14 písm. a) až c) smernice Rady 1999/31/ES z 26. apríla 1999 o skládkach odpadov (Ú. v. ES L 182, s. 1; Mim. vyd.
015/004, s. 228).

Právny rámec

Právo Únie
Odôvodnenie 18 smernice 1999/31 stanovuje:
„keďže vzhľadom na špecifické vlastnosti metódy zneškodňovania odpadov skládkovaním je potrebné zaviesť zvláštne povoľovacie
konanie pre všetky kategórie skládok v súlade so všeobecnými licenčnými požiadavkami, ktoré boli stanovené v [smernici Rady
75/442/EHS z 15. júla 1975 o odpadoch (Ú. v. ES L 194, s. 39; Mim. vyd. 015/001, s. 23),] a všeobecnými požiadavkami [smernice
Rady 96/61/ES z 24. septembra 1996 o integrovanej prevencii a kontrole znečisťovania životného prostredia (Ú. v. ES L 257,
s. 26; Mim. vyd. 015/003, s. 80)]; keďže ešte pred začatím ukladania odpadu na skládku musí príslušný orgán počas inšpekcie
overiť, či je skládka v súlade s takýmto povolením“.
Článok 1 ods. 2 tejto smernice stanovuje:
„V súvislosti s technickými charakteristikami skládok obsahuje táto smernica príslušné technické požiadavky pre tie skládky,
na ktoré sa vzťahuje smernica [96/61], s cieľom vypracovať konkrétne podmienky všeobecných požiadaviek uvedenej smernice.
Príslušné požiadavky smernice 96/61/ES sa považujú za splnené, ak sú splnené požiadavky tejto smernice.“
V zmysle článku 8 tejto smernice, nazvaného „Podmienky pre udelenie povolenia“:
„Členské štáty prijmú také opatrenia, aby zabezpečili, že:
a)      príslušný orgán nevydá povolenie na skládku pokiaľ sa nepresvedčí, že:
i)      bez toho, aby bol dotknutý článok 3 ods. 4 a 5, projekt skládky spĺňa všetky príslušné požiadavky tejto smernice vrátane príloh;
ii)      správa skládky bude v rukách fyzickej osoby, ktorá je schopná skládku spravovať z technického hľadiska; je zabezpečený odborný
a technický rast a školenie prevádzkovateľov a personálu skládok;
iii)      skládka bude prevádzkovaná takým spôsobom, aby sa prijali potrebné opatrenia na predchádzanie vzniku havárií a obmedzenie
ich následkov;
iv)      pred zahájením prevádzky skládky žiadateľ vykonal alebo vykoná primerané opatrenia, vo forme finančnej záruky alebo v podobnej
forme, na základe postupov, o ktorých rozhodnú členské štáty, aby sa zabezpečilo, že povinnosti (vrátane opatrení o starostlivosti
o skládku po ukončení prevádzky) vyplývajúce z povolenia vydaného podľa ustanovení tejto smernice budú splnené a že budú dodržané
postupy pre uzatvorenie skládky, ktoré vyžaduje článok 13. Táto finančná záruka alebo jej ekvivalent sa ponechajú tak dlho,
ako si to vyžiada údržba alebo starostlivosť o skládku po ukončení jej prevádzky v súlade s článkom 13 písm. d). Členské štáty
môžu na základe vlastného uváženia vyhlásiť, že sa tento bod nevzťahuje na skládky inertného odpadu;
b)      projekt skládky je v súlade s príslušným plánom odpadového hospodárstva alebo plánmi uvedenými v článku 7 smernice [75/442];
c)      pred začatím prevádzky skládky vykoná príslušný orgán inšpekciu miesta s cieľom uistiť sa, či spĺňa príslušné podmienky povolenia.
