CELEX: 62009CJ0275
Direktīva 85/337/EEK
Noteiktu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējums
Lidostas, kuru pacelšanās skrejceļa garums ir 2100 metru vai vairāk
Jēdziens "būve"
Apsaimniekošanas atļaujas pagarināšana

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas uz Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvas 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un
privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 175, 40. lpp.), ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 1997. gada 3. marta
Direktīvu 97/11/EK (OV L 73, 5. lpp.; turpmāk tekstā – “Direktīva 85/337”) I pielikuma 7. punkta a) apakšpunkta interpretāciju.
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp
Brussels Hoofdstedelijk Gewest
(Briseles apgabalu), kā arī vairākiem citiem prasītājiem un
Vlaams Gewest
(Flandrijas reģionu) par lēmumu attiecībā uz lidostas
Bruxelles‑National
apsaimniekošanu.

Atbilstošās tiesību normas

Savienības tiesības
Direktīvas 85/337 1. panta 2. punktā ir paredzēts:
“Šajā direktīvā:
“projekts” nozīmē:
–        celtniecības darbu [būvdarbu] vai citu ierīkošanu vai programmu izpildi,
–        citu iejaukšanos dabiskajā apkārtnē un ainavā, to skaitā iejaukšanos, kas saistīta ar minerālo resursu ieguvi;
[..]
“attīstības piekrišana” [“atļauja”] nozīmē:
kompetentās iestādes vai iestāžu lēmumu, kas piešķir attīstītājam tiesības turpināt projektu.”
Saskaņā ar Direktīvas 85/337 2. panta 1. punkta pirmo daļu “dalībvalstis nosaka visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu,
ka, pirms tiek dota piekrišana [pirms tiek izsniegta atļauja], uz tiem projektiem, kuriem var būt nozīmīga ekoloģiskā ietekme
[ietekme uz vidi],
inter alia
, to rakstura, izmēra vai atrašanās vietas dēļ, attiektos prasība par attīstības saskaņošanu [prasība pieprasīt atļauju] un
novērtējumu attiecībā uz to ietekmi.”
Attiecīgie projekti ir definēti Direktīvas 85/337 4. pantā. Šajā normā ir nošķirti I pielikumā uzskaitītie projekti, uz kuriem
jāattiecina ietekmes uz vidi novērtējums, un II pielikumā uzskaitītie projekti, attiecībā uz kuriem dalībvalstīm, pamatojoties
uz pārbaudi katrā atsevišķā gadījumā vai pamatojoties uz dalībvalsts paredzētām robežvērtībām vai kritērijiem, ir jānosaka,
vai šiem projektiem ir jāveic šāds novērtējums vai nav.
Direktīvas 85/337 I pielikuma 7. punkta a) apakšpunkts attiecas uz “lidostu [..] ar pamata [pacelšanās un nolaišanās] skrejceļu,
kura garums ir 2100 m vai vairāk, būvi”.
Minētās direktīvas II pielikuma 13. punkta pirmajā ievilkumā ir norādītas “jebkādas izmaiņas vai papildinājumi projektos,
kas uzskaitīti I vai II pielikumā, kas jau ir apstiprināti, paveikti vai ir veikšanas procesā un kam var būt būtiska nelabvēlīga
ekoloģiska ietekme [ietekme uz vidi]”.

Valsts tiesības
Tiesiskajā regulējumā, kas piemērojams Flandrijas reģionā, ir nošķirta “pilsētbūvniecības atļauja”, ar kuru ir atļauts veikt
atsevišķus darbus, un “vides atļauja”, ar kuru ir atļauts apsaimniekot būvi, kas klasificēta kā traucējoša.
Tas, kā tiek izsniegta vides atļauja, kuras derīgums vienmēr ir ierobežots laikā, ir reglamentēts Flandrijas parlamenta 1985. gada
28. jūnija dekrētā par vides atļauju, kas papildināts ar Flandrijas valdības 1991. gada 6. februāra izpildes lēmumu.
Kopš 1999. gada 1. maijā stājās spēkā jauns klasifikācijas saraksts, ar grozījumiem, kas izdarīti ar Flandrijas valdības 1999. gada
12. janvāra lēmumu, “lidostas teritorijas, kuru pamata skrejceļa garums ir [..] 1900 m vai vairāk”, ir klasificētas traucējošo
būvju kategorijā, kurām ir vajadzīga vides atļauja.

