CELEX: 62009CJ0511
Muutoksenhaku
Polkumyynti
Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien mappimekanismien tuonti
Asetus (EY) N:o 1136/2006
Polkumyyntimarginaalin määrittäminen
Normaaliarvon ja vientihinnan vertailu
Asetus (EY) N:o 384/96
2 artiklan 7 kohdan a alakohta ja 10 kohta

Valituksellaan Dongguan Nanzha Leco Stationery Mfg. Co. Ltd (jäljempänä Dongguan) vaatii yhtäältä unionin tuomioistuinta kumoamaan
Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-296/06, Dongguan Nanzha Leco Stationery vastaan neuvosto,
23.9.2009 antaman tuomion (jäljempänä valituksenalainen tuomio) siltä osin kuin kyseinen tuomioistuin hylkäsi Dongguanin esittämän
ensimmäisen kanneperusteen ensimmäisen osan sekä toisaalta ratkaisemaan itse asian ja kumoamaan lopullisen polkumyyntitullin
käyttöön ottamisesta Kiinan kansantasavallasta peräisin olevien mappimekanismien tuonnissa ja kyseisessä tuonnissa käyttöön
otetun väliaikaisen tullin lopullisesta kantamisesta 24.7.2006 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1136/2006 (EUVL L 205,
s. 1; jäljempänä lopullinen asetus) siltä osin kuin siinä otettiin käyttöön Dongguanin valmistamia mappimekanismeja koskeva
tulli, jolla ylitettiin määrä, joka olisi tullut maksettavaksi ilman vientihintaan tehtyä riidanalaista oikaisua.

Asiaa koskevat oikeussäännöt
Euroopan unionin polkumyynnin vastaisten toimenpiteiden soveltamista koskevat säännökset vahvistetaan polkumyynnillä muista
kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 22.12.1995 annetussa neuvoston asetuksessa (EY)
N:o 384/96 (EYVL 1996, L 56, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 21.12.2005 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 2117/2005
(EUVL L 340, s. 17; jäljempänä perusasetus).
Perusasetuksen 2 artiklan 1–7 kohdassa määritellään polkumyynnin kohteena olevien tuotteiden normaaliarvo. Säännösten sanamuoto
on seuraava:
”1. Normaaliarvo perustuu tavallisesti viejämaan riippumattomien asiakkaiden tavanomaisessa kaupankäynnissä maksamiin tai
maksettaviksi tuleviin hintoihin.
− −
3. Mikäli samankaltaista tuotetta ei myydä tavanomaisessa kaupankäynnissä tai myynti on riittämätöntä tai erityisestä markkinatilanteesta
johtuen tällaisen myynnin perusteella ei voida tehdä asianmukaista vertailua, samankaltaisen tuotteen normaaliarvo lasketaan
alkuperämaan tuotantokustannusten perusteella lisättynä kohtuullisella määrällä myynti-, hallinto- ja muita kustannuksia sekä
voittoa tai tavanomaisessa kaupankäynnissä soveltuvaan kolmanteen maahan käytettyjen vientihintojen perusteella edellyttäen,
että hinnat ovat edustavia. − −
− −
7. a) Muussa kuin markkinatalousmaista peräisin olevassa tuonnissa normaaliarvo määritetään kolmannessa maassa, joka on markkinatalousmaa,
käytettävän hinnan tai laskennallisen arvon perusteella tai sellaisesta kolmannesta maasta muihin maihin, myös yhteisöön,
vietäessä käytetyn hinnan perusteella taikka, jos tämä ei ole mahdollista, millä tahansa hyväksyttävällä perusteella, mukaan
lukien samankaltaisesta tuotteesta tosiasiallisesti yhteisössä maksettu tai maksettava hinta, jota on tarvittaessa oikaistu
kohtuullisella voittomarginaalilla.
− −
b)      Kazakstanista, Kiinan kansantasavallasta, Vietnamista ja muista kuin markkinatalousmaista, jotka tutkimusta vireille pantaessa
ovat [Maailman kauppajärjestön] WTO:n jäseniä, peräisin olevaa tuontia koskevassa polkumyyntitutkimuksessa normaaliarvo määritetään
1–6 kohdan mukaisesti, jos voidaan yhden tai useamman tutkimuksen kohteena olevan tuottajan asianmukaisesti perusteltujen
vaatimusten perusteella sekä c alakohdassa olevien perusteiden ja menettelyjen mukaisesti osoittaa, että kyseinen tuottaja
tai kyseiset tuottajat toimivat markkinatalousolosuhteissa asianomaisen samankaltaisen tuotteen valmistuksen ja myynnin osalta.
Muussa tapauksessa sovelletaan a alakohdan säännöksiä.
− −”
Perusasetuksen 2 artiklan 8 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Vientihinta on tosiasiallisesti maksettu tai maksettava hinta tuotteesta, joka on myyty vientiin viejämaasta yhteisöön.”
Perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Vientihinnan ja normaaliarvon välillä on tehtävä tasapuolinen vertailu. Vertailu on tehtävä kaupan samassa portaassa ja mahdollisimman
samanaikaisten myyntien suhteen ja ottaen asianmukaisesti huomioon muut mahdolliset hintojen vertailuun vaikuttavat erot.
Elleivät muodostettu normaaliarvo ja vientihinta ole verrattavissa, kussakin tapauksessa on asianmukaisesti otettava huomioon,
oikaisujen muodossa, tapauksen asianhaarat tutkien, hintoihin ja siten niiden vertailukelpoisuuteen vaikuttavat väitetyt ja
osoitetut eroavuudet. Oikaisujen toistamista on vältettävä, etenkin silloin, kun kyseessä ovat alennukset, hyvitykset, määrät
ja kaupan portaisiin liittyvät erot. Erityisten olosuhteiden täyttyessä oikaisuja voidaan tehdä seuraavien tekijöiden mukaisesti:
− −
i)       Palkkiot
Oikaisu tehdään kyseessä olevan viennin osalta maksettujen palkkioiden erojen mukaisesti. Käsitteeseen ’palkkiot’ katsotaan
sisältyvän tuotteen tai samankaltaisen tuotteen kauppiaan saama voittomarginaali, jos kyseisen kauppiaan toiminta muistuttaa
palkkioperusteisen edustajan toimintaa.
