CELEX: 62013CJ0047
Преюдициално запитване
Обща селскостопанска политика
Общи правила за схемите за директно подпомагане
Схема на единно плащане
Понятие за постоянно пасище
Земя, използвана за отглеждане на трева или други тревни фуражни култури, която не е била включена в ротационното засяване на стопанството в продължение на пет или повече години
Земя, която през този период е разоравана и засявана с различна тревна фуражна култура от отглежданата преди това

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 2, точка 2 от Регламент (ЕО) № 796/2004 на Комисията от 21 април 2004 година за определяне на подробни правила за прилагане на интегрираната система за администриране и контрол, кръстосано спазване и модулация, предвидени в Регламент (ЕО) № 1782/2003 на Съвета от 29 септември 2003 година относно установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски производители (
ОВ L 141, стр. 18
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 56, стр. 210).
Запитването е отправено в рамките на спор между земеделския производител г‑н Grund и Landesamt für Landwirtschaft, Umwelt und ländliche Räume des Landes Schleswig-Holstein (Служба по селското стопанство, околната среда и селските райони на провинция Шлезвиг-Холщайн, наричана по-нататък „LLUR“) по повод определянето на някои от земите му като „постоянни пасища“.
Правна уредба
Правото на Съюза
Съображение 4 от Регламент (EO) № 1782/2003 на Съвета от 29 септември 2003 година относно установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски производители и за изменение на Регламенти (EИО) № 2019/93, (EО) № 1452/2001, (EО) № 1453/2001, (EО) № 1454/2001, (EО) № 1868/94, (EО) № 1251/1999, (EО) № 1254/1999, (EО) № 1673/2000, (EИО) № 2358/71 и (EО) № 2529/2001 (
ОВ L 270, стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 49, стр. 177) гласи:
„Тъй като постоянните пасища имат положителен ефект върху околната среда, е удачно да се приемат мерки, които да насърчат поддържането на съществуващите постоянни пасища и да предотвратят превръщането им в обработваема земя“.
Член 2, точка 2 от Регламент № 796/2004 съдържа дефиниция на понятието „постоянно пасище“, която в първоначалната си редакция е гласяла следното:
„постоянно пасище“: означава земя, използвана за отглеждане на трева или други тревни фуражи естествени или чрез култивиране, които не са включени в ротацията на културите на стопанството за пет години или повече“.
С приемането на Регламент (ЕО) № 239/2005 на Комисията от 11 февруари 2005 година за изменение и поправка на Регламент (ЕО) № 796/2004 (
ОВ L 42, стр. 3
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 62, стр. 226), който се прилага, считано от 1 януари 2005 г., дефиницията става следната:
„Постоянни пасбища“: земите, предназначени за производство на трева и други тревисти фуражни растения (засети или естествени), които не са част от ротационната система на култури в даденото стопанство от пет или повече години, с изключение на земите, оставени под угар в съответствие с член 6 от Регламент (ЕО) № 1251/1999 на Съвета […], на земите, оставени под угар в съответствие с член 54, параграф 2 и член 107 от Регламент […] № 1782/2003, на земите, оставени под угар в съответствие с Регламент (ЕИО) № 2078/92 на Съвета […], и на земите, оставени под угар в съответствие с членове 22, 23 и 24 от Регламент (ЕО) № 1257/1999 на Съвета […]“.
С Регламент № 239/2005 е добавена и дефиниция на израза „трева и други тревисти фуражни растения“, която е включена в член 2, точка 2а от изменения от него Регламент № 796/2004 и гласи следното:
„трева и други тревисти фуражни растения“: всички тревисти растения, които по традиция се срещат в естествените пасбища или обикновено са включени в смесите за семена за пасбища или ливади в държавата членка (независимо дали се използват или не за паша на животните). Държавите членки могат да включат култури, които фигурират в приложение IX към Регламент […] № 1782/2003“.
