CELEX: 62007TJ0038
Konkurencija
Karteliai
Butadieno kaučiuko ir stireno-butadieno kaučiuko, gauto emulsinės polimerizacijos būdu, rinka
Sprendimas, kuriuo konstatuojamas EB 81 straipsnio pažeidimas
Neteisėtų veiksmų inkriminavimas
Baudos
Pažeidimo sunkumas
Sunkinančios aplinkybės

Ginčo aplinkybės
2006 m. lapkričio 29 d. sprendimu C (2006) 5700 galutinis (byla COMP/F/38.638 – Butadieno kaučiukas ir stireno‑butadieno kaučiukas,
gautas emulsinės polimerizacijos būdu, toliau – ginčijamas sprendimas) Europos Bendrijų Komisija konstatavo, kad dalyvaudamos
minėtų produktų rinkos kartelyje kelios įmonės pažeidė EB 81 straipsnio 1 dalį ir Europos ekonominės erdvės (EEE) susitarimo
53 straipsnį.
Ginčijamas sprendimas skirtas šioms įmonėms:
–
Bayer AG
, įsikūrusiai Lėverkuzene (Vokietija),
–
The Dow Chemical Company
, įsikūrusiai Midlande, Mičigane (Jungtinės Amerikos Valstijos) (toliau –
Dow Chemical
),
–
Dow Deutschland Inc.
, įsikūrusiai Švalbache (Vokietija),
–
Dow Deutschland Anlagengesellschaft mbH
(buvusi
Dow Deutschland GmbH & Co. OHG
), įsikūrusiai Švalbache,
–
Dow Europe
, įsikūrusiai Horgene (Šveicarija),
–
Eni SpA
, įsikūrusiai Romoje (Italija),
–
Polimeri Europa SpA
, įsikūrusiai Brindizyje (Italija) (toliau –
Polimeri
),
–
Shell Petroleum NV
, įsikūrusiai Hagoje (Nyderlandai),
–
Shell Nederland BV
, įsikūrusiai Hagoje,
–
Shell Nederland Chemie BV
, įsikūrusiai Roterdame (Nyderlandai),
–
Unipetrol a.s.
, įsikūrusiai Prahoje (Čekijos Respublika),
–
Kaučuk a.s.
, įsikūrusiai Kralupuose prie Vltavos (Čekijos Respublika),
–
Trade‑Stomil sp. z o.o.
, įsikūrusiai Lodzėje (Lenkija) (toliau –
Stomil
).
Įmones
Dow Deutschland
,
Dow Deutschland Anlagengesellschaft
ir
Dow Europe
tiesiogiai ar netiesiogiai visiškai kontroliuoja
Dow Chemical
(toliau kartu vadinamos
Dow
) (ginčijamo sprendimo 16–21 konstatuojamosios dalys).
Su nagrinėjamais produktais susijusią
Eni
veiklą iš pradžių vykdė
EniChem Elastomeri Srl
, kurią netiesiogiai kontroliavo
Eni
per dukterinę bendrovę
EniChem SpA
(toliau –
EniChem SpA
). 1997 m. lapkričio 1 d.
EniChem Elastomeri
buvo prijungta prie
EniChem SpA
.
Eni
kontroliavo 99,97 %
EniChem SpA
. 2002 m. sausio 1 d.
EniChem SpA
savo strateginę cheminę veiklą (įskaitant veiklą, susijusią su butadieno kaučiuku ir stireno‑butadieno kaučiuku, gautu emulsinės
polimerizacijos būdu) perdavė jai 100 % priklausančiai dukterinei bendrovei
Polimeri
. Nuo 2002 m. spalio 21 d.
Eni
tiesiogiai ir visiškai kontroliavo
Polimeri
. 2003 m. gegužės 1 d.
EniChem SpA
pakeitė pavadinimą į
Syndial SpA
(ginčijamo sprendimo 26–32 konstatuojamosios dalys). Ginčijamame sprendime pavadinimą „EniChem“ Komisija vartoja turėdama
omenyje visas
Eni
priklausančias bendroves (toliau –
EniChem
) (ginčijamo sprendimo 36 konstatuojamoji dalis).

Shell Nederland Chemie
yra
Shell Nederland
, kurią visiškai kontroliuoja
Shell Petroleum
, dukterinė bendrovė (ginčijamo sprendimo 38–40 konstatuojamosios dalys).