− −”

Asian tausta
Valituksenalaisen tuomion 8–24 kohdassa esitetään asian taustalla olevat tosiseikat seuraavasti:
”
Alkuperäinen tutkimusmenettely
8      Kantaja eli Dongguan − − on Kiinan oikeuden mukaan perustettu yhtiö, jonka kotipaikka on Dongguan (Kiina). Se valmistaa mappimekanismeja,
joita käytetään sivujen tai muiden asiakirjojen arkistointiin kansioihin tai mappeihin.
9      Kantaja myy kaiken tuotantonsa World Wide Stationery Ltd:lle (jäljempänä WWS) pääosakkeenomistajansa Leco Stationery Manufacturing
Co. Ltd:n (jäljempänä LECO) välityksellä; WWS ja LECO ovat molemmat sijoittautuneet Hongkongiin (Kiina). WWS myy kantajan
tuotannon edelleen asiakkaille Kiinan markkinoilla ja myös Kiinan ulkopuolella viemällä sitä Euroopan yhteisöön ja muihin
kolmansiin maihin.
10      Euroopan yhteisöjen komissiolle toimitettiin 11.3.2005 valitus, jonka tekijöinä oli kolme yhteisön tuottajaa eli Interkov
spol. s r.o., MI.ME.CA. Srl ja NIKO – kovinarsko podjetje, d.d., Železniki ja joiden osuus yhteisön mappimekanismien kokonaistuotannosta
oli yli 50 prosenttia. Valitusta tuki IML Industria Meccanica Lombarda Srl (jäljempänä IML). Valituksessa väitettiin, että
Kiinasta peräisin olevien mappimekanismien tuonti oli polkumyynnin kohteena, minkä vuoksi se aiheutti huomattavaa haittaa
yhteisön tuotannonalalle.
11      Ilmoitus Kiinasta peräisin olevien mappimekanismien tuontia koskevan polkumyyntitutkimuksen aloittamisesta julkaistiin perusasetuksen
5 artiklan mukaisesti 28.4.2005 Euroopan unionin virallisessa lehdessä (EUVL C 103, s. 18).
12      Tutkimusmenettelyn aloittamisen jälkeen komissio osoitti kyselylomakkeen kaikille osapuolille, joita tutkimuksen tiedettiin
koskevan. Kantaja täytti kyselylomakkeen ja vaati sen jälkeen itselleen perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan b ja c alakohdan
mukaisesti markkinatalousmaassa toimivan yhtiön asemaa sekä toissijaisesti saman asetuksen 9 artiklan 5 kohdan mukaista yksilöllistä
kohtelua. Komissio hylkäsi ensimmäisen vaatimuksen mutta hyväksyi jälkimmäisen.
13      Komissio pyysi 16.9.2005 lähettämällään sähköpostilla kantajaa avustamaan vierailun valmistelemisessa Dongguaniin ja Hongkongiin
17.–19.10.2005, jotta se voisi tehdä siellä tarkastuksia tutkimusten yhteydessä. Komissio lähetti 4.10.2005 päivätyllä faksilla
kantajalle virallisen vahvistuksen vierailustaan. Komissio kuitenkin ilmoitti kantajalle 5.10.2005 lähettämällään sähköpostilla,
että odottamattomien seikkojen vuoksi sen oli peruutettava suunniteltu vierailu.
Väliaikainen asetus ja tutkimusmenettelyn jatko
14      Komissio antoi 26.1.2006 asetuksen (EY) N:o 134/2006 väliaikaisen polkumyyntitullin käyttöönotosta Kiinan kansantasavallasta
peräisin olevien mappimekanismien tuonnissa (EUVL L 22, s. 13; jäljempänä väliaikainen asetus). Asetuksella otettiin käyttöön
väliaikainen 33,3 prosentin polkumyyntitulli, joka koski valittajan valmistamien mappimekanismien tuontia 28.1.2006 alkaen,
sekä 48,1 prosentin polkumyyntitulli, joka koski Kiinasta peräisin olevien mappimekanismien kaikkea muuta tuontia.
15      Mappimekanismien normaaliarvo niille vientiä harjoittaville tuottajille, joilla ei ollut markkinatalousmaassa toimivan yhtiön
asemaa, kuten kantajan tapauksessa, määritettiin perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohdan mukaisesti vastaavassa maassa
toimivalta tuottajalta saatujen todennettujen tietojen perusteella. Tästä komissio totesi väliaikaisesti, että Iran oli soveltuvin
ja järkevin vaihtoehto. Normaaliarvon katsottiin siis vastaavan sellaista myyntihintojen painotettua keskiarvoa kotimarkkinoilla
Iranissa, jota riippumattomien asiakkaiden kanssa yhteistyötä tekevä iranilainen tuottaja käytti.
16      Yhteisöön suuntautuvan viennin, jota harjoittaa yksilöllisen kohtelun saanut viejä siihen etuyhteydessä olevien yhteisön ulkopuolelle
sijoittautuneiden yhtiöiden kautta, osalta mappimekanismien vientihinta määritettiin yhteisössä toimivilta riippumattomilta
asiakkailta veloitettujen jälleenmyyntihintojen perusteella perusasetuksen 2 artiklan 8 kohdan mukaisesti. Kantajan mappimekanismien
vientihinta määritettiin niiden hintojen perusteella, joita WWS veloitti ensimmäiseltä riippumattomalta asiakkaalta yhteisön
sisällä, vähennettynä 12,6 prosentilla, joka vastasi tiettyjä tuotteen siirtyessä tehtaalta yhteisön rajalle aiheutuvia kustannuksia,
esimerkiksi kuljetus-, vakuutus- ja käsittelykustannuksia.