To v žiadnom prípade nemá vplyv na zodpovednosť prevádzkovateľa vyplývajúcu z podmienok povolenia.“
Návetie článku 9 smernice uvádza:
„Špecifikujúc a dopĺňajúc ustanovenia článku 9 smernice [75/442] a článku 9 smernice [96/61], povolenie pre skládkovanie bude
obsahovať minimálne tieto údaje:
…“
Článok 14 smernice 1999/31 s názvom „Existujúce skládky“ stanovuje:
„Členské štáty prijmú opatrenia na zabezpečenie toho, aby skládky, ktorým bolo vydané povolenie alebo ktoré už boli v prevádzke
v čase transpozície tejto smernice, nemohli pokračovať v prevádzke pokiaľ nebudú podľa možnosti čo najskôr uskutočnené nižšie
uvedené kroky, najneskôr však do ôsm[ich] rokov odo dňa ustanoveného v článku 18 ods. 1:
a)      do jedného roka odo dňa stanoveného v článku 18 ods. 1 prevádzkovateľ pripraví a predloží príslušnému orgánu na schválenie
plán úpravy skládky, vrátane podrobných údajov uvedených v článku 8 a všetky nápravné opatrenia, ktoré bude potrebné podľa
prevádzkovateľa vykonať pre splnenie požiadaviek tejto smernice s výnimkou požiadaviek v bode 1 prílohy I;
b)      po predložení plánu úpravy skládky príslušné orgány prijmú na základe zmieneného plánu a tejto smernice konečné rozhodnutie
o tom, či prevádzka skládky môže pokračovať. Členské štáty prijmú v súlade s článkom 7 písm. g) a 13 potrebné opatrenia na
čo najrýchlejšie zatvorenie tých skládok, ktorým nebolo podľa článku 8 vydané povolenie pokračovať v prevádzke;
c)      na základe schváleného plánu úpravy skládky povolí príslušný orgán potrebné práce a ustanoví prechodné obdobie na dokončenie
plánu. Každá existujúca skládka musí do ôsmich rokov odo dňa stanoveného v článku 18 ods. 1 spĺňať požiadavky tejto smernice,
s výnimkou požiadaviek uvedených v bode 1 prílohy I;
…“

Konanie pred podaním žaloby
Skládka odpadov Žilina‑Považský Chlmec sa nachádza v blízkosti obce Považský Chlmec (Slovenská republika). Skládka odpadov
bola v tejto lokalite prevádzkovaná už od 50. rokov minulého storočia, ale bez požadovaných tesniacich prvkov. V roku 1989
bola skládka rozšírená o ďalšiu časť. Na základe rozhodnutia Obvodného úradu životného prostredia v Žiline z 2. septembra
1992 sa začalo s prevádzkovaním skládky k 1. januáru 1993 podľa vtedy platných právnych predpisov v danej oblasti.
Obvodný úrad životného prostredia v Žiline, ktorého súhlas bol v zmysle vtedy platnej slovenskej legislatívy potrebný na prevádzkovanie
takejto skládky, vo svojom rozhodnutí z 30. decembra 1992 konštatoval, že „stará časť skládky je vybudovaná bez umelého tesniaceho
systému v lokalite, ktorej horninové podložie nemá prirodzenú tesniacu schopnosť, priesaková voda zo skládky spôsobuje kontamináciu
podzemných a následne povrchových vôd, čo bolo preukázané analýzami vôd. Na zabránenie ďalšej kontaminácie podzemných vôd
je potrebné vykonať uzavretie a rekultiváciu skládky“. Podľa tohto rozhodnutia sa stará časť skládky mala uzavrieť do 31. mája
1994.
V dôsledku zmeny vnútroštátnej legislatívy bolo rozhodnutie Obvodného úradu životného prostredia v Žiline z 30. decembra 1992
preskúmané. Výsledkom preskúmania bolo nové rozhodnutie Okresného úradu v Žiline z 22. februára 2002. Okresný úrad v tomto
rozhodnutí potvrdil, že stará časť skládky nemá vyhovujúce tesniace prvky, ale domnieval sa, že množstvo uloženého odpadu
vytvorilo dostatočný tesniaci systém dna a bokov bývalej ťažobnej jamy. Okrem toho mala byť skládka vo výške ôsmich metrov
nad terénom čiastočne utesnená. Preto Okresný úrad v Žiline povolil zavážanie starej časti skládky odpadom pri splnení určitých
podmienok, ale zároveň určil, že stará časť skládky sa má do roku 2008 uzavrieť. Okresný úrad v Žiline zároveň povolil prevádzkovanie
novej časti skládky, ale až po uzavretí starej časti skládky a pod podmienkou, že v novej časti skládky budú vybudované určité
technické prvky určené na odvodnenie priesakových kvapalín a zrážkových vôd, ako aj systém odplynenia.