Kaučuk
buvo įkurta 1997 m., susijungus
Kaučuk Group a.s.
ir
Chemopetrol Group a.s.
1997 m. liepos 21 d.
Unipetrol
įgijo visą susijungusių įmonių turtą, teises ir įsipareigojimus.
Unipetrol
priklauso 100 %
Kaučuk
akcijų (ginčijamo sprendimo 45 ir 46 konstatuojamosios dalys). Be to, remiantis ginčijamu sprendimu,
Tavorex s.r.o.
(toliau –
Tavorex
), įsteigta Čekijos Respublikoje, atstovavo
Kaučuk
(ir jos pirmtakei
Kaučuk Group
) vykdant eksportą nuo 1991 m. iki 2003 m. vasario 28 d. Ginčijamame sprendime taip pat pažymėta, kad nuo 1996 m.
Tavorex
atstovavo
Kaučuk
Europos sintetinio kaučiuko asociacijos susitikimuose (ginčijamo sprendimo 49 konstatuojamoji dalis).
Remiantis ginčijamu sprendimu, apie 30 metų, bent iki 2001 m.,
Stomil
atstovavo Lenkijos gamintojai
Chemical Company Dwory S.A.
(toliau –
Dwory
), jai vykdant eksporto veiklą. Ginčijamame sprendime taip pat pažymėta, kad nuo 1997 iki 2000 m.
Stomil
atstovavo
Dwory
Europos sintetinio kaučiuko asociacijos susitikimuose (ginčijamo sprendimo 51 konstatuojamoji dalis).
Laikoma, kad pažeidimas buvo vykdomas nuo 1996 m. gegužės 20 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d. (
Bayer
,
Eni
ir
Polimeri
atveju), nuo 1996 m. gegužės 20 d. iki 1999 m. gegužės 31 d. (
Shell Petroleum
,
Shell Nederland
ir
Shell Nederland Chemie
atveju), nuo 1996 m. liepos 1 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d. (
Dow Chemical
atveju), nuo 1996 m. liepos 1 d. iki 2001 m. lapkričio 27 d. (
Dow Deutschland
atveju), nuo 1999 m. lapkričio 16 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d. (
Unipetrol
ir
Kaučuk
atveju), nuo 1999 m. lapkričio 16 d. iki 2000 m. vasario 22 d. (
Stomil
atveju), nuo 2001 m. vasario 22 d. iki 2002 m. vasario 28 d. (
Dow Deutschland Anlagengesellschaft
atveju) ir nuo 2001 m. lapkričio 26 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d. (
Dow Europe
atveju) (ginčijamo sprendimo 476–485 konstatuojamosios dalys ir rezoliucinės dalies 1 straipsnis).
Butadieno kaučiukas (toliau – BK) ir stireno‑butadieno kaučiukas, gautas emulsinės polimerizacijos būdu (toliau – SBK), yra
sintetiniai kaučiukai, iš esmės naudojami padangų gamyboje. Šie du produktai pakeičiami tarpusavyje ir su kitais sintetiniais
bei natūraliu kaučiuku (ginčijamo sprendimo 3–6 konstatuojamosios dalys).
Be ginčijamame sprendime paminėtų gamintojų, ribotą BK ir SBK kiekį EEE teritorijoje pardavė kiti Azijoje ir rytų Europoje
įsikūrę gamintojai. Be to, didelę BK dalį tiesiogiai gamina dideli padangų gamintojai (ginčijamo sprendimo 54 konstatuojamoji
dalis).
2002 m. gruodžio 20 d.
Bayer
susisiekė su Komisijos tarnybomis ir išreiškė norą bendradarbiauti pagal Komisijos pranešimą apie atleidimą nuo baudų ir
baudų sumažinimą kartelių atveju (OL C 45, 2002, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 155, toliau –
pranešimas dėl bendradarbiavimo) dėl BK ir SBK. Kiek tai susiję su SBK,
Bayer
žodžiu apibūdino pagal kartelį vykdomą veiklą. Šis žodinis pareiškimas buvo įrašytas į magnetinę juostą (ginčijamo sprendimo
67 konstatuojamoji dalis).
2003 m. sausio 14 d.
Bayer
žodžiu apibūdino su BK susijusią pagal kartelį vykdomą veiklą. Šis žodinis pareiškimas buvo įrašytas į magnetinę juostą.
Bayer
taip pat pateikė Europos sintetinio kaučiuko asociacijos BK komiteto susitikimų protokolų (ginčijamo sprendimo 68 konstatuojamoji
dalis).
2003 m. vasario 5 d. Komisija pranešė
Bayer
apie savo sprendimą suteikti jai sąlyginį atleidimą nuo baudos (ginčijamo sprendimo 69 konstatuojamoji dalis).
2003 m. kovo 27 d. Komisija, remdamasi 1962 m. vasario 6 d. Tarybos reglamento Nr. 17, pirmojo reglamento, įgyvendinančio
[EB 81] ir [82] straipsnius (OL 13, 1962, p. 204; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 8 t., p. 3), 14 straipsnio
3 dalimi, atliko patikrinimą
Dow Deutschland

& Co
. patalpose (ginčijamo sprendimo 70 konstatuojamoji dalis).
Nuo 2003 m. rugsėjo mėn. iki 2006 m. liepos mėn. ginčijamame sprendime nurodytoms įmonėms Komisija nusiuntė kelis prašymus
pateikti informaciją pagal Reglamento Nr. 17 11 straipsnį ir 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 dėl
konkurencijos taisyklių, nustatytų [EB] 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo (OL L 1, 2003, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas
lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205) 18 straipsnį (ginčijamo sprendimo 71 konstatuojamoji dalis).
2003 m. spalio 16 d.
Dow Deutschland
ir
Dow Deutschland