17      Väliaikaisen asetuksen mukaisesti normaaliarvon ja vientihinnan vertailu tehtiin noudettuna lähettäjältä ‑tasolla kaupan samassa
portaassa. Jotta normaaliarvon ja vientihinnan välinen vertailu olisi tasapuolinen, siinä otettiin perusasetuksen 2 artiklan
10 kohdan mukaisesti huomioon erot niissä tekijöissä, joiden väitettiin ja osoitettiin vaikuttaneen hintoihin ja niiden vertailukelpoisuuteen.
Kantajan osalta oikaisu tehtiin perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan perusteella, koska vientimyynti toteutui sellaisen
etuyhteydessä olevan yhtiön välityksellä, jonka sijaintipaikka oli muualla kuin kyseisessä maassa tai yhteisön ulkopuolella.
Oikaisu tehtiin vähentämällä mappimekanismien vientihinnasta 18,6 prosenttia WWS:n myynti-, hallinto- ja muina yleiskustannuksina,
1,8 prosenttia LECOn vastaavina kustannuksina ja 5 prosenttia näiden kahden yhtiön kohtuullisena voittomarginaalina.
18      Kantaja esitti 3.3.2006 päivätyllä kirjeellä kirjallisia huomautuksia väliaikaisen asetuksen soveltamisesta. Se väitti ensinnäkin,
ettei ollut asianmukaista vähentää WWS:n soveltamasta vientihinnasta tiettyä määrää myynti-, hallinto- ja muina yleiskustannuksina
sekä LECOn ja WWS:n voittona, koska normaaliarvon ja vientihinnan vertailua ei tässä tapauksessa tehty kaupan samassa portaassa.
Toiseksi se huomautti, että WWS:n myynti-, hallinto- ja muiden yleiskustannusten laskennassa oli tehty virheitä, ja erityisesti
se mainitsi, että tietyt suoramyyntikustannukset oli laskettu kahdesti.
19      Kantajaa kuultiin 21.4.2006 järjestetyssä kuulemistilaisuudessa. Kuulemisen jälkeen kantaja esitti 26.4.2006 täydentäviä kirjallisia
huomautuksia.
20      Komissio ilmoitti 24.5.2006 päivätyllä kirjeellä perusasetuksen 20 artiklan 1 kohdan mukaisesti kantajalle lopullisen selvityksen
niistä olennaisista tosiasioista ja huomioista, joiden perusteella se aikoi ehdottaa lopullisten tasoitustullien vahvistamista.
Kantaja jätti 5.6.2006 kirjalliset huomautuksensa tästä asiakirjasta. Se esitti myös suullisia huomautuksia kuulemistilaisuudessa
21.6.2006. Komissio vastasi 3.7.2006 päivätyllä kirjeellä kantajan huomautuksiin esittämällä täydentäviä huomautuksia.
Lopullinen asetus
21      Euroopan unionin neuvosto antoi 24.7.2006 [lopullisen asetuksen]. Kantajaan sovellettava lopullinen polkumyyntimarginaali
oli 27,1 prosenttia, kun taas muiden tuottajien osalta se oli 47,4 prosenttia.
22      Mappimekanismien normaaliarvon laskennasta neuvosto totesi lopullisessa asetuksessa, että iranilaiselta tuottajalta saatujen
tietojen uuden tarkastelun perusteella niiden oli todettava olleen epätäydellisiä ja/tai epäjohdonmukaisia, minkä vuoksi niitä
ei voitaisi käyttää perustana laskettaessa mappimekanismien normaaliarvon lopullista tasoa. Normaaliarvon laskemiseksi käytettiin
näin ollen perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohdan mukaisesti muuta hyväksyttävää perustetta. Lopullisessa asetuksessa
todettiin tästä, että koska tietoja ei ollut saatavilla muista kolmansista maista, joissa mappimekanismeja valmistetaan, valituksesta
ja yhteisön tuotannonalalta saatavilla olleiden tietojen katsottiin tarjoavan hyväksyttävimmän perustan mappimekanismien normaaliarvon
lopullisen tason määrittämiseksi. Lisäksi lopullisesta asetuksesta käy ilmi, että tiettyjen tutkimuksen aikana saatujen todennettujen
erityistietojen ottamiseksi huomioon tehtiin oikaisuja, erityisesti raaka-aineiden ja rahdin hintojen osalta.
23      Vientihinta määritettiin väliaikaisessa asetuksessa esitetyn menetelmän mukaisesti (ks. jäljempänä 16 kohta).
24      Lopullisen asetuksen mukaan normaaliarvon ja vientihinnan vertailu tehtiin noudettuna lähettäjältä ‑tasolla kaupan samassa
portaassa. Jotta normaaliarvon ja vientihinnan välinen vertailu olisi tasapuolinen, kantajan osalta pidettiin voimassa perusasetuksen
2 artiklan 10 kohdan i alakohdan mukainen WWS:n vientihinnan oikaisu, mikä oli vastoin 3.3.2006 päivätyn kantajan kirjeen
ensimmäistä väitettä. Yhteisön toimielimet vahvistivat näkemyksensä, jonka mukaan kantajan sekä LECOn ja WWS:n välinen suhde
muistuttaa suhdetta palkkioperusteiseen toimijaan. Sen sijaan tarkasteltaessa 3.3.2006 päivätyn kantajan kirjeen toista väitettä,
joka koski LECOn ja WWS:n tiettyjen myyntikustannusten laskemista kaksinkertaisina, vahvistui, että näitä kustannuksia laskettaessa
oli tapahtunut virhe. Tämän vuoksi WWS:n myynti-, hallinto- ja muiden yleiskustannusten vähennettävää osuutta pienennettiin
18,6 prosentista 3,2 prosenttiin. Lopulta yhteisöjen toimielinten tekemässä oikaisussa vähennettiin 3,2 prosenttia vientihinnasta
WWS:n suoramyynti- sekä hallinto- ja muina yleiskustannuksina, 1,8 prosenttia LECOn vastaavina kustannuksina ja 5 prosenttia
näiden kahden yhtiön voittomarginaalina.”