Член 3 от Регламент № 796/2004 урежда задълженията на държавите членки във връзка с поддържането на земята за постоянни пасища, предвидено в член 5, параграф 2 от Регламент № 1782/2003.
Член 4 от Регламент № 796/2004, изменен с Регламент № 239/2005, е озаглавен „Поддържане на земя за постоянно пасище на индивидуално ниво“ и гласи:
„1.   Когато е определено, че съотношението, посочено в член 3, параграф 1 от настоящия регламент намалява, въпросната държава членка предвижда на национално или регионално ниво задължение за земеделските производители, кандидатстващи за помощ по някоя от схемите за пряко плащане, посочени в приложение I към Регламент […] № 1782/2003, да не преобразуват земя за постоянно пасище без предварително разрешение.
[…]
2.   Когато е определено, че спазването на задължението посочено в член 3, параграф 2 от настоящия регламент не може да бъде гарантирано, въпросната държава членка предвижда след мерките, които се вземат в съответствие с параграф 1, на национално или регионално равнище, задължението за земеделските производители, кандидатстващи за помощ съгласно някоя от схемите за пряко плащане, изброени в приложение I към Регламент […] № 1782/2003 да възстановят земя в земя за постоянно пасище за тези земеделски производители, които имат земя на разположение, която е била преобразувана от земя за постоянно пасище в земя за други цели.
[…]“.
Считано от 1 януари 2009 г., Регламент № 1782/2003 е заменен от Регламент (ЕО) № 73/2009 на Съвета от 19 януари 2009 година за установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски стопани, за изменение на регламенти (EО) № 1290/2005, (EО) № 247/2006, (EО) № 378/2007 и за отмяна на Регламент № 1782/2003 (
ОВ L 30, стр. 16
и поправка в
ОВ L 43, 2010 г., стр. 7
). Съображение 7 от Регламент № 73/2009 гласи:
„В Регламент […] № 1782/2003 бе отчетено положителното въздействие на постоянните пасища за околната среда. Предвидените в този регламент мерки за насърчаване на запазването на съществуващите постоянни пасища с оглед предотвратяване на масовото им превръщане в обработваема земя следва да бъдат запазени“.
Регламент № 796/2004 пък е заменен, считано от 1 януари 2010 г., от Регламент (ЕО) № 1122/2009 на Комисията от 30 ноември 2009 година за определяне на подробни правила за прилагане на Регламент № 73/2009 относно кръстосано спазване, модулация и интегрираната система за администриране и контрол по схемите за директно подпомагане на земеделски производители, предвидени за посочения регламент, както и за прилагане на Регламент (ЕО) № 1234/2007 на Съвета относно кръстосано спазване по предвидената схема за подпомагане на лозаро-винарския сектор (
ОВ L 316, стр. 65
).
За дефиниция на понятието „постоянно пасище“ член 2, точка 2 от Регламент № 1122/2009 препраща към дефиницията в член 2, буква в) от Регламент (ЕО) № 1120/2009 на Комисията от 29 октомври 2009 година за определяне на подробни правила за прилагането на схемата за единно плащане, предвидена в дял III от Регламент № 73/2009 (
ОВ L 316, стр. 1
), който по принцип се прилага, считано от 1 януари 2010 г.
Член 4 от Регламент № 1122/2009 е озаглавен „Поддържане на земя за постоянно пасище на индивидуално ниво“ и предвижда:
„1.   Когато бъде установено, че съотношението, посочено в член 3, параграф 1 от настоящия регламент намалява, въпросната държава членка предвижда на национално или регионално ниво задължение за земеделските производители, кандидатстващи за помощ по някоя от схемите за директно плащане, посочени в приложение I към Регламент […] № 73/2009, да не преобразуват земя за постоянно пасище без предварително разрешение.