& Co
susitiko su Komisijos tarnybomis ir išreiškė norą bendradarbiauti pagal pranešimą dėl bendradarbiavimo. Šiame susitikime
buvo žodžiu apibūdinta su BK ir SBK susijusi kartelio veikla. Šis žodinis apibūdinimas buvo įrašytas. Taip pat perduota medžiaga,
kurioje buvo su karteliu susiję dokumentai (ginčijamo sprendimo 72 konstatuojamoji dalis).
2005 m. kovo 4 d.
Dow Deutschland
buvo informuota apie Komisijos ketinimą sumažinti jos baudą nuo 30 iki 50 % (ginčijamo sprendimo 73 konstatuojamoji dalis).
2005 m. birželio 7 d. Komisija pradėjo procedūrą ir nusiuntė ginčijamo sprendimo adresatėms, išskyrus
Unipetrol
ir
Dwory
, pirmąjį pranešimą apie kaltinimus. Pirmasis pranešimas apie kaltinimus taip pat buvo skirtas
Tavorex
, tačiau šiai įmonei jis nebuvo perduotas, nes nuo 2004 m. spalio mėn. buvo vykdoma jos bankroto procedūra. Taigi procedūra
jos atžvilgiu buvo nutraukta (ginčijamo sprendimo 49 ir 74 konstatuojamosios dalys).
Suinteresuotosios įmonės pateikė rašytines pastabas dėl šio pirmojo pranešimo apie kaltinimus (ginčijamo sprendimo 75 konstatuojamoji
dalis). Komisijos patalpose jos taip pat turėjo galimybę susipažinti su bylos medžiaga, įrašyta į kompaktinę plokštelę, žodiniais
pareiškimais ir su tuo susijusiais dokumentais (ginčijamo sprendimo 76 konstatuojamoji dalis).
2005 m. lapkričio 3 d.
Manufacture française des pneumatiques Michelin
(toliau –
Michelin
) paprašė leisti įstoti į bylą. 2006 m. sausio 13 d. ji pateikė rašytinius komentarus (ginčijamo sprendimo 78 konstatuojamoji
dalis).
2006 m. balandžio 6 d. Komisija priėmė antrąjį ginčijamo sprendimo adresatėms skirtą pranešimą apie kaltinimus. Šiuo klausimu
suinteresuotos įmonės pateikė rašytines pastabas (ginčijamo sprendimo 84 konstatuojamoji dalis).
2006 m. gegužės 12 d.
Michelin
pateikė skundą pagal 2004 m. balandžio 7 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 773/2004 dėl bylų nagrinėjimo Komisijoje pagal [EB] 81
ir 82 straipsnius tvarkos (OL L 123, p. 18; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 3 t., p. 81) 5 straipsnį (ginčijamo
sprendimo 85 konstatuojamoji dalis).
2006 m. birželio 22 d. ginčijamo sprendimo adresatės, išskyrus
Stomil
, ir
Michelin
dalyvavo Komisijos surengtoje apklausoje (ginčijamo sprendimo 86 konstatuojamoji dalis).
Neturėdama pakankamų
Dwory
dalyvavimo kartelyje įrodymų Komisija nusprendė nutraukti procedūrą jos atžvilgiu (ginčijamo sprendimo 88 konstatuojamoji
dalis). Komisija taip pat nusprendė nutraukti procedūrą
Syndial
atžvilgiu (ginčijamo sprendimo 89 konstatuojamoji dalis).
Be to, nors iš pradžių buvo naudojami du skirtingi (vienas BK, o kitas SBK atveju) bylų numeriai (COMP/E‑1/38.637 ir COMP/E‑1/38.638),
po to, kai buvo priimtas pirmasis pranešimas apie kaltinimus, Komisija naudojo vieną numerį (COMP/F/38.638) (ginčijamo sprendimo
90 ir 91 konstatuojamosios dalys).
Administracinė procedūra buvo baigta 2006 m. lapkričio 29 d. Komisijai priėmus ginčijamą sprendimą.
Pagal ginčijamo sprendimo rezoliucinės dalies 1 straipsnį toliau išvardytos įmonės, nurodytais laikotarpiais dalyvaudamos
viename tęstiniame susitarime, kuriuo jos susitarė nustatyti tikslines kainas, pasidalyti klientus agresyvios konkurencijos
atsisakymo susitarimais ir keistis svarbia informacija apie kainas, konkurentus ir klientus BK bei SBK sektoriuose, pažeidė
EB 81 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį:
a)
Bayer
– nuo 1996 m. gegužės 20 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d.;
b)
Dow Chemical –
nuo 1996 m. liepos 1 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d.;
Dow Deutschland –
nuo 1996 m. liepos 1 d. iki 2001 m. lapkričio 27 d.;
Dow Deutschland Anlagengesellschaft –
nuo 2001 vasario 22 d. iki 2002 m. vasario 28 d.;
Dow Europe –
nuo 2001 m. lapkričio 26 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d.;
c)
Eni –
nuo 1996 m. gegužės 20 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d.;
Polimeri –
nuo 1996 m. gegužės 20 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d.;
d)
Shell Petroleum –
nuo 1996 m. gegužės 20 d. iki 1999 m. gegužės 31 d.;
Shell Nederland
– nuo 1996 m. gegužės 20 d. iki 1999 m. gegužės 31 d.;
Shell Nederland Chemie –
nuo 1996 m. gegužės 20 d. iki 1999 m. gegužės 31 d.;
e)
Unipetrol –
nuo 1999 m. lapkričio 16 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d.;
Kaučuk
nuo 1999 m. lapkričio 16 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d.;
f)
Stomil –
nuo 1999 m. lapkričio 16 d. iki 2000 m. vasario 22 d.
Remdamasi ginčijamame sprendime konstatuotomis faktinėmis aplinkybėmis ir atliktais teisiniais vertinimais, Komisija skyrė
suinteresuotosioms įmonėms baudas, kurios buvo apskaičiuotos pagal Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį
ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairėse (OL C 9, 1998, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k.,
8 sk., 1 t., p. 171, toliau – gairės) ir pranešime dėl bendradarbiavimo aprašytą metodą.
Ginčijamo sprendimo rezoliucinės dalies 2 straipsniu buvo skirtos tokios baudos:
a)
Bayer
– 0 EUR;
b)
Dow Chemical
– 64,575 mln. EUR, kurių:
i)       60,27 mln. EUR solidariai su
Dow Deutschland
;
ii)      47,355 mln. EUR solidariai su
Dow Deutschland Anlagengesellschaft
ir
Dow Europe
;
c)
ENI
ir
Polimeri
solidariai – 272,25 mln. EUR;
d)
Shell Petroleum
,
Shell Nederland
ir
Shell Nederland Chemie
solidariai – 160,875 mln. EUR;
e)
Unipetrol
ir
Kaučuk
solidariai – 17,55 mln. EUR;
f)
Stomil
– 3,8 mln. EUR.
Ginčijamo sprendimo rezoliucinės dalies 3 straipsniu 1 straipsnyje išvardytoms įmonėms nurodoma nedelsiant nutraukti, jeigu
jos to dar nepadarė, tame pačiame straipsnyje nurodytus pažeidimus ir ateityje susilaikyti nuo bet kokių 1 straipsnyje aprašytų
veiksmų ar elgesio, taip pat nuo bet kokių priemonių, kurių tikslas ar poveikis yra toks pats.