Pamata lieta un prejudiciālie jautājumi
Lidostai
Bruxelles‑National
, kas atrodas Flandrijas reģionā, ir trīs pamata skrejceļi, kuru garums ir vairāk nekā 2100 metru. Šī lidosta darbojas jau
vairākus gadu desmitus, bet vides atļauja tās apsaimniekošanai ir vajadzīga tikai kopš 1999. gada.
Pirmā vides atļauja tika izsniegta 2000. gada 1. februārī uz pieciem gadiem. Šī atļauja, kurā, konkrēti, bija noteikti trokšņa
standarti, tika grozīta trīs reizes, arvien vairāk samazinot kopējo trokšņa slodzi. Iesniedzējtiesa norāda, ka no lietas materiāliem
neizriet, ka saistībā ar šo atļauju – tāpat arī tās secīgajiem grozījumiem – būtu veikts ietekmes uz vidi novērtējums.
2004. gada 5. janvārī
The Brussels Airport Company NV
iesniedza pieteikumu par vides atļauju turpmākai lidostas apsaimniekošanai un tās pārveidošanai, pievienojot zemes gabalus.
2004. gada 8. jūlijā Flāmu Brabantes reģiona padomes pastāvīgie deputāti izsniedza pieprasīto atļauju attiecībā uz lidostas
turpmāku apsaimniekošanu, bet noraidīja pieteikumu par tās paplašināšanu. Pastāvīgie deputāti uzskatīja, ka ietekmes uz vidi
novērtējums nav jāveic.
Par šo lēmumu tika iesniegta administratīva sūdzība. Prasītāji, konkrēti, apgalvoja, ka ietekmes uz vidi novērtējumam bija
jābūt pievienotam vides atļaujas pieteikuma pielikumā.
2004. gada 30. decembrī Flandrijas ministrs publisko būvdarbu, enerģētikas, vides un dabas lietās apstiprināja minēto Flāmu
Brabantes reģiona padomes pastāvīgo deputātu lēmumu. Viņš uzskatīja, ka ietekmes uz vidi novērtējums nav jāveic nedz saistībā
ar Flandrijas tiesisko regulējumu, nedz Direktīvu 85/337.

Brussels Hoofdstedelijk Gewest
un vairāki citi prasītāji
Raad van State
ir cēluši prasību attiecībā uz šo apstiprinošo lēmumu. Tie apgalvo, ka minētais lēmums ir prettiesisks, jo vides atļaujas
izsniegšanai bija jāveic ietekmes uz vidi novērtējums, un ka šis pienākums nav izpildīts.
Šajos apstākļos
Raad van State
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Ja lidostas, kuras pamata skrejceļa garums ir 2100 m vai vairāk, infrastruktūras izveidei, no vienas puses, un šādas lidostas
apsaimniekošanai, no otras puses, tiek prasītas dažādas atļaujas un šī pēdējā minētā atļauja – vides atļauja – tiek izsniegta
tikai uz noteiktu laikposmu, vai jēdziens “būve” [Direktīvas 85/337] I pielikuma 7. punkta a) apakšpunkta izpratnē ir jāinterpretē
tādējādi, ka ietekmes uz vidi novērtējums ir jāveic ne tikai attiecībā uz infrastruktūras izveidi, bet arī lidostas apsaimniekošanu?
2)      Vai pienākums veikt minēto ietekmes uz vidi novērtējumu attiecas arī uz vides atļaujas termiņa pagarināšanu lidostai, t.i.,
gadījumā, ja termiņa pagarināšana vienlaicīgi nav saistīta ar izmaiņām apsaimniekošanā vai tās paplašināšanu, tāpat kā gadījumā,
kad šādas izmaiņas vai paplašināšana tiek plānota?
3)      Vai pienākums veikt ietekmes uz vidi novērtējumu, ja vides atļaujas termiņš lidostai tiek pagarināts, ir jāvērtē citādi, ja
ietekmes uz vidi novērtējums ir jau veikts pirms tam, piemēram, saistībā ar apsaimniekošanas atļaujas izsniegšanu, vai ja
brīdī, kad Kopienu vai valsts likumdevējs ieviesa ietekmes uz vidi novērtēšanas pienākumu, lidosta jau tika apsaimniekota?”

Par prejudiciālajiem jautājumiem
Lai atbildētu uz šiem jautājumiem, kas jāizskata kopā, ir jāizpēta, vai lidostas apsaimniekošana var būt “projekts” Direktīvas
85/337 1. panta 2. punkta nozīmē un, ja atbilde ir apstiprinoša, – vai šāds projekts ietilpst projektos, kas uzskaitīti šīs
direktīvas I un II pielikumā.