Slovenská inšpekcia životného prostredia vydala 19. februára 2007 integrované povolenie, ktoré nahradilo rozhodnutie Okresného
úradu v Žiline z 22. februára 2002 (ďalej len „integrované povolenie“). Integrovaným povolením sa povolilo prevádzkovanie
skládky Žilina‑Považský Chlmec a určili sa jeho podmienky. Dátum ukončenia prevádzkovania tejto skládky sa stanovil na 31. december
2008. Integrované povolenie uvádzalo, že skládka odpadov Žilina‑Považský Chlmec so všetkými stavebnými objektmi je jeden prevádzkový
celok a nie je možné odpredávanie alebo iné prevádzanie vlastníckych práv k jednotlivým objektom alebo časti skládky odpadov
na iného vlastníka alebo iného prevádzkovateľa. V integrovanom povolení sa zároveň uvádzalo, že skládka nespĺňa viaceré požiadavky
vyplývajúce z príslušných právnych predpisov, a preto sa tiež uložili povinnosti, aby prevádzkovateľ tieto nedostatky odstránil.
Integrované povolenie bolo prvýkrát zmenené rozhodnutím Slovenskej inšpekcie životného prostredia zo 16. decembra 2008. Podľa
zmeneného integrovaného povolenia bolo možné odpady na skládke Žilina‑Považský Chlmec zneškodňovať do 15. júla 2009. Dôvodom
tejto zmeny bola novelizácia príslušných slovenských právnych predpisov.
Slovenská inšpekcia životného prostredia vydala 25. februára 2009 rozhodnutie, ktorým druhýkrát zmenila integrované povolenie.
Týmto rozhodnutím sa okrem iného vydalo stavebné povolenie na úpravu skládky odpadov Žilina‑Považský Chlmec. Úprava mala pozostávať
z vybudovania novej kazety úpravy skládky odpadov v areáli existujúcej skládky odpadov, v priestore medzi starou a novou časťou
existujúcej skládky, ktorý slúžil ako vstupný priestor do areálu skládky a ako priestor na umiestnenie prevádzkových objektov
skládky. Išlo o priestor, v ktorom odpady dovtedy neboli ukladané. Účelom stavby bola úprava telesa skládky z dôvodu jej budúceho
uzatvárania tak, aby tvorila jeden celok. Realizáciou tejto stavby mali byť zároveň splnené požiadavky stanovené v integrovanom
povolení.
Integrované povolenie bolo tretíkrát zmenené rozhodnutím Slovenskej inšpekcie životného prostredia zo 14. júla 2009. Predmetom
tohto rozhodnutia bol okrem iného súhlas na vydanie rozhodnutia o užívaní stavieb, čo znamenalo povolenie prevádzkovania I. etapy
kazety úpravy skládky odpadov Žilina‑Považský Chlmec.
Komisia sa v júli 2009, t. j. krátko pred uplynutím lehoty na uzavretie nevyhovujúcich skládok podľa článku 14 písm. c) smernice
1999/31, obrátila na všetky členské štáty listom, aby sa informovala o dosiahnutých výsledkoch v tejto oblasti. List adresovaný
Slovenskej republike bol zaslaný 15. júla 2009. Navyše bola pozornosť Komisie na skládku odpadov nachádzajúcu sa v blízkosti
Považského Chlmca upriamená prostredníctvom sťažnosti 664 obyvateľov tejto obce. Komisia sa v tejto súvislosti 9. októbra
2009 obrátila na orgány Slovenskej republiky s formálnou výzvou, ktorou vytkla Slovenskej republike nesplnenie ustanovení
článku 14 písm. a) až c) smernice 1999/31, pokiaľ išlo o skládku odpadov Žilina‑Považský Chlmec.