Procesas ir šalių reikalavimai
2007 m. vasario 16 d. Bendrojo Teismo kanceliarijoje gautu pareiškimu
Shell Petroleum, Shell Nederland
ir
Shell Nederland Chemie
(toliau kartu vadinamos
Shell
) pareiškė šį ieškinį.
2009 m. balandžio 2 d. Bendrojo Teismo pirmininko sprendimu N. Wahl buvo paskirtas į kolegiją, nes vienas iš jos narių negalėjo
vykdyti savo pareigų.
Susipažinęs su teisėjo pranešėjo pranešimu, Bendrasis Teismas (pirmoji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį.
Šalių žodiniai argumentai ir atsakymai į Bendrojo Teismo žodžiu užduotus klausimus buvo išklausyti 2009 m. spalio 12 d. posėdyje.

Shell Petroleum
Bendrojo Teismo prašo:
–        visų pirma panaikinti visą ginčijamą sprendimą, kiek jis skirtas
Shell Petroleum
,
–        nepatenkinus pirmojo reikalavimo:
–        panaikinti ginčijamo sprendimo 2 straipsnio d punktą arba
–        sumažinti baudą, kiek jos dydis yra netinkamas,
–        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

Shell Nederland
Bendrojo Teismo prašo:
–        visų pirma panaikinti visą ginčijamą sprendimą, kiek jis skirtas
Shell Nederland
,
–        nepatenkinus pirmojo reikalavimo:
–        panaikinti ginčijamo sprendimo 2 straipsnio d punktą arba
–        sumažinti baudą, kiek jos dydis yra netinkamas,
–        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

Shell Nederland Chemie
Bendrojo Teismo prašo:
–        panaikinti ginčijamo sprendimo 2 straipsnio d punktą arba sumažinti baudą, kiek jos dydis yra netinkamas,
–        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Bendrojo Teismo prašo:
–        atmesti ieškinį kaip nepagrįstą,
–        priteisti iš ieškovių bylinėjimosi išlaidas.

Dėl teisės
Savo reikalavimus
Shell
grindžia keturiais ieškinio pagrindais. Pirmuoju pagrindu
Shell
ginčija Komisijos padarytą pažeidimo inkriminavimą bendrovėms
Shell Petroleum
ir
Shell Nederland
. Antruoju pagrindu
Shell
ginčija pradinės baudos padidinimą 50 % dėl pažeidimo pakartotinumo. Trečiuoju pagrindu
Shell
teigia, kad Komisija padarė klaidą taikydama dauginimo koeficientą, turintį atgrasomąjį poveikį. Ketvirtuoju pagrindu
Shell
tvirtina, kad Komisija padarė klaidą nustatydama pradinės baudos dydį.
Savo rašytinėse pastabose
Shell
visų pirma pažymi, kad Komisija nurodo, jog
Shell
neginčija jokių ginčijamame sprendime išdėstytų faktinių aplinkybių, be kita ko, susijusių su jos dalyvavimo kartelyje mastu.
Be to, Komisija pateikia nuorodą į ginčijamą sprendimą ir
Bayer
pareiškimus ir teigia, kad
Shell
vaidino lemiamą vaidmenį diskusijose tiek dėl BK, tiek dėl SBK kainų nustatymo. Šie teiginiai leidžia manyti, kad
Shell
pripažino vaidinusi lemiamą vaidmenį darant pažeidimą. Tačiau taip nėra, net jeigu
Shell
pripažino, kad
Shell Nederland Chemie
pažeidė EB 81 straipsnį.
Shell
, be kita ko, ginčijo
Bayer
teiginius vykstant administracinei procedūrai. Be to, remdamasi
Bayer
teiginiais Komisija nepadarė jokios teisinės išvados.
1.
Dėl reikalavimų iš dalies panaikinti ginčijamą sprendimą

Dėl pirmojo ieškinio pagrindo, susijusio su neteisėtu pažeidimo inkriminavimu bendrovėms Shell Petroleum ir Shell Nederland

Shell
mano, kad inkriminuodama pažeidimą bendrovėms
Shell Petroleum
ir
Shell Nederland
Komisija pažeidė EB 81 straipsnį ir Reglamento Nr. 1/2003 7 straipsnio 1 dalį bei 23 straipsnio 2 dalį.
Pirmąjį
Shell
pagrindą sudaro trys dalys. Pirmąja dalimi
Shell
teigia, kad Komisija taikė klaidingą patronuojančios bendrovės atsakomybės vertinimo kriterijų. Antrąja dalimi
Shell
tvirtina, kad bet kuriuo atveju
Shell Petroleum
ir
Shell Nederland
paneigė jų atžvilgiu darytą prezumpciją. Trečiąja dalimi
Shell
nurodo Komisijos padarytos klaidos padarinius.
Dėl pirmosios dalies, susijusios su klaidingu pažeidimo inkriminavimo sąlygų taikymu
–       Šalių argumentai

