CELEX: 62010CJ0270
Protokol vedrørende Fællesskabernes privilegier og immuniteter
artikel 14, stk. 1
fastsættelse af bopæl i skattemæssig henseende for en EU-tjenestemands ægtefælle
national lovgivning, hvorefter den pågældende efter at have været bosat i udlandet i tre år ikke længere anses for bosat i landet og derfor ikke længere er fuldt skattepligtig

Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 14, stk. 1, i protokol vedrørende De Europæiske Fællesskabers
privilegier og immuniteter, oprindeligt knyttet til traktaten om oprettelse af et fælles Råd og en fælles Kommission for De
Europæiske Fællesskaber (JO 1967 152, s. 13), og dernæst i medfør af Amsterdamtraktaten knyttet til EF-traktaten (herefter
»protokollen«).
Anmodningen er blevet indgivet under en sag indledt af Lotta Gistö med henblik på at fastlægge, om hun for skatteåret 2007
var fuldt eller blot begrænset indkomstskattepligtig i Finland.

Retsforskrifter

EU-retten
Protokollens artikel 13 havde følgende ordlyd:
»Løn, vederlag og honorarer, som Fællesskaberne udbetaler sine tjenestemænd og øvrige ansatte, beskattes til fordel for Fællesskaberne
på de betingelser og efter den fremgangsmåde, som fastsættes af Rådet på grundlag af forslag fra Kommissionen.
Tjenestemændene og de øvrige ansatte fritages for national beskatning af løn, vederlag og honorarer, som de modtager fra Fællesskaberne.«
Protokollens artikel 14, stk. 1, bestemte:
»Fællesskabernes tjenestemænd og øvrige ansatte, som udelukkende med henblik på virksomhed i Fællesskabernes tjeneste tager
ophold på en anden medlemsstats område end den stat, hvori de ved deres tiltræden i Fællesskabernes tjeneste havde bopæl i
skattemæssig henseende, skal med hensyn til beskatning af indkomst og formue og til arveafgift samt til anvendelsen af de
mellem Fællesskabernes medlemsstater indgåede overenskomster til undgåelse af dobbeltbeskatning af begge de nævnte stater
betragtes, som om de havde bevaret deres tidligere bopæl, under forudsætning af, at denne var beliggende i en af Fællesskabernes
medlemsstater. Denne bestemmelse finder ligeledes anvendelse på ægtefællen i det omfang, denne ikke er selverhvervende, og
på børn, som de i denne artikel nævnte personer tager vare på og forsørger.«

Nationale bestemmelser
§ 9, stk. 1, i lov om indkomstskat (Tuloverolaki (1992/1535)) af 30. december 1992 bestemmer:
»Følgende personer er indkomstskattepligtige:
1)      Enhver fysisk eller juridisk person, sammenslutning eller dødsbo, som i løbet af skatteåret har været bosiddende i Finland,
er skattepligtig med hensyn til indenlandske og udenlandske indkomster (fuld skattepligt).
2)      Enhver fysisk person, som ikke har haft bopæl i Finland i løbet af skatteåret, og enhver udenlandsk juridisk person for så
vidt angår indkomst opnået i Finland (begrænset skattepligt).«
Samme lovs § 11, stk. 1, har følgende ordlyd:
»En fysisk person anses for bosat i Finland, såfremt vedkommende har sin faktiske bopæl i Finland eller uafbrudt har opholdt
sig dér i over seks måneder, i hvilken periode midlertidigt fravær ikke er til hinder for, at opholdet anses for uafbrudt.
En finsk statsborger anses dog for bosat i Finland, selv om vedkommende ikke har opholdt sig uafbrudt i Finland i over seks
måneder, indtil tre år er forløbet at regne fra udgangen af det år, hvor vedkommende forlod landet, medmindre vedkommende
dokumenterer ikke at have haft væsentlig tilknytning til Finland i det omhandlede skatteår. Hvis ikke andet dokumenteres,
anses en finsk statsborger efter nævnte tidspunkt ikke for bosat i Finland.«

Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
Lotta Gistö, der er finsk statsborger, etablerede sig sammen med sin familie i foråret 2003 i Storhertugdømmet Luxembourg,
da hendes ægtefælle var blevet ansat som oversætter ved Europa-Parlamentet. Siden da har Luxembourg været ægteparret Gistös
bopæl.
I 2007 havde Lotta Gistö orlov fra sit arbejde som børnehavepædagog i Turku (Finland) og var ikke selverhvervende i Luxembourg.
I Finland ejer hun forskellige værdipapirer og flere ejendomme, der er købt med investering for øje, og som lejes ud.
Med henblik på at fastlægge, om hun for skatteåret 2007 stadig var fuldt indkomstskattepligtig i Finland, henvendte Lotta
Gistö sig til Keskusverolautakunta (skatteretsnævnet), der er et organ under skatteforvaltningen, som på anmodning fra en
skattepligtig person kan afgive en bindende forhåndsbesked på skatteområdet. På anmodning fra Lotta Gistö afgav skatteretsnævnet
en forhåndsbesked og fastslog herved, at Lotta Gistös bopæl i skattemæssig henseende stadig var Finland i henhold til protokollens
artikel 14, og at hun følgelig var fuldt indkomstskattepligtig, eftersom hun ikke var selverhvervende i Luxembourg.
Lotta Gistö indbragte dernæst denne forhåndsbesked for Korkein hallinto-oikeus.
Denne ret har anført, at en løsning af tvisten i overensstemmelse med protokollen vil medføre, at den pågældende som følge
af sin etablering i Luxembourg udsættes for en ugunstig skattemæssig behandling, idet hun fortsat vil være underlagt almindelig
skattepligt i Finland, mens hun ved anvendelse af den nationale lovgivning ville have været begrænset skattepligtig i dette
land fra skatteåret 2007.
På denne baggrund har Korkein hallinto-oikeus besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Skal bestemmelsen i [protokollens] artikel 14 i Lotta Gistös tilfælde fortolkes således, at hendes bopæl i skattemæssig henseende
i medfør af protokollens bestemmelse i 2007 fortsat er Finland, eller skal protokollen forstås således, at det i sidste ende
er bestemmelserne i medlemsstatens interne lovgivning, der afgør spørgsmålet om almindelig skattepligt i en medlemsstat, i
dette tilfælde Finland?«