Kā Tiesa ir atgādinājusi 2008. gada 28. februāra sprieduma lietā C‑2/07
Abraham
u.c. (Krājums, I‑1197. lpp.) 23. punktā, no Direktīvas 85/337 1. panta 2. punktā lietotajiem terminiem izriet, ka termins
“projekts” nozīmē darbus vai fizisku iejaukšanos.
Lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ir skaidri norādīts, ka pasākums, kas ir pamata lietas priekšmets, attiecas tikai uz esošās
atļaujas apsaimniekot lidostu
Bruxelles‑National
pagarināšanu, neveicot darbus vai iejaukšanos, kas mainītu teritorijas fizisko izskatu.
Daži no prasītājiem pamata lietā tomēr norāda, ka fiziskas iejaukšanās jēdziens ir jāsaprot plaši, tādā nozīmē, ka tā ir jebkāda
iejaukšanās dabiskajā apkārtnē. Šajā ziņā tie balstās uz 2004. gada 7. septembra sprieduma lietā C‑127/02
Waddenvereniging
un
Vogelbeschermingsvereniging
(Krājums, I‑7405. lpp.) 24. un 25. punktu, kuros Tiesa ir atzinusi, ka tāda darbība kā mehāniskā gliemežu zveja ir iekļauta
Direktīvas 85/337 1. panta 2. punkta otrajā ievilkumā definētajā jēdzienā “projekts”.
Šiem argumentiem nevar piekrist. Kā ģenerāladvokāts ir norādījis secinājumu 22. punktā, darbību, kas aplūkota lietā, kurā
taisīts minētais spriedums, var uzskatīt par pielīdzināmu gultnē esošo resursu izmantošanai – darbībai, kas ir īpaši minēta
Direktīvas 85/337 1. panta 2. punkta otrajā ievilkumā, – un ar to tiek radītas reālas fiziskas izmaiņas jūras gultnē.
No tā izriet, ka esošās atļaujas apsaimniekot lidostu pagarināšanu, ja netiek veikti darbi vai nenotiek iejaukšanās, kas mainītu
teritorijas fizisko izskatu, nevar kvalificēt kā “projektu” Direktīvas 85/337 1. panta 2. punkta otrā ievilkuma nozīmē.
Jāpiebilst, ka ar Direktīvas 85/337 2. panta 1. punktu katrā ziņā nav noteikts pienākums uz katru projektu, kam var būt būtiska
ietekme uz vidi, attiecināt novērtējuma procedūru, kura paredzēta šajā direktīvā, bet ir noteikts, ka tā jāattiecina tikai
uz projektiem, kas minēti šīs direktīvas I un II pielikumā (2008. gada 10. jūlija rīkojums lietā C‑156/07
Aiello
u.c., Krājums, I‑5215. lpp., 34. punkts).
Šajā ziņā jānorāda – tāpat kā ģenerāladvokāts ir norādījis secinājumu 26. punktā –, ka Direktīvas 85/337 I pielikuma 7. punkta
a) apakšpunktā izmantotais termins “būve” nerada neskaidrību un ka tas ir jāsaprot tā parastajā nozīmē, proti, tādējādi, ka
tajā ir norādīts uz tādu būvdarbu veikšanu, kuri iepriekš nav veikti vai ar kuriem fiziskā nozīmē tiek pārveidotas iepriekš
pastāvošās būves.
Tiesa judikatūrā tiešām ir plaši interpretējusi jēdzienu “būve”, atzīdama, ka esoša ceļa pārbūves darbi pēc apmēra un veikšanas
kārtības var būt līdzvērtīgi jauna ceļa būvei (2008. gada 25. jūlija spriedums lietā C‑142/07
Ecologistas en Acción‑CODA
, Krājums, I‑6097. lpp., 36. punkts). Tāpat Tiesa Direktīvas 85/337 II pielikuma 13. punkta noteikumus kopsakarā ar I pielikuma
7. punkta noteikumiem ir interpretējusi tādējādi, ka tie attiecas arī uz darbiem, kas veikti, mainot esošas lidostas infrastruktūru,
nepagarinot pamata skrejceļu, ja tie, ņemot vērā to raksturu, svarīgumu un pazīmes, ir uzskatāmi par darbiem, kas izmaina
pašu lidostu (iepriekš minētais spriedums lietā
Abraham
u.c., 40. punkts).