Shell
teigia, kad pripažįstant bendrovių
Shell Nederland
ir
Shell Petroleum
atsakomybę už pažeidimą neatsižvelgiama į tai, kad
Shell Nederland Chemie
(kuri tiesiogiai dalyvavo darant pažeidimą) turi juridinio asmens statusą.
Remiantis 2002 m. kovo 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimu
ABB Asea Brown Boveri prieš Komisiją
(T‑31/99, Rink. p. II‑1881, 60 punktas), Komisija turi atsakyti į du klausimus. Visų pirma – kokia įmonė, kaip tai suprantama
pagal EB 81 straipsnį, padarė pažeidimą? Po to – kokiam fiziniam ar juridiniam asmeniui sprendimas yra skirtas ir pažeidimas
gali būti inkriminuotas? Ekonominio vieneto sąvoka turi reikšmės atsakant į pirmąjį klausimą. Ji nėra svarbi atsakant į antrąjį.
Nors įmonės sąvoka turi lemiamos reikšmės konstatuojant atsakomybę, grupei priklausančios bendrovės padarytas pažeidimas visada
ir savaime inkriminuojamas patronuojančiai bendrovei, grupės organizacinėje struktūroje užimančiai aukštesnę vietą.
Anot
Shell
, dukterinių bendrovių veiksmai gali būti priskirti patronuojančiai bendrovei tik esant „tam tikroms aplinkybėms“ (1972 m.
liepos 14 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Imperial Chemical Industries prieš Komisiją
, 48/69, Rink. p. 619, 135 punktas). Tai reiškia, kad patronuojanti bendrovė turi būti iš tikrųjų pasinaudojusi savo lemiama
įtaka dukterinei bendrovei, kiek tai susiję su šios veiksmais (minėto Teisingumo Teismo sprendimo
Imperial Chemical Industries prieš Komisiją
137 punktas; 1972 m. liepos 14 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Geigy prieš Komisiją
, 52/69, Rink. p. 787, 45 punktas ir 1973 m. vasario 21 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Europemballage ir Continental Can prieš Komisiją
, 6/72, Rink. p. 215, 16 punktas). 1983 m. spalio 25 d. Teisingumo Teismo sprendime
AEG‑Telefunken prieš Komisiją
(107/82, Rink. p. 3151, 50 punktas) šiuo klausimu laikomasi tokio paties požiūrio. Toje byloje Teisingumo Teismas konstatavo,
kad egzistuoja „tam tikros aplinkybės“, leidžiančios atsakomybę už pažeidimą inkriminuoti patronuojančiai bendrovei. Be to,
2000 m. lapkričio 16 d. Sprendimo
Stora Kopparbergs Bergslags prieš Komisiją
(C‑286/98 P, Rink. p. I‑9925, toliau – Sprendimas
Stora
) 29 punkte Teisingumo Teismas nusprendė, kad Pirmosios instancijos teismas teisėtai galėjo preziumuoti, jog patronuojanti
bendrovė iš tiktųjų darė lemiamą įtaką savo dukterinės bendrovės veiksmams, „ypač po to“, kai konstatavo, kad per administracinę
procedūrą pati patronuojanti bendrovė prisistatė kaip vienintelė Komisijos pašnekovė. Tuo remdamasi
Shell
daro išvadą, jog, nesant kitų įrodymų, neegzistuoja prezumpcija, kad patronuojanti bendrovė daro lemiamą įtaką savo dukterinei
bendrovei.