Om det præjudicielle spørgsmål
Med det præjudicielle spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om protokollens artikel 14, stk. 1, skal
fortolkes således, at en ægtefælle til en person, som udelukkende på grund af sidstnævntes tiltrædelse i Den Europæiske Unions
tjeneste tager ophold på en anden medlemsstats område end den stat, hvori ægtefællen ved nævnte persons tiltrædelse i Den
Europæiske Unions tjeneste havde bopæl i skattemæssig henseende, skal anses for at have bevaret sin bopæl i skattemæssig henseende
i sidstnævnte medlemsstat, såfremt den pågældende ikke er selverhvervende.
Med henblik på besvarelsen af dette spørgsmål bemærkes, at protokollens artikel 13 og 14 fordeler beskatningskompetencen mellem
EU og den medlemsstat, hvori tjenestemanden eller øvrige ansatte havde bopæl i skattemæssig henseende, før han trådte i EU’s
tjeneste (jf. dom af 25.5.1993, sag C-263/91, Kristoffersen, Sml. I, s. 2755, præmis 9, og af 17.6.1993, sag C-88/92, X, Sml.
I, s. 3315, præmis 11).
I henhold til protokollens artikel 13 beskattes løn, vederlag og honorarer, som EU udbetaler sine tjenestemænd og øvrige ansatte,
til fordel for EU, idet disse fritages for national beskatning (jf. Kristoffersen-dommen, præmis 10).
I henhold til protokollens artikel 14, stk. 1, skal EU’s tjenestemænd og øvrige ansatte, som udelukkende med henblik på virksomhed
i EU’s tjeneste tager ophold på en anden medlemsstats område end den stat, hvori de ved deres tiltræden i EU’s tjeneste havde
bopæl i skattemæssig henseende, bl.a. med hensyn til beskatning af indkomst, af begge de nævnte stater betragtes, som om de
havde bevaret deres tidligere bopæl, under forudsætning af, at denne var beliggende i en af EU’s medlemsstater (jf. Kristoffersen-dommen,
præmis 11, og X-dommen, præmis 9).
Heraf følger, at oprindelsesmedlemsstaten, hvor tjenestemanden eller den ansatte bevarer sin bopæl i skattemæssig henseende,
i henhold til protokollens artikel 14, stk. 1, principielt bevarer sin kompetence til at beskatte alle disse personers andre
indtægter end løn, vederlag og honorarer, som EU udbetaler, og pålægge dem indkomstskat, selv hvis disse personer ikke længere
har deres faktiske bopæl dér (jf. i denne retning dom af 13.11.2003, sag C-209/01, Schilling og Fleck-Schilling, Sml. I, s. 13389,
præmis 31). Begrebet indkomstskat i den forstand, hvori det er anvendt i protokollens artikel 14, skal bestemmes efter kriterierne
i den nationale lovgivning, der finder anvendelse (jf. Kristoffersen-dommen, præmis 12).
Det fremgår endvidere af retspraksis, at den kompetencefordeling, der er foretaget ved protokollens artikel 14, ville blive
forrykket, hvis tjenestemanden eller den ansatte frit kunne vælge sin bopæl i skattemæssig henseende (jf. X-dommen, præmis
12).
Eftersom protokollens bestemmelser på skatteområdet i henhold til protokollens artikel 14, stk. 1, andet punktum, ligeledes
finder anvendelse på tjenestemandens eller den ansattes ægtefælle, såfremt denne ikke er selverhvervende, kan fastlæggelsen
af nævnte ægtefælles bopæl i skattemæssig henseende heller ikke bero på den pågældendes vilje.
Heraf følger, at den medlemsstat, hvor den pågældende havde sin bopæl i skattemæssig henseende, inden den pågældendes ægtefælle
tiltrådte i EU’s tjeneste, i et tilfælde som det i hovedsagen omhandlede bevarer sin kompetence til at beskatte alle den pågældendes
andre indtægter end løn, vederlag og honorarer, som EU udbetaler, for så vidt som den pågældende ikke er selverhvervende.
Ovenstående fortolkning er ikke i strid med princippet om ligebehandling, idet det fremgår af fast retspraksis, at tjenestemænd
og øvrige ansatte i EU og deres ægtefæller, forudsat at sidstnævnte ikke er selverhvervende i den medlemsstat, hvor tjenestemanden
eller den ansatte udøver virksomhed i EU’s tjeneste, i skattemæssig henseende ikke kan anses for at være i samme situation
som en vandrende arbejdstager, der har etableret sig i en anden medlemsstat end sin oprindelsesmedlemsstat (jf. i denne retning
dommen i sagen Schilling og Fleck-Schilling, præmis 29).
Henset til ovenstående betragtninger, skal det forelagte spørgsmål besvares med, at protokollens artikel 14, stk. 1, skal
fortolkes således, at en ægtefælle til en person, som udelukkende på grund af sidstnævntes tiltrædelse i Den Europæiske Unions
tjeneste tager ophold på en anden medlemsstats område end den stat, hvori ægtefællen ved nævnte persons tiltrædelse i Den
Europæiske Unions tjeneste havde bopæl i skattemæssig henseende, skal anses for at have bevaret sin bopæl i skattemæssig henseende
i sidstnævnte medlemsstat, såfremt den pågældende ikke er selverhvervende.

Sagens omkostninger
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer
det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt
i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Femte Afdeling) for ret:
Artikel 14, stk. 1, i protokol vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter, oprindeligt knyttet til
traktaten om oprettelse af et fælles Råd og en fælles Kommission for De Europæiske Fællesskaber, og dernæst i medfør af Amsterdamtraktaten
knyttet til EF-traktaten, skal fortolkes således, at en ægtefælle til en person, som udelukkende på grund af sidstnævntes
tiltrædelse i Den Europæiske Unions tjeneste tager ophold på en anden medlemsstats område end den stat, hvori ægtefællen ved
nævnte persons tiltrædelse i Den Europæiske Unions tjeneste havde bopæl i skattemæssig henseende, skal anses for at have bevaret
sin bopæl i skattemæssig henseende i sidstnævnte medlemsstat, såfremt den pågældende ikke er selverhvervende.
Underskrifter
*
Processprog: finsk.