Ако разрешението, посочено в първа алинея, зависи от условието площ от земя да бъде определена за постоянно пасище, то тази земя се счита, от първия ден на преобразуването, за постоянно пасище чрез дерогация от определението, посочено в член 2, [точка] 2. Тези площи са предназначени за отглеждане на трева и на други тревисти фуражни растения в продължение на пет последователни години, считано от датата на преобразуване.
2.   Когато е установено, че спазването на задължението, посочено в член 3, параграф 2 от настоящия регламент, не може да бъде гарантирано, въпросната държава членка предвижда в допълнение към мерките, които се вземат в съответствие с параграф 1 на настоящия член, на национално или регионално равнище, задължение за земеделските производители, кандидатстващи за помощ по някоя от схемите за директно плащане, изброени в приложение I към Регламент […] № 73/2009, да възстановят земята в земя за постоянно пасище за тези земеделски производители, които имат земя на тяхно разположение, която е била преобразувана от земя за постоянно пасище в земя за други цели.
[…]“.
Член 2, буква б) от Регламент № 1120/2009 дефинира понятието „трайни насаждения“ като „култури, за които не се прилага сеитбообращение, различни от трайните пасища, които заемат селскостопанските площи в продължение на пет години или по-дълъг период и дават реколта многократно, включително разсадници и нискостеблени дървесни култури с кратък цикъл на ротация“.
Член 2, буква в) от Регламент № 1120/2009 съдържа дефиниция на понятието „постоянно пасище“, която гласи следното:
„постоянно пасище“ означава земя, използвана за отглеждане на трева или други тревни фуражни култури по естествен начин (самозасяване) или чрез култивиране (засяване), която не е била включена в ротационното засяване на стопанството в продължение на пет или повече години, с изключение на земите, оставени под угар в съответствие с Регламент (ЕИО) № 2078/92 на Съвета […], на земите, оставени под угар в съответствие с членове 22, 23 и 24 от Регламент (ЕО) № 1257/1999 на Съвета […], и на земите, оставени под угар в съответствие с член 39 от Регламент (ЕО) № 1698/2005 на Съвета […]; и за тази цел „трева или други тревни фуражни култури“ означава всички тревисти растения, които по традиция се срещат в естествените пасбища или обикновено са включени в смесите за семена за пасбища или ливади в държавата членка (независимо дали се използват за паша на животните или не). Държавите членки могат да включат полските култури, изброени в приложение I“.
Във връзка с това член 2, буква г) от Регламент № 1120/2009 дефинира понятието „пасище“ по следния начин:
„пасище“ означава обработваема земя, която се използва за производството на трева (независимо дали изкуствено засята или естествено растяща); за целите на член 49 от Регламент […] № 73/2009 пасищата също включват постоянните пасища“.
Германското право
За да изпълни задълженията, възложени на държавите членки във връзка с предвиденото в регламентите на Съюза поддържане на постоянните пасища, федералният законодател в Германия приема Закон относно задълженията във връзка с директните плащания (Direktzahlungen-Verpflichtungengesetz). Член 3 от този закон предвижда, че провинциите следят делът на постоянните пасища спрямо обработваемата земя да не намалява значително. За целта член 5, параграф 3, точка 1 от Закона овластява правителствата на провинциите да забранят или ограничат по нормативен път разораването на постоянни пасища, когато делът на постоянните пасища е намалял с повече от 5 %.
На това основание на 13 май 2008 г. провинция Шлезвиг-Холщайн приема Правилника за запазване на постоянните пасища (Dauergrünland Erhaltungsverordnung, наричан по-нататък „DGL-VO SH“). Съгласно член 1, параграф 1 от DGL-VO SH, ако въз основа на заявленията за единно плащане бъде установено, че делът на постоянните пасища е намалял с повече от 5 %, компетентният орган оповестява това публично, след което е забранено да се разорават без разрешение земи за постоянни пасища.