Shell
manymu, visiškai kontroliuojamos dukterinės bendrovės padarytą pažeidimą patronuojančiai bendrovei galima inkriminuoti tik
tuo atveju, kai egzistuoja specifinės aplinkybės, parodančios, kad minėta patronuojanti bendrovė iš tikrųjų darė įtaką dukterinės
bendrovės veiksmams. Komisija turi šią aplinkybę įrodyti ir pateikti šiuo klausimu reikšmingų įrodymų.
Shell
priduria, kad 2007 m. balandžio 26 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas
Bolloré ir kt. prieš Komisiją
(T‑109/02, T‑118/02, T‑122/02, T‑125/02, T‑126/02, T‑128/02, T‑129/02, T‑132/02 ir T‑136/02, Rink. p. II‑947) patvirtina,
jog aplinkybė, kad visas dukterinės bendrovės kapitalas priklauso patronuojančiai bendrovei reiškia ne tai, kad įrodinėjimo
pareiga savaime perkeliama, o tai, kad visiškai priklausomos dukterinės bendrovės veiksmų inkriminavimą patronuojančiai bendrovei
galima pateisinti tik jeigu tam tikros aplinkybės patvirtina, jog minėta patronuojanti bendrovė darė lemiamą įtaką savo dukterinės
bendrovės veiksmams.
Kadangi Komisija bendrovėms
Shell Petroleum
ir
Shell Nederland
pažeidimą inkriminavo remdamasi vien prezumpcija, kad tiesiogiai ar netiesiogiai visiškai kontroliuodamos
Shell Nederland Chemie
jos darė lemiamą įtaką šios bendrovės veiksmams, o ne faktinėmis aplinkybėmis, patvirtinančioms tokią įtaką, ji pažeidė principus,
įtvirtintus Teisingumo Teismo ir Bendrojo Teismo praktikoje.
Komisija prašo pirmojo ieškinio pagrindo pirmąją dalį atmesti. Iš esmės ji mano, kad tuo atveju, kai patronuojančiai bendrovei
priklauso visas dukterinės bendrovės kapitalas, egzistuoja prezumpcija, kad patronuojanti bendrovė daro lemiamą įtaką savo
dukterinės bendrovės veiksmams.
–       Bendrojo Teismo vertinimas
Komisija ginčijamame sprendime pažymi, kad patronuojanti bendrovė gali būti pripažinta atsakinga už neteisėtus dukterinės
bendrovės veiksmus, jei ši savarankiškai nesprendžia dėl savo veiksmų rinkoje. Šiuo klausimu Komisija remiasi, be kita ko,
įmonės sąvoka konkurencijos teisėje (ginčijamo sprendimo 333–334 konstatuojamosios dalys). Be to, Komisija teigia, kad ji
gali preziumuoti, jog visiškai kontroliuojama dukterinė bendrovė iš esmės vykdo nurodymus, kuriuos jai duoda ją patronuojanti
bendrovė, ir kad ji neturi patikrinti, ar patronuojanti bendrovė iš tikrųjų pasinaudojo šia galimybe. Patronuojanti bendrovė
arba dukterinė bendrovė turi paneigti šią prezumpciją ir pateikti įrodymus, patvirtinančius, kad dukterinė bendrovė, užuot
vykdžiusi ją patronuojančios bendrovės nurodymus, savarankiškai sprendė dėl savo elgesio rinkoje ir todėl joms netaikoma įmonės
sąvoka (ginčijamo sprendimo 335 konstatuojamoji dalis).
Taip pat Komisija pripažino
Shell Nederland Chemie
atsakomybę už tai, kad ši tiesiogiai dalyvavo darant pažeidimą. Ji patikslina, kad pažeidimo vykdymo laikotarpiu bendrovė
Shell Nederland Chemie
visiškai priklausė bendrovei
Shell Nederland
, kuri pati visiškai priklausė bendrovei
Shell Petroleum
. Todėl galima preziumuoti, kad patronuojanti bendrovė darė lemiamą įtaką savo dukterinės bendrovės veiksmams. Šioje byloje
šią prezumpciją patvirtina tris minėtas bendroves siejantys ryšiai. Tuo remdamasi Komisija daro išvadą, kad ginčijamas sprendimas
turi būti skirtas
Shell Nederland Chemie
,
Shell Nederland
ir
Shell Petroleum
, kurios pripažintinos solidariai atsakingomis už pažeidimą (ginčijamo sprendimo 402–412 konstatuojamosios dalys).
Pirmojo
Shell
ieškinio pagrindo pirmoji dalis iš esmės grindžiama teisiniu postulatu, pagal kurį egzistuoja prezumpcija, kad patronuojanti
bendrovė, kuriai priklauso visas jos dukterinės bendrovės kapitalas, daro lemiamą įtaką jos veiksmams.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad Bendrijos konkurencijos teisė taikoma įmonių veiklai ir kad sąvoka „įmonė“ apima bet kurį
ūkinę veiklą vykdantį subjektą, neatsižvelgiant į jo teisinį statusą ar finansavimo būdus. Teisingumo Teismas taip pat yra
pažymėjęs, kad sąvoka „įmonė“ šiame kontekste turi būti suprantama kaip reiškianti ekonominį vienetą, net jei teisiniu požiūriu
šį ekonominį vienetą sudaro keletas fizinių ar juridinių asmenų. Kai toks ūkio subjektas pažeidžia konkurencijos taisykles,
remiantis asmeninės atsakomybės principu, jis turi atsakyti už šį pažeidimą. Bendrijos konkurencijos teisės pažeidimas turi
būti vienareikšmiai inkriminuotas juridiniam asmeniui, kuriam galės būti skirtos baudos, o pranešimas apie kaltinimus turi
būti adresuotas šiam asmeniui. Taip pat svarbu, kad pranešime apie kaltinimus būtų nurodyta, kokiu statusu juridinis asmuo
kaltinamas nurodytomis faktinėmis aplinkybėmis (žr. 2009 m. rugsėjo 10 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją
, C‑97/08 P, Rink. p. I‑8237, 54–57 punktus ir nurodytą teismo praktiką).
Be to, iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, kad atsakomybė už dukterinės bendrovės veiksmus gali tekti patronuojančiai
bendrovei, be kita ko, kai, nors ir turėdama savarankišką juridinio asmens statusą, ši dukterinė bendrovė savarankiškai nesprendžia
dėl savo veiksmų rinkoje, o iš esmės vykdo patronuojančios bendrovės nurodymus, visų pirma atsižvelgiant į ekonominius, organizacinius
ir teisinius šių dviejų teisės subjektų tarpusavio ryšius. Taip yra dėl to, kad tokioje situacijoje patronuojanti bendrovė
ir jos dukterinė bendrovė priklauso tam pačiam ekonominiam vienetui ir todėl sudaro vieną įmonę, kaip tai suprantama pagal
anksčiau minėtą teismo praktiką. Taigi aplinkybė, kad patronuojanti bendrovė ir jos dukterinė bendrovė sudaro vieną įmonę,
leidžia Komisijai sprendimą, kuriuo skiriamos baudos, skirti patronuojančiai bendrovei, nekeliant reikalavimo įrodyti asmeninį
šios bendrovės dalyvavimą darant pažeidimą (žr. šio sprendimo 52 punkte minėto Sprendimo
Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją
58 ir 59 punktus ir nurodytą teismo praktiką).
Tuo konkrečiu atveju, kai patronuojančiai bendrovei visiškai priklauso Bendrijos konkurencijos taisyklių pažeidimą padariusios
jos dukterinės bendrovės kapitalas, pirma, ši patronuojanti bendrovė gali daryti lemiamą įtaką šios dukterinės bendrovės veiksmams
ir, antra, egzistuoja nuginčijama prezumpcija, kad ši patronuojanti bendrovė iš tikrųjų daro lemiamą įtaką savo dukterinės
bendrovės veiksmams. Tokiomis aplinkybėmis Komisijai pakanka įrodyti, jog patronuojančiai bendrovei priklauso visas jos dukterinės
bendrovės kapitalas tam, kad būtų preziumuojama, jog patronuojanti bendrovė daro lemiamą įtaką jos komercinei politikai. Tada
Komisija gali pripažinti, kad patronuojanti bendrovė solidariai atsakinga už jos dukterinei bendrovei skirtos baudos sumokėjimą,
nebent patronuojanti bendrovė, kuri turi paneigti šią prezumpciją, pateiktų pakankamai įrodymų, patvirtinančių, kad jos dukterinė
bendrovė rinkoje elgiasi savarankiškai. Nors tiesa, kad šio sprendimo 45 punkte minėto Sprendimo
Stora
28 ir 29 punktuose Teisingumo Teismas be to, kad patronuojančiai bendrovei turi priklausyti visas dukterinės bendrovės kapitalas,
nurodė kitas aplinkybes, kaip antai, kad nebuvo užginčyta, jog patronuojanti bendrovė darė įtaką savo dukterinės bendrovės
komercinei politikai arba kad abiem bendrovėms buvo bendrai atstovaujama per administracinę procedūrą, šias aplinkybes Teisingumo
Teismas nurodė tik siekdamas paminėti visus elementus, kuriais remdamasis Pirmosios instancijos teismas grindė savo motyvus,
o ne tam, kad nustatytų, jog minėtai prezumpcijai turi būti taikomas reikalavimas pateikti papildomų įrodymų, kad patronuojanti
bendrovė iš tikrųjų darė įtaką (žr. šio sprendimo 52 punkte minėto Sprendimo
Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją
60–62 punktus ir nurodytą teismo praktiką).
Iš to matyti, kad, priešingai nei teigia
Shell
, egzistuoja nuginčijama prezumpcija, kad patronuojanti bendrovė, kuriai priklauso visas jos dukterinės bendrovės kapitalas,
daro lemiamą įtaką jos veiksmams. Taigi
Shell
teisinis postulatas yra klaidingas.
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta,
Shell
nurodyto pirmojo pagrindo pirmoji dalis turi būti atmesta kaip nepagrįsta.
Dėl antrosios dalies, susijusios su
Shell Petroleum
ir
Shell Nederland
pateiktu prezumpcijos paneigimu
–       Šalių argumentai
Net jeigu Bendrasis Teismas konstatuotų, kad Komisija pagrįstai inkriminavo pažeidimą
Shell Nederland
ir
Shell Petroleum
remdamasi prezumpcija, kurios egzistavimas buvo ginčijamas šio pagrindo pirmąja dalimi,
Shell
mano, kad ši prezumpcija buvo paneigta. Šio sprendimo 45 punkte minėtas Sprendimas
AEG‑Telefunken prieš Komisiją
patvirtina, kad norint atsakomybę už dukterinės bendrovės pažeidimus pripažinti patronuojančiai bendrovei lemiami kriterijai
yra kapitalo turėjimas, nurodymų davimas ir žinojimas apie pažeidimą.