Slovenská republika sa k výzve Komisie vyjadrila listom zo 7. decembra 2009, v ktorom uviedla, že aplikovala článok 14 písm. a)
až c) smernice 1999/31 s tým, že konečný termín na splnenie si povinnosti spracovania a predloženia plánu úprav skládky Žilina‑Považský
Chlmec na schválenie vrátane prijatia časového harmonogramu na dosiahnutie splnenia všetkých požiadaviek na skládku bol 31. december
2008. Slovenská republika ďalej spresnila, že po novelizácii slovenskej právnej úpravy, ktorou sa zosúladil termín prevádzkovania
nevyhovujúcich skládok so smernicou 1999/31, bol schválený plán úprav skládky Žilina‑Považský Chlmec predĺžený do 15. júla
2009 a že vzhľadom na to, že prevádzkovateľ tento plán úprav určený v podmienkach integrovaného povolenia nesplnil, nevyhovujúca
časť skládky Žilina‑Považský Chlmec ukončila prevádzku k 15. júlu 2009, a teda pôvodná skládka Žilina‑Považský Chlmec od 15. júla
2009 nie je v prevádzke. Slovenská republika tvrdila, že v súlade s integrovaným povolením sa na skládke Žilina‑Považský Chlmec
od 14. júla 2009 skládkuje na novej kazete, ktorá spĺňa všetky technické parametre stanovené smernicou 1999/31.
Keďže Komisia túto odpoveď nepovažovala za uspokojivú, 28. júna 2010 zaslala Slovenskej republike odôvodnené stanovisko, ktoré
jej bolo doručené v ten istý deň. V odôvodnenom stanovisku Komisia uviedla, že podľa jej názoru Slovenská republika naďalej
nespĺňa ustanovenia článku 14 písm. a) až c) smernice 1999/31, a vyzvala Slovenskú republiku, aby prijala požadované opatrenia
s cieľom vyhovieť obsahu odôvodneného stanoviska v lehote dvoch mesiacov od jeho prijatia.
Slovenská republika v odpovedi na odôvodnené stanovisko zopakovala argument, že stará časť skládky už v danom čase nebola
v prevádzke a v areáli skládky odpadov Žilina‑Považský Chlmec bola prevádzkovaná iba nová časť skládky, ktorá spĺňa požiadavky
všeobecne záväzných právnych predpisov na skládky odpadov, ako aj smernice 1999/31. Slovenská republika vysvetlila, že nová
časť skládky bola vybudovaná v areáli jestvujúcej skládky a je napojená na infraštruktúru jestvujúcej skládky, avšak vybudovaním
novej časti skládky nedôjde k zvýšeniu pôvodne povolenej kapacity starej časti skládky.
Keďže Komisia považovala tieto vysvetlenia Slovenskej republiky za nedostatočné, podala predmetnú žalobu.

O žalobe

Argumentácia účastníkov konania
Komisia tvrdí, že integrované povolenie neobsahuje schválený plán úpravy skládky v zmysle smernice 1999/31. Napriek tomu,
že integrované povolenie stanovuje určité povinnosti prevádzkovateľa týkajúce sa technických úprav skládky Žilina‑Považský
Chlmec a že v prípade nesplnenia týchto opatrení platí zákaz ukladania odpadov na existujúcu skládku odpadov od 16. júla 2009,
tieto opatrenia sa nedajú chápať ako konečné rozhodnutie o tom, či prevádzka skládky môže pokračovať v zmysle článku 14 písm. b)
tejto smernice. Zákaz ďalšieho ukladania odpadov na časť skládky totiž nie je to isté ako uzavretie skládky Žilina‑Považský
Chlmec.
Podľa Slovenskej republiky boli všetky vecné požiadavky smernice 1999/31 v stanovených lehotách riadne splnené. Plán úpravy
tejto skládky, ktorý predložil jej prevádzkovateľ, aby mu bolo vydané integrované povolenie, spĺňal všetky požiadavky tejto
smernice.
Slovenská republika zdôrazňuje, že v súlade s cieľom sledovaným článkom 14 smernice 1999/31 príslušné orgány uložili všetky
potrebné opatrenia na prispôsobenie skládky odpadov požiadavkám tejto smernice. Zo strany príslušných orgánov Slovenskej republiky
bol ku dňu uplynutia lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku vydaný právoplatný zákaz ďalšieho ukladania odpadov na starú
časť skládky odpadov Žilina‑Považský Chlmec, keďže nevyhovovala požiadavkám smernice. Ukladanie odpadu bolo povolené iba na
novovybudovanú kazetu, ktorá spĺňala všetky technické požiadavky podľa smernice 1999/31.