Oikeudenkäyntimenettely ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio
Dongguan nosti 19.10.2006 kirjatulla kannekirjelmällä osittaisen kumoamiskanteen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa.
Kyseisen tuomioistuimen viidennen jaoston puheenjohtaja hyväksyi 16.2.2007 antamallaan määräyksellä komission väliintulijaksi
tukemaan neuvoston vaatimuksia. Hän hyväksyi 19.4.2007 antamallaan määräyksellä IML:n väliintulijaksi tukemaan neuvoston vaatimuksia.
Dongguan esitti kanteensa tueksi kaksi kanneperustetta.
Ensimmäisen kanneperusteen ensimmäinen osa koski perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan rikkomista, koska toimielinten väitettiin
vertailleen mappimekanismien normaaliarvoa ja niiden vientihintaa kaupan eri portaassa, ja toinen osa hyvän hallinnon ja ”huolellisen
tutkinnan” periaatteiden loukkaamista, koska toimielinten väitettiin jättäneen tutkimatta asianmukaisesti niille toimitettuja
tietoja. Toinen kanneperuste koski perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohdan rikkomista, koska toimielinten väitettiin
muuttaneen lopullisessa asetuksessa tapaa mappimekanismien normaaliarvon laskemiseksi väliaikaiseen asetukseen verrattuna
ilman erittäin vakavia syitä, joilla tämä voidaan oikeuttaa.
Ensimmäisen kanneperusteen ensimmäisestä osasta – joka on ainoa, jota tämä muutoksenhakumenettely koskee – ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuin katsoi, että perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan perusteella tehty oikaisu, jossa oli kyse Dongguanin mappimekanismien
yhteisön markkinoille saattamiseen perustuvien myyntikustannusten vähentämisestä vientihinnoista, oli tarpeen epätasapainon
välttämiseksi vertailtaessa kyseisten mappimekanismien normaaliarvoa ja vientihintaa.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 40─53 kohdassa muun muassa seuraavaa:
”40      Aluksi on muistutettava, että kauppapoliittisten suojatoimenpiteiden alalla toimielimillä on laaja harkintavalta niiden arvioitavina
olevien taloudellisten, poliittisten ja oikeudellisten tilanteiden monitahoisuuden vuoksi (ks. asia C‑351/04, Ikea Wholesale,
tuomio 27.9.2007, Kok., s. I‑7723, 40 kohta ja asia T‑221/05, Huvis v. neuvosto, tuomio 8.7.2008, 38 kohta, ei vielä julkaistu
oikeustapauskokoelmassa).
41      Lisäksi vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kauppapoliittisten suojatoimenpiteiden alalla valvonnan, jota yhteisöjen tuomioistuimet
kohdistavat toimielinten arviointeihin, on kohdistuttava vain siihen, että menettelysääntöjä on noudatettu, että riidanalaisen
ratkaisun perustana olleet tosiseikat pitävät asiallisesti paikkansa, ettei näitä tosiseikkoja ole arvioitu ilmeisen virheellisesti
tai ettei harkintavaltaa ole käytetty väärin (ks. asia T-35/01, Shanghai Teraoka Electronic v. neuvosto, tuomio 28.10.2004,
Kok., s. II-3663, 48 ja 49 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen sekä asia T 300/03, Moser Baer India v. neuvosto, tuomio 4.10.2006,
Kok., s. II 3911, 28 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Tuomioistuinvalvonta kohdistuu siis erityisesti polkumyyntimarginaalien
eri laskentamenetelmien valintaan sekä tuotteen normaaliarvon arvioimiseen (ks. edellä 40 kohdassa mainittu asia Ikea Wholesale,
tuomion 41 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
42      Oikeuskäytännön mukaan niin perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan sanamuodosta kuin sen rakenteestakin sitä paitsi ilmenee,
että vientihintaa tai normaaliarvoa voidaan oikaista ainoastaan hintoihin ja näin ollen niiden vertailukelpoisuuteen vaikuttavien
tekijöiden erojen huomioon ottamiseksi (asia T 88/98, Kundan ja Tata v. neuvosto, tuomio 21.11.2002, Kok., s. II 4897, 94
kohta). Toisin sanoen oikaisun tekemisen syynä on tuotteen normaaliarvon ja vientihinnan välisen vastaavuuden palauttaminen
siten, että jos oikaisu on tehty pätevästi, se merkitsee, että sillä on palautettu normaaliarvon ja vientihinnan välinen vastaavuus.
Jos oikaisua sen sijaan ei ole tehty pätevästi, se merkitsee, että sillä on luotu normaaliarvon ja vientihinnan välinen epäsuhta
(asia T 249/06, Interpipe Niko Tube ja Interpipe NTRP v. neuvosto, tuomio 10.3.2009, [Kok., s. II 383] 194 ja 195 kohta).
43      Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on tarkasteltava nimenomaan tässä yhteydessä kysymystä siitä, onko toimielinten valitsemaa
vertailutasoa noudatettu normaaliarvon ja vientihinnan laskennassa, ja selvitettävä sitten, palautuiko näiden kahden tekijän
vastaavuus vertailussa oikaisun tuloksena vai kävikö päinvastoin niin, että vertailu lopulta tehtiin kaupan eri portaissa.