Shell
remiasi priede pateikiamais atsakymais į pirmąjį ir antrąjį pranešimus apie kaltinimus ir teigia, kad nei
Shell Nederland
, nei
Shell Petroleum
per atitinkamą pažeidimo vykdymo laikotarpį iš tiesų nedarė lemiamos įtakos
Shell Nederland Chemie
veiksmams.
Kiek tai susiję su
Shell Nederland
, tai yra kontroliuojama bendrovė, kuri pažeidimo vykdymo laikotarpiu turėjo daugiau kaip 20 dukterinių bendrovių akcijų.
Faktiškai ji neturėjo galimybės daryti lemiamos įtakos visų šių dukterinių bendrovių komercinėms operacijoms.
Kiek tai susiję su
Shell Petroleum
, pažeidimo vykdymo momentu ji buvo viena iš dviejų pagrindinių grupės holdingo bendrovių, kuriai tiesiogiai ar netiesiogiai
priklausė 95 % ar daugiau 500 kontroliuojamų bendrovių kapitalo. Šiuo atžvilgiu
Shell
pateikia tiesioginio
Shell Petroleum
dalyvavimo atvejų 283 bendrovių kapitale 1996 m. gruodžio 31 d. sąrašą.
Shell Petroleum
vaidmuo šiose dukterinėse bendrovėse apsiribojo finansinių tikslų nustatymu, įvairios veiklos sąnaudų sinergijos sukūrimu
ir bendros visiems galiojančios strategijos apibrėžimu. Šiuo atžvilgiu
Shell
pateikia grupės organizacinės struktūros referencines gaires, kuriose, be kita ko, nurodyta, kad „grupės holdingo bendrovės
iš esmės rūpinasi bendrais finansiniais klausimais ir klausimais, susijusiais su akcininkų teisių vykdymu“ ir „gauna dividendus
<...> tačiau pačios nevykdo kokios nors veiklos“. Taigi patronuojanti bendrovė negali būti pripažinta atsakinga, jei ji tik
nustatė grupės bendros strategijos gaires, tačiau nedarė lemiamos įtakos dukterinės bendrovės, veikiančios rinkoje, kurioje
buvo padarytas pažeidimas, veiksmams.
Anot
Shell
, pažeidimo darymo metu veiklą vykdančios bendrovės, priklausančios cheminės veiklos sričiai, įskaitant
Shell Nederland Chemie
, iš esmės veikė savarankiškai, kartu gaudamos paslaugų bendrovių, priklausančių tai pačiai veiklos sričiai (t. y.
Shell Chemicals Europe Ltd
ir
Shell Chemicals Ltd
), pagalbą. Tokiomis aplinkybėmis
Shell Nederland
ir
Shell Petroleum
vaidmenys buvo labai riboti.
Ribotas
Shell Nederland
ir
Shell Petroleum
vaidmuo
Shell Nederland Chemie
atžvilgiu taip pat atsispindi šių dviejų bendrovių valdybų susirinkimų, sušauktų pažeidimo vykdymo laikotarpiu, protokoluose.
Šiuos protokolus
Shell
pateikė Bendrajam Teismui. Su BK ir SBK susijusi veikla paminėta labai trumpai.
Shell
priduria, kad ji gali šiuos protokolus pateikti Bendrajame Teisme, nes jais tik patvirtinami per administracinę procedūrą
jau pateikti argumentai. Be to, tai, kad su BK ir SBK susijusios veiklos nutraukimo klausimas buvo svarstytas
Shell Nederland
valdyboje, jokiu būdu neįrodo, jog ši bendrovė – ir juo labiau
Shell Petroleum
– dalyvavo atitinkamų bendrovių, įskaitant
Shell Nederland Chemie
, veikloje.