Komisia konštatuje, že Slovenská republika jej nepredložila nijaký dokument, ktorý by sa dal považovať za plán úpravy skládky,
a že zmienku o pláne úpravy skládky Žilina‑Považský Chlmec neobsahuje ani integrované povolenie. Je však zrejmé, že stará
časť tejto skládky odpadov nespĺňa požiadavky uvedené v smernici 1999/31, a preto bolo jej prevádzkovanie ukončené. Okrem
toho slovenské orgány neprijali ani rozhodnutie o povolení ďalšieho prevádzkovania uvedenej skládky na základe schváleného
plánu úpravy skládky, ani rozhodnutie o jej uzatvorení tak, aby spĺňala požiadavky článku 14 písm. b) smernice 1999/31.
Slovenská republika v duplike tvrdí, že Komisia rozširuje predmet tohto konania a že v odôvodnenom stanovisku ani v priebehu
konania, ktoré predchádzalo sporu, Komisia nenamietala nesúlad skládky odpadov Žilina‑Považský Chlmec s vecnými požiadavkami
smernice 1999/31. Konkrétne Komisia nikdy netvrdila, že prijaté mohlo byť iba konečné rozhodnutie o tom, že prevádzka predmetnej
skládky nemôže pokračovať a že uvedená skládka má byť uzatvorená.

Posúdenie Súdnym dvorom
Treba zdôrazniť, že Komisia žiada, aby Súdny dvor určil nesplnenie si povinnosti týkajúce sa povolenia prevádzkovať skládku
odpadov Žilina‑Považský Chlmec, len z dôvodu neexistencie schváleného plánu úpravy, ktorý stanovuje článok 14 smernice 1999/31,
a nie z dôvodu porušenia jej materiálnych alebo technických požiadaviek, ktoré sú upravené konkrétne v článku 8 tejto smernice
a jej prílohách.
Hoci existencia plánu úpravy a jeho zohľadnenie príslušnými orgánmi má vplyv na rozhodnutie, či sa povolí alebo sa nepovolí
ďalšie prevádzkovanie skládky odpadov, predmet nesplnenia si povinnosti namietaného Komisiou má procesnú povahu.
Je pravda, že Komisia v replike tvrdí, že skládka odpadov Žilina‑Považský Chlmec nie je v súlade s materiálnymi požiadavkami
smernice 1999/31, a v tejto súvislosti podáva podrobnú analýzu. Tieto tvrdenia však v tomto štádiu konania nie sú prípustné.
Tvrdenie Komisie uvádzané v replike, že nedostatky skládky odpadov Žilina‑Považský Chlmec vo vzťahu k požiadavkám smernice
1999/31 už boli dostatočne preukázané na základe dokumentov priložených k žalobe, je takisto neprípustné.
Žalobné dôvody žalobkyne musia byť obsiahnuté v žalobe, pričom prílohy majú len demonštratívnu a dôkaznú úlohu. Okrem toho
Súdnemu dvoru neprislúcha ani vyhľadávať, ani identifikovať, ani prípadne použiť žalobné dôvody a tvrdenia žalobkyne.
Pokiaľ sa Komisia domnieva, že prevádzka skládky odpadov Žilina‑Považský Chlmec je v rozpore s materiálnymi požiadavkami uvedenej
smernice, mala predmet žaloby vymedziť inak. Predmet žaloby, tak ako je vymedzený v dokumente, ktorým bola podaná žaloba,
však také tvrdenie neobsahuje.
Slovenská republika pripúšťa, že žiadosť prevádzkovateľa skládky odpadov Žilina‑Považský Chlmec o vydanie povolenia na jej
prevádzku, ktorá bola podaná v súlade s vnútroštátnym zákonom, ktorým sa prebrala smernica 96/61, neobsahovala dokument s označením
„plán úpravy“. Slovenská republika sa však domnieva, že táto žiadosť plnila tiež funkciu tohto plánu úpravy a mohla sa za
taký plán považovať. Integrované povolenie sa teda mohlo považovať za schválený plán úpravy. Podľa Slovenskej republiky by
odmietnutie tohto riešenia bolo znakom čisto formalistického prístupu.