В това отношение член 2 от DGL-VO SH гласи:
„1.   След обнародването на констатацията по член 1, параграф 1 собствениците на стопанства, кандидатстващи за директни плащания, нямат право да разорават постоянни пасища по смисъла на член 2, точка 2 от Регламент […] № 796/2004 […] за целия срок на получаване на директните плащания. […]
2.   По изключение от параграф 1 компетентният орган може да разреши разораването на постоянно пасище […]“.
На 23 юни 2008 г. компетентният министър на провинция Шлезвиг-Холщайн публикува в официалния вестник на провинцията нормативен административен акт, в който се констатира, че делът на постоянните пасища е намалял с повече от 5 %. Поради това забраната за разораване по член 1, параграф 1 от DGL-VO SH започва да се прилага от следващия ден.
Спорът в главното производство и преюдициалният въпрос
Г‑н Grund е земеделски производител и всяка година подава заявления по схемата за единно плащане. В заявленията си от 1998 г. и 1999 г. нататък той декларира два парцела като засети с полска трева. През 2005 г. той засажда двата парцела с тревна смес с детелина, като използва метода на директното презасяване след скарификация, и ги декларира от 2005 г. до 2008 г. като площи, засадени с тревна смес с детелина. През 2009 г. двата парцела отново се използват като площи за отглеждане на полска трева. В началото на стопанската 2010 година единият от имотите е отдаден под аренда и оттогава се декларира като поле за сенокос. От 2010 г. г‑н Grund отглежда в другия имот силажна царевица по силата на разрешение, предоставено му в замяна на задължението да започне да използва друг свой парцел като постоянно пасище.
С писмо от 9 януари 2009 г. LLUR уведомява г‑н Grund, че е прекласифицирала двата парцела като постоянни пасища, тъй като от 1998 г. до 2008 г., тоест през непрекъснат период от шест или повече години, са били използвани като пасища. Същевременно LLUR напомня на г‑н Grund, че по отношение на парцелите важи забраната за разораване съгласно DGL-VO SH.
На 4 юни 2009 г. г‑н Grund предявява установителен иск на основание член 43, параграф 1 от Административнопроцесуалния кодекс (Verwaltungsgerichtsordnung) пред Schleswig-Holsteinische Verwaltungsgericht (Административен съд, Шлезвиг-Холщайн), като моли да се установи, че двата прекласифицирани от LLUR парцела не попадат под забраната за разораване. В подкрепа на иска си г‑н Grund посочва, че има правен интерес от установяването на този факт, и поддържа, че двата парцела не могат да бъдат определени като постоянни пасища, тъй като тези площи за отглеждане на полска трева били разоравани след две или три години. Г‑н Grund твърди, че при всички положения преминаването от тревна смес с детелина към полска трева или обратно представлява ротация на културите, която е пречка за възникването на постоянно пасище и слага край на употребата на земята за постоянно пасище.
LLUR оспорва тези доводи, като изтъква, че редовно обработваните площи за отглеждане на полска трева се приравняват на естествени постоянни пасища. От решаващо значение било обстоятелството непрекъснато да се отглежда една и съща култура, в противен случай била налице ротация. След като обаче върху двата парцела в продължение на над пет години непрекъснато била отглеждана полска трева, то според LLUR те били постоянни пасища, независимо от последващото им презасаждане с тревна смес с детелина.
С решение от 13 октомври 2010 г. Schleswig-Holsteinische Verwaltungsgericht, който се произнася като първа инстанция, отхвърля иска като неоснователен, като по същество съображението му е, че веднъж придобит, статутът на постоянно пасище не може да се прекрати чрез ротация на различни тревисти фуражни растения. След като на 12 май 2011 г. изслушва страните в съдебно заседание, с решение от същия ден Schleswig-Holsteinische Oberverwaltungsgericht (Висш административен съд, Шлезвиг-Холщайн) отхвърля жалбата на г‑н Grund срещу първоинстанционното решение, като приема, че независимо дали ротационно засяване е налице само в случай на преминаването от трева и други тревни фуражни култури към полски култури, преминаването от трева към друг вид тревни фуражни култури не се отразява на вече придобития статут на постоянно пасище.