44      Lopullisen asetuksen 22 perustelukappaleesta käy ilmi, että nyt käsiteltävässä asiassa toimielimet tekivät Kiinasta peräisin
olevien mappimekanismien normaaliarvon ja vientihinnan välisen vertailun kaupan samassa portaassa eli noudettuna lähettäjältä
‑tasolla. Kantajan valmistamien mappimekanismien osalta tarkennettiin 3.7.2006 päivätyssä kirjeessä erityisesti, että sekä
asianomaisten tuotteiden normaaliarvo että niiden vientihinta on määritetty ennen mahdollisen väliportaan toimijan osuutta
myyntiprosessissa eli ennen LECOn ja WWS:n osallistumista kantajan mappimekanismien markkinoille saattamiseen.
45      Yhtäältä on todettava vientihinnasta, ettei kantaja vastusta sen laskemista perusasetuksen 2 artiklan 8 kohdan mukaisesti.
Kantaja nimittäin myöntää toimielinten tavoin, että sen mappimekanismien vientihinta vastaa hintaa, jonka WWS veloittaa riippumattomilta
asiakkailtaan yhteisön markkinoilla, kuten vahvistetaan lopullisen asetuksen 21 perustelukappaleessa sekä väliaikaisen asetuksen
41 ja 42 perustelukappaleessa, joissa viitataan viimeksi mainittuun säännökseen.
46      Toisaalta kantaja kuitenkin katsoo, että normaaliarvo olisi pitänyt määrittää perusasetuksen 2 artiklan 1–3 kohdan mukaisesti
ja että sen olisi pitänyt näin ollen vastata hintaa, jonka WWS veloittaa sen valmistamista mappimekanismeista Kiinan sisäisillä
markkinoilla.
47      Tässä yhteydessä on muistutettava perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan b alakohdan sanamuodosta seuraavan, että Kiinasta peräisin
olevien tuotteiden normaaliarvon määrittäminen perusasetuksen 2 artiklan 1–6 kohdan sääntöjen mukaan koskee ainoastaan yksittäisiä
erityistapauksia, joissa kyseessä olevat tuottajat ovat kukin osaltaan esittäneet asianmukaisesti perustellun vaatimuksen
perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan c alakohdassa mainittujen perusteiden ja menettelyjen mukaisesti osoittaakseen markkinatalousolosuhteiden
vallitsevan niiden tapauksessa (ks. vastaavasti asia T‑255/01, Changzhou Hailong Electronics & Light Fixtures ja Zhejiang
Yankon v. neuvosto, tuomio 23.10.2003, Kok., s. II‑4741, 40 kohta).
48      Nyt käsiteltävässä asiassa on kuitenkin todettava, että lopullisen asetuksen 14 perustelukappaleen mukaan kantajan perusasetuksen
2 artiklan 7 kohdan b alakohdan mukaisesti esittämä vaatimus hylättiin. Näin ollen kantajan mappimekanismien normaaliarvoa
ei voitu määrittää niin, että se vastaisi näiden tuotteiden hintoja kantajan kotimarkkinoilla eli WWS:n veloittamia hintoja
Kiinan markkinoilla, koska oli todettu, etteivät ne olleet tavanomaisen kaupankäynnin kohteina.
49      On myös huomattava, että kantajan tähän liittyvä viittaus edellä 36 kohdassa mainitussa asiassa Brother Industries vastaan
neuvosto annetun tuomion 15–18 kohtaan ei ole merkityksellinen nyt käsiteltävässä asiassa. Vaikka kyseisessä tuomiossa todettiin,
että toimielimet olivat perustellusti laskeneet Japanista peräisin olevan tuonnin normaaliarvon jälleenmyyjän kansallisilla
markkinoilla veloittaman jälleenmyyntihinnan perusteella, tämä arviointi perustui siihen, että Japani on markkinatalousmaa.
50      Lisäksi on todettava, että lopullisen asetuksen 17 perustelukappaleen mukaan kantajan valmistamien mappimekanismien normaaliarvo
laskettiin perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohdan mukaisen hyväksyttävän perusteen pohjalta. Oikeuskäytännön mukaan
tämän säännöksen tarkoituksena on nimenomaan välttää ottamasta huomioon voimassa olevia hintoja ja kustannuksia maissa, jotka
eivät ole markkinatalousmaita, koska kyseiset muuttujat eivät näissä maissa perustu markkinavoimien normaaliin vaikutukseen
(ks. analogisesti yhdistetyt asiat C 305/86 ja C 160/87, Neotype Techmashexport v. komissio ja neuvosto, tuomio 11.7.1990,
Kok., s. I-2945, 26 kohta sekä asia C 16/90, Nölle, tuomio 22.10.1991, Kok., s. I-5163, 10 kohta). Erityisesti 3.7.2006 päivätystä
kirjeestä käy ilmi, että kantajan mappimekanismien tapauksessa normaaliarvo laskettiin vertailukelpoisten yhteisön tuottajien
valmistus-, hallinto- ja muiden yleiskustannusten sekä kohtuullisen voiton arvioinnin perusteella. Laskentaan ei voitu kuitenkaan
sisällyttää lainkaan suoramyynnin kustannuksia, koska LECO ja WWS vastasivat kantajan tuotteiden markkinoille saattamisesta,
kuten tämä myönsi useita kertoja etenkin komissiolle tutkimuksen aikana kyselyyn lähettämissään vastauksissa sekä 5.6.2006
päivätyssä kirjeessä.
51      Kantajan mappimekanismien normaaliarvon laskentatavasta ja etenkin myyntikustannusten jättämisestä laskennan ulkopuolelle
seuraa näin ollen, että kantajan mappimekanismien normaaliarvon ja vientihinnan vertailussa olisi ollut epäsuhta, elleivät
toimielimet olisi tehneet perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan mukaisesti oikaisua ja vähentäneet vientihinnasta myyntikustannuksia,
jotka aiheutuvat kantajan mappimekanismien saattamisesta yhteisön markkinoille.