Tomēr, lasot minētos spriedumus, var secināt, ka ikvienā no lietām, kurās tie taisīti, jautājums bija par fiziskiem darbiem;
saskaņā ar iesniedzējtiesas sniegto informāciju pamata lietā šī elementa nav.
Kā ģenerāladvokāts ir atgādinājis secinājumu 28. punktā, – lai arī pastāvīgajā judikatūrā ir apstiprināts, ka Direktīvai 85/337
ir paplašināta piemērošanas joma un ļoti plašs mērķis (it īpaši skat. iepriekš minētos spriedumus lietā
Abraham
u.c., 32. punkts, un lietā
Ecologistas en Acción‑CODA
, 28. punkts), pamatojoties uz tās teleoloģisko interpretāciju, nevar neievērot Savienības likumdevēja skaidri izteikto gribu.
No tā katrā ziņā izriet, ka esošas atļaujas apsaimniekot lidostu pagarināšanu, ja netiek veikti darbi vai nenotiek iejaukšanās,
kas mainītu teritorijas fizisko izskatu, nevar kvalificēt kā “būvi” Direktīvas 85/337 I pielikuma 7. punkta a) apakšpunkta
nozīmē.
Tomēr jānorāda, ka tiesvedībā Tiesā, it īpaši tiesas sēdē, daži no prasītājiem pamata lietā apgalvoja, ka kopš Direktīvas 85/337
transponēšanas termiņa beigām, neveicot ietekmes uz vidi novērtējumu, ir veikti darbi, kas ir izmainījuši lidostas
Bruxelles‑National
infrastruktūru.
Šajā ziņā jāatgādina, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru saistībā ar atļauju – par kādu ir pamata lieta –, kas formāli
neattiecas uz darbību, attiecībā uz kuru ir jāveic ietekmes uz vidi novērtējums saskaņā ar Direktīvas 85/337 I un II pielikumu,
tomēr var būt nepieciešams veikt šādu novērtējumu, ja šis pasākums ir posms procedūrā, kuras mērķis beigās ir ļaut īstenot
darbību, kas ir projekts minētās direktīvas 2. panta 1. punkta nozīmē (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Abraham
u.c., 25. punkts).
Atbilstoši tai pašai judikatūrai, ja valsts tiesības paredz, ka atļaujas izsniegšanas procedūra norit vairākos posmos, ietekmes
uz vidi novērtējums projektam principā ir jāveic, līdzko ir iespējams identificēt un izvērtēt, kādu ietekmi šis projekts atstātu
uz vidi (skat. 2004. gada 7. janvāra spriedumu lietā C‑201/02
Wells
,
Recueil
, I‑723. lpp., 53. punkts, kā arī iepriekš minēto spriedumu lietā
Abraham
u.c., 26. punkts). Šajā ziņā tāpat ir atzīts, ka tāda valsts tiesību norma, kurā paredzēts, ka ietekmes uz vidi novērtējumu
var veikt tikai atļaujas izsniegšanas procedūras sākotnējā posmā, nevis vēlākā tās posmā, neesot saderīga ar Direktīvu 85/337
(šajā ziņā skat. 2006. gada 4. maija spriedumu lietā C‑508/03 Komisija/Apvienotā Karaliste, Krājums, I‑3969. lpp., 105. un
106. punkts).
Tādējādi šajā lietā ir jānorāda iesniedzējtiesai, ka tai, ņemot vērā šī sprieduma 27., 32. un 33. punktā atgādināto judikatūru,
pamatojoties uz piemērojamo valsts tiesisko regulējumu, ir jānosaka, vai tādu lēmumu, kāds aplūkots pamata lietā, var uzskatīt
par posmu atļaujas izsniegšanas procedūrā, kurai ir vairāki posmi, kuras mērķis beigās ir īstenot darbības, kas ir projekts
Direktīvas 85/337 atbilstošo normu nozīmē.
Saistībā ar faktu pārbaudi ir jāatgādina iesniedzējtiesai, ka Tiesa ir nospriedusi, ka uz darbiem, kas veikti, izmainot esošas
lidostas infrastruktūru, nepagarinot pamata skrejceļu, attiecas Direktīvas 85/337 II pielikuma 13. punkta normas kopsakarā
ar tās I pielikuma 7. punkta normām, ja tos, ņemot vērā to raksturu, svarīgumu un pazīmes, var uzskatīt par darbiem, kuri
izmaina pašu lidostu (iepriekš minētais spriedums lietā
Abraham
u.c., 40. punkts).