На 28 юни 2011 г. г‑н Grund подава ревизионна жалба срещу това решение пред Bundesverwaltungsgericht (Федералния административен съд).
В преюдициалното си запитване тази юрисдикция подчертава, че е обвързана от фактическите констатации на въззивния съд в решението му от 12 май 2011 г. Тя уточнява, че що се отнася до първия от разглежданите парцели, който е бил отдаден под аренда, г‑н Grund все още има интерес да се установи, че тази земя не е постоянно пасище, доколкото би могъл евентуално да получи за нея по-висока арендна цена. Затова тази юрисдикция намира за нужно да се установи дали към 12 май 2011 г. въпросната земя е била постоянно пасище. Що се отнася до другия парцел, който от 2010 г. вече се използва не като пасище, а за отглеждане на силажна царевица, запитващата юрисдикция посочва, че установителното искане се отнася до датата на промяната в употребата на тази земя, тъй като задължението, което г‑н Grund е трябвало да поеме, а именно да използва като постоянно пасище друга площ в замяна на разрешението да обработва този парцел, е обусловено от статута на парцела като постоянно пасище, прекратен същата година. Ето защо за втория парцел е нужно да се провери дали е бил постоянно пасище към 2010 г.
Запитващата юрисдикция отбелязва, че изходът на спора зависи от тълкуването на понятието „постоянно пасище“ по смисъла на правото на Съюза, и в частност по смисъла на член 2, точка 2 от Регламент № 796/2004, тъй като релевантното германско право изрично препраща към тази разпоредба, независимо че впоследствие тя е изменена с Регламент № 239/2005 и даже заменена с Регламент № 1122/2009. С други думи, изходът на спора в главното производство зависи от това какви промени по земеделските земи са пречка за квалифицирането им като постоянни пасища. В това отношение запитващата юрисдикция не открива в съдържащата се в тази разпоредба дефиниция за „постоянно пасище“ ни най-малък белег, че разораването на пасищата само по себе си изключва квалифицирането им като „постоянни пасища“. Тази юрисдикция също така посочва, че клони към мнението, че смяната на различни тревисти фуражни растения не съставлява ротация на културите по смисъла на Регламент № 796/2004, но същевременно отбелязва, че правилното тълкуване на правото на Съюза не е дотолкова очевидно, че да няма място за разумно съмнение. Всъщност тя споменава някои разпоредби от правото на Съюза относно изследванията на структурата на земеделските стопанства, които биха могли да имат значение за тълкуването на въпросното понятие.
При тези условия Bundesverwaltungsgericht решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Представлява ли дадена земеделска земя „постоянно пасище“ по смисъла на член 2, точка 2 от [Регламент № 796/2004], когато понастоящем и най-малко от пет години тя се използва за отглеждане на трева или други тревисти фуражни растения, но през този период земята е разоравана и вместо дотогавашното тревисто фуражно растение (в настоящия случай: тревна смес с детелина) е засадено друго тревисто фуражно растение (в настоящия случай: полска трева), или в тези случаи е налице сеитбооборот, който изключва възникването на постоянно пасище?“.
По преюдициалния въпрос
Предварителни бележки
Преюдициалното запитване се отнася до дефиницията за „постоянно пасище“ по смисъла на член 2, точка 2 от Регламент № 796/2004. От акта за преюдициално запитване обаче личи, че меродавният момент, към който следва да се определи дали разглежданите в главното производство парцели попадат в обхвата на дефиницията за „постоянно пасище“, е 2010 г. за единия и 2011 г. за другия парцел. Оттук следва, че релевантна в главното производство е дефиницията за „постоянно пасище“ в приложимото през тези две години законодателство на Съюза, тоест дефиницията по член 2, буква в) от Регламент № 1120/2009. Ето защо Съдът ще даде тълкуване на дефиницията за „постоянно пасище“, така както е закрепена в последната разпоредба. В това отношение няма значение обстоятелството, че приложимата национална правна уредба все още препраща към Регламент № 796/2004.