52      Näin ollen on todettava, etteivät toimielimet ole tehneet ilmeistä arviointivirhettä oikaistessaan kantajan valmistamien mappimekanismien
vientihintaa perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan mukaisesti.
53      Edellä esitetyn perusteella kantajan ensimmäisen kanneperusteen ensimmäinen osa on hylättävä.”

Oikeudenkäyntimenettely unionin tuomioistuimessa sekä asianosaisten ja muiden osapuolten vaatimukset
Dongguan vaatii valituksellaan, että unionin tuomioistuin
–        kumoaa valituksenalaisen tuomion siltä osin kuin siinä hylätään Dongguanin ensimmäisen kanneperusteen ensimmäinen osa ensimmäisessä
oikeusasteessa
–        ratkaisee asian ja kumoaa lopullisen asetuksen siltä osin kuin siinä asetetaan Dongguanin tuottamille mappimekanismeille polkumyyntitulli,
joka ylittää määrän, joka olisi tullut maksettavaksi ilman vientihintaan tehtyä riidanalaista oikaisua
–        velvoittaa neuvoston korvaamaan oikeudenkäyntikulut, ensimmäisessä oikeusasteessa aiheutuneet kulut mukaan lukien.
Neuvosto vaatii vastineessaan, että unionin tuomioistuin
–        hylkää valituksen
–        toissijaisesti hylkää kanteen
–        joka tapauksessa velvoittaa Dongguanin korvaamaan valituksesta aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
Komissio ilmoittaa omaksuvansa neuvoston kannan.
IML tukee neuvoston vaatimuksia.

Valituksen tarkastelu
Dongguan vaatii ainoalla kanneperusteellaan valituksenalaisen tuomion kumoamista siltä osin kuin ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuin hylkäsi ensimmäisen kanneperusteen ensimmäisen osan, joka koski perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan rikkomista,
koska toimielimet vertasivat Dongguanin mukaan mappimekanismien normaaliarvoa ja vientihintaa kaupan eri portaissa.

Asianosaisten ja muiden osapuolten lausumat
Dongguanin mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin pidättäytyi antamasta asianmukaista oikeusvaikutusta vertailukelpoisen
normaaliarvon käsitteelle, sellaisena kuin se on määriteltynä perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohdassa.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi näin ollen Dongguanin mukaan virheellisesti, että tällainen vertailukelpoinen
normaaliarvo vastasi tasoa, jolla mappimekanismit lähtevät Dongguanin tuotantoketjusta Kiinassa, vaikka se totesi valituksenalaisessa
tuomiossa, että myynti-, hallinto- ja muista yleiskustannuksista, jotka koskivat kotimarkkinamyyntiä ja vientiä, ei vastannut
Kiinassa toimiva yhtiö vaan siihen etuyhteydessä olevat yhtiöt markkinatalousmaassa eli Hongkongissa.
Dongguan väittää seuraavaksi, että tarkasteltaessa valituksenalaisen tuomion 38, 50, 60 ja 63 kohtaa yhdessä on kiistatonta,
että LECOlle ja WWS:lle Hongkongissa aiheutuneet myynti-, hallinto- ja muut yleiskustannukset johtuivat vientimyynnistä ja
Kiinassa toteutettavasta myynnistä, eikä sitä kiistetty, ettei Dongguanille aiheutunut myyntikustannuksia Kiinassa. Dongguan
väittää tästä, että perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan rikkominen perustuu suoraan argumenttiin, joka koskee saman asetuksen
2 artiklan 7 kohdan a alakohtaa.
Dongguanin mukaan sillä, että LECO ja WWS vastasivat sen tuotteiden markkinoille saattamisesta, ei ollut mitään yhteyttä normaaliarvon
määrittämiseen, koska kyseinen arvo oli vertailukelpoinen normaaliarvo eikä se näin ollen perustunut Dongguanille aiheutuneisiin
kustannuksiin. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamus valituksenalaisen tuomion 50 kohdassa siitä, että suoramyyntikustannuksia
ei ollut voitu sisällyttää tähän laskelmaan, koska LECO ja WWS vastasivat Dongguanin tuotteiden markkinoille saattamisesta,
on Dongguanin mukaan näin ollen virheellinen.
Toisaalta toteamus, jonka mukaan LECO ja WWS olivat vastuussa Dongguanin tuotteiden markkinoille saattamisesta, oli Dongguanin
mukaan merkityksellinen määritettäessä sitä valittajan jakelutien porrasta, jolle perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohdan
mukaisesti määritetty normaaliarvo oli asianmukainen vertailukelpoinen normaaliarvo. Dongguanin mukaan nyt käsiteltävässä
asiassa huomioon otettava porras valittajan jakelutiessä vastaa porrasta, jossa tuotteet ”lähtevät WWS:stä”, eli normaaliarvoa,
jolla tuote luovutettiin ensimmäisen kerran muulle kuin etuyhteydessä olevalle henkilölle kotimarkkinoilla.
Neuvosto muistuttaa, että tosiseikat, joita tämä valitusperuste koskee, ovat kiistattomia. Se väittää, että toimielimet laskivat
pätevästi normaaliarvon, joka muodostettiin noudettuna lähettäjältä -tasolla, yhtiölle, jolle ei aiheutunut minkäänlaisia
suoramyyntikustannuksia tuotteidensa myymisestä kotimarkkinoilla, tukeutumalla yhteisön tuotannonalan tietoihin. Vientihinta
määritettiin sen mukaan WWS:n ensimmäiseltä riippumattomalta asiakkaalta veloittamien hintojen mukaan.