Tāpat Tiesa ir uzsvērusi, ka Savienības tiesiskā regulējuma mērķi nevajadzētu apiet, sadalot projektus vairākos projektos,
un tam, ka netiek ņemta vērā to kumulatīvā ietekme, nevajadzētu praksē izraisīt to, ka par tiem kopumā nav pienākuma veikt
ietekmes uz vidi novērtējumu, lai gan, ja tos skata kopumā, tiem var būt būtiska ekoloģiskā ietekme Direktīvas 85/337 2. panta
1. punkta nozīmē (iepriekš minētais spriedums lietā
Abraham
u.c., 27. punkts).
Ja izrādītos, ka kopš Direktīvas 85/337 stāšanās spēkā lidostas teritorijā darbi vai fiziska iejaukšanās, kas uzskatāmi par
projektu šīs direktīvas nozīmē, ir īstenoti, posmā pirms atļaujas izsniegšanas procesa neveicot ietekmes uz vidi novērtējumu,
tad iesniedzējtiesai tas būtu jāņem vērā apsaimniekošanas atļaujas izsniegšanas posmā un jānodrošina minētajai direktīvai
lietderīgā iedarbība, raugoties, lai šāds novērtējums tiktu veikts vismaz šajā procedūras stadijā.
Tādēļ uz uzdotajiem jautājumiem ir jāatbild, ka Direktīvas 85/337 1. panta 2. punkta otrais ievilkums un tās I pielikuma 7. punkts
ir jāinterpretē tādējādi, ka:
–        esošas atļaujas apsaimniekot lidostu pagarināšanu, ja netiek veikti darbi vai nenotiek iejaukšanās, kas mainītu teritorijas
fizisko izskatu, nevar kvalificēt attiecīgi kā “projektu” vai kā “būvi” minēto normu nozīmē;
–        tomēr iesniedzējtiesai, pamatojoties uz piemērojamo valsts tiesisko regulējumu un attiecīgā gadījumā ņemot vērā vairāku tādu
darbu vai iejaukšanās kumulatīvo ietekmi, kuri īstenoti kopš minētās direktīvas stāšanās spēkā, ir jānosaka, vai šī atļauja
ir daļa no atļaujas izsniegšanas procedūras, kurai ir vairāki posmi, kuras mērķis beigās ir īstenot darbības, kas ir projekts
tās II pielikuma 13. punkta pirmā ievilkuma kopsakarā ar I pielikuma 7. punktu nozīmē. Ja šādu darbu vai iejaukšanās ietekme
uz vidi nav novērtēta posmā pirms atļaujas izsniegšanas procesa, tad iesniedzējtiesai būtu jānodrošina minētajai direktīvai
lietderīgā iedarbība, raugoties, lai šāds novērtējums tiktu veikts vismaz apsaimniekošanas atļaujas izsniegšanas stadijā.

Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās
izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:
1. panta 2. punkta otrais ievilkums un I pielikuma 7. punkts Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvā 85/337/EEK par dažu sabiedrisku
un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu, ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 1997. gada 3. marta Direktīvu 97/11/EK,
ir jāinterpretē tādējādi, ka:
–
esošas atļaujas apsaimniekot lidostu pagarināšanu, ja netiek veikti darbi vai nenotiek iejaukšanās, kas mainītu teritorijas
fizisko izskatu, nevar kvalificēt attiecīgi kā “projektu” vai kā “būvi” minēto normu nozīmē;
–
tomēr iesniedzējtiesai, pamatojoties uz piemērojamo valsts tiesisko regulējumu un attiecīgā gadījumā ņemot vērā vairāku tādu
darbu vai iejaukšanās kumulatīvo ietekmi, kuri īstenoti kopš minētās direktīvas stāšanās spēkā, ir jānosaka, vai šī atļauja
ir daļa no atļaujas izsniegšanas procedūras, kurai ir vairāki posmi, kuras mērķis beigās ir īstenot darbības, kas ir projekts
tās II pielikuma 13. punkta pirmā ievilkuma kopsakarā ar I pielikuma 7. punktu nozīmē. Ja šādu darbu vai iejaukšanās ietekme
uz vidi nav novērtēta posmā pirms atļaujas izsniegšanas procesa, tad iesniedzējtiesai būtu jānodrošina minētajai direktīvai
lietderīgā iedarbība, raugoties, lai šāds novērtējums tiktu veikts vismaz apsaimniekošanas atļaujas izsniegšanas stadijā.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – holandiešu.