Toto tvrdenie nemôže uspieť.
Z odôvodnenia 18, článku 1 ods. 2 a návetia článku 9 smernice 1999/31 vyplýva, že smernica 96/61 predstavuje všeobecnú právnu
úpravu, pričom smernica 1999/31 stanovuje osobitnú právnu úpravu, ktorá špecifikuje a dopĺňa všeobecnú právnu úpravu.
Napriek tomu, že predmetná skládka odpadov patrí do pôsobnosti smernice 96/61, ako to tvrdí Slovenská republika, konanie upravené
vnútroštátnym predpisom preberajúcim túto smernicu neoslobodzuje prevádzkovateľa od povinnosti dodržať postup stanovený smernicou
1999/31 a vnútroštátny predpis, ktorým bol tento postup prebratý.
Dodržanie tejto povinnosti, ktoré musí slúžiť ako základ zosúladenia tejto skládky s požiadavkami smernice 1999/31, nemožno
považovať za obyčajný formalizmus.
Vzhľadom na to, že predmet tohto konania sa nevzťahuje na preskúmanie otázky, či skládka odpadov Žilina‑Považský Chlmec spĺňa
materiálne alebo technické požiadavky, pričom ide o výslovný postoj Slovenskej republiky, tento členský štát nie je schopný
preukázať, že žiadosť o vydanie integrovaného povolenia a samotné povolenie spĺňali všetky požiadavky smernice 1999/31 a boli
v súlade s vnútroštátnym zákonom preberajúcim smernicu 96/61.
Komisia preto odôvodnene tvrdí, že povolením prevádzkovania skládky odpadov Žilina‑Považský Chlmec bez predchádzajúceho predloženia
plánu úpravy na schválenie príslušnými úradmi si Slovenská republika nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 14
písm. a) až c) smernice 1999/31.
Komisia tiež navrhuje určiť, že povolením prevádzkovania skládky odpadov Žilina-Považský Chlmec bez toho, aby bolo prijaté
konečné rozhodnutie o tom, či táto skládka môže pokračovať vo svojej prevádzke na základe schváleného plánu úpravy, si Slovenská
republika nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 14 písm. a) až c) smernice 1999/31.
Keďže bolo konštatované, že plán úpravy neexistoval, je vylúčené, že príslušné orgány Slovenskej republiky mohli vydať konečné
rozhodnutie o tom, či predmetná skládka môže pokračovať vo svojej prevádzke, ktoré by bolo v súlade s požiadavkami článku
14 písm. b) smernice 1999/31.
Vzhľadom na vyššie uvedené treba konštatovať, že Slovenská republika si tým, že povolila prevádzkovanie skládky odpadov Žilina‑Považský
Chlmec bez plánu úpravy skládky a bez toho, aby bolo prijaté konečné rozhodnutie o tom, či táto skládka môže pokračovať vo
svojej prevádzke na základe schváleného plánu úpravy, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 14 písm. a) až c)
smernice 1999/31.

O trovách
Podľa článku 138 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť
trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia navrhla uložiť Slovenskej republike povinnosť nahradiť trovy
konania a Slovenská republika vo svojich dôvodoch nemala úspech, je opodstatnené uložiť jej povinnosť nahradiť trovy konania.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (desiata komora) rozhodol a vyhlásil:
1.
Slovenská republika si tým, že povolila prevádzkovanie skládky odpadov Žilina‑Považský Chlmec bez plánu úpravy skládky a bez
toho, aby bolo prijaté konečné rozhodnutie o tom, či táto skládka môže pokračovať vo svojej prevádzke na základe schváleného
plánu úpravy, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 14 písm. a) až c) smernice Rady 1999/31/ES z 26. apríla 1999
o skládkach odpadov.
2.
Slovenská republika je povinná nahradiť trovy konania.
Podpisy
*
Jazyk konania: slovenčina.