Toimielimet tekivät neuvoston mukaan kuitenkin oikaisun Dongguanin soveltamaan vientihintaan perusasetuksen 2 artiklan 10
kohdan i alakohdan mukaisesti, koska Dongguan ei myynyt tuotteitaan suoraan riippumattomille asiakkaille, vaan kaikki sen
tuotanto meni vientiin sen kahden etuyhteydessä olevan myyntiyhtiön eli LECOn ja WWS:n välityksellä. Toimielimet päättelivät
neuvoston mukaan tästä, että yhtäältä Dongguanin ja toisaalta siihen etuyhteydessä olevien yhtiöiden eli LECOn ja WWS:n välinen
suhde oli rinnastettavissa suhteeseen palkkioperusteisen toimijan kanssa.
Neuvoston mukaan Dongguan ei väittänyt, että toimielimet olisivat rikkoneet perusasetuksen 2 artiklan 1−3 kohtaa ja 7 kohdan
a alakohtaa, koska ne eivät sisällyttäneet myyntikustannuksia laskennalliseen normaaliarvoon. Se katsoo lopuksi, että perusasetuksen
2 artiklan 10 kohdan i alakohdan rikkomista koskevat väitteet perustuvat yksinomaan siihen, että normaaliarvo vastasi porrasta,
jossa tuotteet ”lähtevät WWS:stä”. Tämä väite on neuvoston mukaan ilmeisen virheellinen, eikä sitä missään tapauksessa voida
ottaa tutkittavaksi, koska siinä kyseenalaistetaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tosiseikkoja koskevat toteamukset.
Näin ollen myös väite, jonka mukaan perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohtaa on rikottu, on neuvoston mukaan hylättävä.

Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
On todettava, että normaaliarvon ja vientihinnan määrittämisessä noudatetaan erilaisia sääntöjä ja että näin ollen kyseessä
olevia myynti-, hallinto- ja muita yleiskustannuksia ei pidä välttämättä käsitellä samalla tavalla molemmissa tapauksissa.
Mahdolliset näiden kahden arvon väliset erot voidaan kuitenkin ottaa huomioon perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdassa säädettyjen
oikaisujen yhteydessä (ks. vastaavasti asia C-69/89, Nakajima v. neuvosto, tuomio 7.5.1991, Kok., s. I‑2069, 73 kohta).
Sekä perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan sanamuodosta että sen yleisestä rakenteesta ilmenee, että vientihintaa tai normaaliarvoa
voidaan oikaista ainoastaan niiden erojen huomioimiseksi, jotka koskevat hintoihin ja siten niiden vertailukelpoisuuteen vaikuttavia
tekijöitä, sen varmistamiseksi, että vertailu tehdään kaupan samassa portaassa.
Nyt käsiteltävässä asiassa Dongguan väittää lähinnä, että vertailukelpoisen normaaliarvon, joka on määritelty perusasetuksen
2 artiklan 7 kohdan a alakohdan mukaisesti, on oltava vertailukelpoinen sen normaaliarvon kanssa, joka nyt käsiteltävässä
asiassa vastaa porrasta, jossa tuotteet ”lähtevät WWS:stä”. On esitetty, että koska nyt käsiteltävässä asiassa asianomainen
maa ei ole markkinatalousmaa, perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohdan mukaisesti määritetyn normaaliarvon on oltava
vertailukelpoinen markkinatalousolosuhteissa määritetyn normaaliarvon kanssa, eli sen on vastattava normaaliarvoa, jolla tuote
luovutetaan ensimmäistä kertaa henkilölle, joka ei ole etuyhteydessä kotimarkkinoilla, eli ensimmäiselle riippumattomalle
asiakkaalle.
Dongguanin mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hyväksyi valituksenalaisella tuomiolla vientihinnan alennuksen tasolle,
joka edelsi porrasta, jossa tuotteet ”lähtevät WWS:stä”, ja näin se loukkasi normaaliarvon ja vientihinnan, jonka pitäisi
vastata porrasta, jossa tuotteet ”lähtevät WWS:stä”, välisen symmetrian periaatetta, mikä siis merkitsee perusasetuksen 2
artiklan 10 kohdan rikkomista.
Nyt käsiteltävässä asiassa lopullisen asetuksen johdanto-osan 18 perustelukappaleesta ilmenee, että normaaliarvo määritetään
yhteisön tuotannonalalta peräisin olevien tietojen perusteella. Lopullisen asetuksen johdanto-osan 21 perustelukappaleen mukaisesti
väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 41 ja 42 perustelukappaleessa esitetyt yleiset menetelmät on vahvistettu.
Lopullisen asetuksen johdanto-osan 22 perustelukappaleen mukaan näiden mappimekanismien normaaliarvoja sekä vientihintoja
vertailtiin noudettuna lähettäjältä -tasolla samassa kaupan portaassa. Kyseisessä perustelukappaleessa todetaan, että jotta
normaaliarvon ja vientihinnan välinen vertailu olisi tasapuolinen, siinä otettiin perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan mukaisesti
huomioon erot niissä tekijöissä, joiden väitettiin ja osoitettiin vaikuttavan hintoihin ja niiden vertailukelpoisuuteen. Tekijät,
joiden osalta oikaisut hyväksyttiin, koskevat kustannuksia, jotka perustuvat Dongguanin mappimekanismien markkinoille saattamiseen
yhteisön markkinoille.
Dongguan väittää kuitenkin ensiksi viittaamalla edellä mainitussa asiassa Brother Industries vastaan neuvosto annettuun tuomioon
(15–18 kohta), että tärkein kysymys tässä asiassa koskee sen Dongguanin jakelutien portaan määrittämistä, jota vertailukelpoisen
normaaliarvon on perusasetuksen 2 artiklan 7 kohdan a alakohdan mukaisesti vastattava, ja kyse on tällöin markkinaolosuhteissa
määritetystä normaaliarvosta.