Както все пак посочва генералният адвокат в точка 35 от заключението си, няма съдържателни разлики между дефиницията за „постоянно пасище“ по член 2, точка 2 от Регламент № 796/2004 и тази по член 2, буква в) от Регламент № 1120/2009, а определящите за спора в главното производство аспекти на тази дефиниция при всички случаи са по същество еднакви в двата регламента. Ето защо следва да се отбележи, че ако запитващата юрисдикция въз основа на националното процесуално право приеме, че за спора все пак се прилага дефиницията за „постоянно пасище“ по член 2, точка 2 от Регламент № 796/2004, даденият в настоящото решение отговор на нейния въпрос ще може да бъде отнесен и към този по-ранен законодателен акт.
По същество
С въпроса си запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали дефиницията за „постоянно пасище“ по член 2, буква в) от Регламент № 1120/2009 трябва да се тълкува в смисъл, че обхваща земеделската земя, която понастоящем и от пет или повече години се използва за отглеждане на трева или други тревни фуражни култури, дори когато през този период земята е разоравана и засявана с различен сорт тревна фуражна култура от отглеждания преди това.
Най-напред се налага констатацията, че в текста на дефиницията за „постоянно пасище“ по член 2, буква в) от Регламент № 1120/2009 изобщо не се споменава, че само по себе си разораването на земята и засяването ѝ с различен сорт тревна фуражна култура от отглеждания преди това изключва квалифицирането ѝ като „постоянно пасище“.
Следва също така да се отбележи, че тази дефиниция не въвежда разграничение между тревата и някои тревни фуражни култури, поради което всички треви и всички други тревни фуражни култури спадат към една и съща категория, която не се разделя допълнително на подкатегории. Всъщност от формулировката на съдържащия се в дефиницията израз „отглеждане на трева или други тревни фуражни култури“ личи, че всички сортове тревни фуражни култури се смятат за еквивалентни за целите на член 2, буква в) от Регламент № 1120/2009 и че сам по себе си изборът какъв точно сорт тревна фуражна култура да се отглежда на съответната земя е без значение за целите на квалифицирането на земята като „постоянно пасище“. Обстоятелството, че посочената формулировка поставя в една група тревата и другите тревни фуражни култури, сочи, че „ротационно засяване“ по смисъла на тази разпоредба би могло да е налице само ако се отглежда култура, която не е вид тревна фуражна култура.
Освен това системата, която въвежда задължението за поддържане на постоянните пасища по Регламент № 1122/2009, също показва, че категорията на постоянните пасища не може да се разделя допълнително на подкатегории от различни пасищни култури и че следователно изборът какъв сорт тревна фуражна култура да се отглежда изобщо няма значение за този въпрос. Всъщност от самия текст на член 4, параграфи 1 и 2 от този регламент следва, че предварително разрешение се изисква единствено ако земята ще се използва с цел отглеждане на култури, различни от тези за постоянните пасища. Изразът „други цели“ в тези разпоредби противопоставя земята, използвана за такива „други цели“, единствено на земята за постоянно пасище, разбирана като една обща и неделима категория. Наред с това предвиденото в посочения член задължение да се „възстанов[и] земята в земя за постоянно пасище“ би имало смисъл само ако съответната земя вече не се използва за пасище след предназначаването ѝ „за други цели“.
В този смисъл законодателят на Съюза не придава никакво значение на въпроса какъв конкретно сорт тревна фуражна култура се отглежда на съответната земя. Всъщност тази правна уредба не изисква например земята да се презасява със същия сорт тревна фуражна култура, която се е отглеждала преди това. Важното за квалифицирането на земята като „постоянно пасище“ по смисъла на член 2, буква в) от Регламент № 1120/2009 е именно действителният начин на използване или действителното предназначение на съответните земи (вж. решение Landkreis Bad Dürkheim, C‑61/09,
EU:C:2010:606
, т. 37). Нито промяната на сорта трева, нито пък използваният технически метод, например разораване или презасяване след скарификация, могат да окажат някакво влияние върху тази квалификация.
Освен това целта за поддържане на постоянните пасища, изложена в съображение 7 от Регламент № 73/2009, също по-скоро указва, че преминаването от един към друг вид пасище върху една и съща площ не може да се разглежда като „ротационно засяване“ по смисъла на член 2, буква в) от Регламент № 1120/2009, което да изключи квалифицирането на съответната земя като „постоянно пасище“ по смисъла на този член. Всъщност от това съображение следва, че тъй като постоянните пасища имат положителен ефект върху околната среда, е удачно да се приемат мерки, които да насърчат поддържането на съществуващите постоянни пасища и да предотвратят превръщането им в обработваема земя.
Тази цел за поддържане на постоянните пасища обаче би могла да бъде постигната само ако при редуването на различни начини на използване на земята като пасище също е възможно тя да придобие статут на постоянно пасище след пет години. За целта следва да се затрудни преобразуването на пасищата в обработваеми земи, в частност като не се допуска земеделският производител да може лесно да издейства друг статут за земите, на които отглежда трева и други тревни фуражни култури, вместо статута на „постоянно пасище“ по смисъла на член 2, буква в) от Регламент № 1120/2009 и така да избегне задълженията във връзка с поддържането им.
Ако обаче се приеме, че самото преминаване от една тревна фуражна култура към друг сорт такава култура през предвидения в тази разпоредба период от пет или повече години е достатъчно, за да изключи квалифицирането на съответната земя като „постоянно пасище“, би било трудно да се постигне упоменатата цел за поддържане на постоянните пасища. Следователно разораването и засяването на земята през този период с различен сорт тревна фуражна култура от отглеждания преди това не би могло само по себе си да има значение за тази квалификация.
Извън това е важно да се уточни, че посочените от запитващата юрисдикция разпоредби на правото на Съюза в областта на изследването на структурата на земеделските стопанства не опровергават това тълкуване на дефиницията за „постоянно пасище“ по член 2, буква в) от Регламент № 1120/2009, тъй като, както отбелязва генералният адвокат в точка 66 от заключението си, предметът и целта на тези разпоредби се различават от предмета и целта на уредбата на директните плащания, до която се отнася преюдициалното запитване.
Предвид всички изложени съображения на поставения въпрос следва да се отговори, че дефиницията за „постоянно пасище“ по член 2, буква в) от Регламент № 1120/2009 трябва да се тълкува в смисъл, че обхваща земеделската земя, която понастоящем и от пет или повече години се използва за отглеждане на трева или други тревни фуражни култури, дори когато през този период земята е разоравана и засявана с различен сорт тревна фуражна култура от отглеждания преди това.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (втори състав) реши:

Дефиницията за „постоянно пасище“ по член 2, буква в) от Регламент (ЕО) № 1120/2009 на Комисията от 29 октомври 2009 година за определяне на подробни правила за прилагането на схемата за единно плащане, предвидена в дял III от Регламент (ЕО) № 73/2009 на Съвета за установяване на общи правила за схеми за директно подпомагане в рамките на Общата селскостопанска политика и за установяване на някои схеми за подпомагане на земеделски стопани, трябва да се тълкува в смисъл, че обхваща земеделската земя, която понастоящем и от пет или повече години се използва за отглеждане на трева или други тревни фуражни култури, дори когато през този период земята е разоравана и засявана с различен сорт тревна фуражна култура от отглеждания преди това.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: немски.