Kyseisestä tuomiosta toki ilmenee, että koska normaaliarvoa laskettaessa pyritään määrittämään tuotteen myyntihinta siinä
tapauksessa, että sitä myytäisiin alkuperä- tai viejämaassa, kyseisessä erityistapauksessa oli perusteltua käyttää etuyhteydessä
olevan jälleenmyyjän jälleenmyyntihintoja, koska näitä hintoja voitiin pitää tuotteen ensimmäistä myyntiä koskevina hintoina
tavanomaisessa kaupankäynnissä. Tuolloin asianomainen maa oli kuitenkin markkinatalousmaa. Nyt käsiteltävässä asiassa asianomaisten
mappimekanismien normaaliarvo laskettiin sen sijaan tämän tuomion 27 kohdassa kuvaillun hyväksyttävän perusteen pohjalta perusasetuksen
2 artiklan 7 kohdan a alakohdan mukaisesti, koska asianomainen maa ei ole markkinatalousmaa.
Vaikka perusasetuksen 2 artiklan 1 kohdassa säädetään yleisperiaatteesta, jonka mukaan normaaliarvo perustuu tavallisesti
viejämaan riippumattomien asiakkaiden tavanomaisessa kaupankäynnissä maksamiin tai maksettaviksi tuleviin hintoihin, asetuksen
2 artiklan 7 kohdan sanamuodosta, sen yleisestä rakenteesta tai unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ei ilmene, että unionin
toimielinten määrittäessä normaaliarvoa ”millä tahansa hyväksyttävällä perusteella” tämän normaaliarvon olisi aina vastattava
normaaliarvoa, jolla tuote luovutetaan ensimmäiselle riippumattomalle asiakkaalle. Tällainen tulkinta loukkaisi unionin toimielinten
harkintavaltaa, joka liittyy normaaliarvon määrittämiseen muille kuin markkinatalousmaille (ks. vastaavasti em. asia Ikea
Wholesale, tuomion 40 kohta).
Tätä päätelmää ei kyseenalaisteta perusasetuksen 2 artiklan 3 kohdalla, joka koskee yksinomaan markkinatalousolosuhteissa
toimivan vientiyrityksen normaaliarvon laskemista.
Edellä esitetyn perusteella on katsottava, että toimielimet laskivat pätevästi laskennallisen normaaliarvon noudettuna lähettäjältä
-tasolla, koska asianomaiselle yhtiölle ei aiheudu suoramyyntikustannuksia sen myynnistä kotimarkkinoilla.
Valituksenalaisen tuomion 51 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että Dongguanin mappimekanismien normaaliarvon
ja vientihinnan vertailussa olisi ollut epäsuhta, elleivät toimielimet olisi tehneet perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan mukaisesti
oikaisua ja vähentäneet vientihinnasta myyntikustannuksia, jotka aiheutuivat Dongguanin mappimekanismien saattamisesta yhteisön
markkinoille, koska myyntikustannuksia ei sisällytetty normaaliarvon määrittämiseen.
Voidakseen tehdä tällaisen oikaisun toimielinten on tukeuduttava Dongguanin mappimekanismien yhteisön markkinoille saattamisesta
aiheutuvien myyntikustannusten kaltaisiin seikkoihin, jotka ovat omiaan vaikuttamaan tietyissä määrin vientihinnan ja normaaliarvon
vertailtavuuteen.
Nyt käsiteltävässä asiassa toimielimet määrittivät vientihinnan niiden hintojen perusteella, joita Dongguaniin etuyhteydessä
olevat yhtiöt veloittivat ensimmäiseltä riippumattomalta asiakkaalta. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin täsmensi valituksenalaisen
tuomion 45 kohdassa, että Dongguan myönsi toimielinten tavoin sen mappimekanismien vientihinnan vastaavan hintaa, jonka WWS
veloitti riippumattomilta asiakkailtaan yhteisön markkinoilla.
Laskettu normaaliarvo ja vientihinta määritettiin nyt käsiteltävässä asiassa näin ollen kaupan kahdella eri tasolla, mikä
oli omiaan oikeuttamaan oikaisun.
Näin ollen on katsottava, että sen, ettei Dongguan harjoittanut myyntiä suoraan riippumattomille asiakkaille, ottaminen huomioon
unionin toimielinten perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan perusteella tekemää oikaisua varten teki normaaliarvosta
ja vientihinnasta vertailukelpoisia kaupan samassa portaassa polkumyyntimarginaalin määrittämiseksi samassa säännöksessä säädetyn
tasapuolisen vertailun vaatimusten mukaisesti. Oikaisusta ilmenee, että suoramyyntikustannuksia ei sisälly normaaliarvoon
eikä vientihintaan.
Toimielimet tai ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin eivät näin ollen toimineet virheellisesti, kun ne tekivät kyseisen oikaisun
perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan perusteella.
Dongguanin ainoa kanneperuste on näin ollen hylättävä.

Oikeudenkäyntikulut
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan, jota saman työjärjestyksen 118 artiklan nojalla sovelletaan valituksen
käsittelyyn, mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
Koska Dongguanin kanneperuste on hylätty ja koska neuvosto ja IML ovat vaatineet Dongguanin velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut,
tämä on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Työjärjestyksen 69 artiklan 4 kohdan, jota sovelletaan myös valituksen
käsittelyyn työjärjestyksen 118 artiklan nojalla, mukaan väliintulijana ensimmäisessä oikeusasteessa ollut komissio vastaa
omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Valitus hylätään.
2)
Dongguan Nanzha Leco Stationery Mfg. Co. Ltd vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Euroopan
unionin neuvoston ja IML Industria Meccanica Lombarda Srl:n oikeudenkäyntikulut.
3)
Euroopan komissio vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Allekirjoitukset
Oikeudenkäyntikieli: englanti.