Shell
priduria, kad 1992 m. kovo 10 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas
Shell prieš Komisiją
(T‑11/89, Rink. p. II‑757, 312 punktas), kurį Komisija mini savo rašytinėse pastabose, buvo susijęs su
Shell International Chemical Company Ltd
, t. y. viena iš paslaugų bendrovių, teikusių pagalbą veiklą vykdančioms grupės bendrovėms, o ne, kaip šiuo atveju, su paprasta
holdingo bendrove, kuri neturi jokios įtakos veiklą vykdančios bendrovės, dalyvaujančios darant pažeidimą, komerciniam elgesiui.
Galiausiai Komisijos dokumentuose nėra jokių įrodymų, kurie patvirtintų, kad, išskyrus du
Shell Nederland Chemie
darbuotojus, dalyvavusius darant pažeidimą,
Shell
grupės, ir juo labiau bendrovių
Shell Nederland
ir
Shell Petroleum
, personalo nariai dalyvavo darant pažeidimą ar netgi tai, kad jie buvo apie jį informuoti. Jei
Shell Petroleum
ar
Shell Nederland
priklausantis asmuo būtų informuotas apie pažeidimą, jis nedelsiant imtųsi atitinkamų veiksmų.
Shell
priduria, kad neginčijama, jog jei
Shell Petroleum
ir
Shell Nederland
būtų apie tai žinojusios, jos turėtų galimybę daryti lemiamą įtaką
Shell Nederland Chemie
, kad būtų nutrauktas pažeidimas. Tačiau tai nereiškia, kad pažeidimo vykdymo laikotarpiu jos iš tiesų padarė įtaką
Shell Nederland Chemie
veiksmams atitinkamoje rinkoje.
Komisija prašo pirmojo ieškinio pagrindo antrąją dalį atmesti. Iš esmės ji mano, kad
Shell
pateikti įrodymai nėra pakankami šioje byloje egzistuojančiai prezumpcijai paneigti.
–       Bendrojo Teismo vertinimas
Dėl motyvų, išdėstytų nagrinėjant pirmojo pagrindo pirmąją dalį, Komisija galėjo preziumuoti, jog tiesiogiai ar netiesiogiai
valdydama visą savo dukterinių bendrovių kapitalą
Shell Petroleum
darė lemiamą įtaką jų veiksmams.
Todėl
Shell
turėjo paneigti šią prezumpciją ir įrodyti, kad minėtos dukterinės bendrovės savarankiškai sprendė dėl savo komercinės politikos,
todėl su ja nesudarė vieno ekonominio subjekto, taigi – vienos įmonės, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnį.
Konkrečiai kalbant,
Shell
turėjo pateikti visus įrodymus, susijusius su organizaciniais, ekonominiais ir teisiniais ryšiais tarp jos dukterinių bendrovių
ir jos pačios, kurie, jos manymu, patvirtintų, kad jos nesudaro vieno ekonominio subjekto. Vertindamas Bendrasis Teismas turi
atsižvelgti į visus jam pateiktus įrodymus, kurių pobūdis ir svarba gali skirtis atsižvelgiant į kiekvieno konkretaus atvejo
aplinkybes (2007 m. gruodžio 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją
, T‑112/05, Rink. p. II‑5049, 65 punktas).
Šiuo klausimu konstatuotina, jog
Shell
pateiktais įrodymais iš esmės siekiama įrodyti, kad, turint omenyje bendrovėms
Shell Nederland
ir
Shell Petroleum
skirtą vaidmenį, jos negalėjo daryti lemiamos įtakos
Shell Nederland Chemie
komercinėms operacijoms, ypač rinkoje, kurioje buvo padarytas pažeidimas. Konkrečiai kalbant, nė vienas
Shell Nederland
ir
Shell Petroleum
darbuotojas nedalyvavo vykdant pažeidimą ir netgi apie jį nežinojo.
Tai nėra su pažeidimu susijęs kurstymo santykis tarp patronuojančios bendrovės ir jos dukterinės bendrovės ir juo labiau tai
nėra patronuojančios bendrovės dalyvavimas darant minėtą pažeidimą, o tai, kad jos sudaro vieną įmonę, kaip tai suprantama
pagal anksčiau minėtą nuostatą, įgalioja Komisiją sprendimą, kuriuo skiriamos baudos, adresuoti bendrovių grupės patronuojančiai
bendrovei. Taigi patronuojančiai bendrovei priskiriant atsakomybę už dukterinės bendrovės neteisėtus veiksmus nereikia įrodyti,
kad patronuojanti bendrovė daro įtaką savo dukterinės bendrovės politikai konkrečioje srityje, kurioje padarytas pažeidimas
(šio sprendimo 68 punkte minėto 2007 m. gruodžio 12 d. Sprendimo
Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją
58 ir 83 punktai). Konkrečiai kalbant, to, kad
Shell Petroleum
yra tik veiklos nevykdanti holdingo bendrovė, labai nedaug dalyvaujanti savo dukterinių bendrovių valdyme, nepakanka, kad
būtų paneigta, jog ji daro lemiamą įtaką minėtų dukterinių bendrovių veiksmams koordinuodama, be kita ko, grupės finansines
investicijas. Bendrovių grupės atveju holdingo bendrovės, koordinuojančios, be kita ko, grupės finansines investicijas, uždavinys –
sujungti įvairių bendrovių akcijas ir užtikrinti vieningą jų valdymą, visų pirma naudojantis šia biudžeto kontrole (šiuo klausimu
žr. 2009 m. rugsėjo 30 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Arkema prieš Komisiją
, T‑168/05, 76 punktą).
Išsamumo dėlei reikia pažymėti, kad Komisija ginčijamame sprendime teigia, jog prezumpciją dėl patronuojančių bendrovių šiuo
atveju patvirtina ryšiai, siejantys
Shell Nederland Chemie
su atitinkamai
Shell Nederland
ir
Shell Petroleum
. Konkrečiai kalbant, Komisija nurodo, kad tam tikri
Shell Nederland Chemie
darbuotojai teikė ataskaitas kitiems
Shell Nederland
ir
Shell Petroleum
darbuotojams.
Shell
šių aplinkybių Bendrajame Teisme neginčijo.
Galiausiai
Shell
teiginys, kad jei
Shell Petroleum
ar
Shell Nederland
priklausantis asmuo būtų informuotas apie pažeidimą, jis nedelsdamas imtųsi atitinkamų veiksmų, neįrodo
Shell Nederland Chemie
savarankiškumo. Atvirkščiai, šis teiginys patvirtina prezumpciją, kad patronuojančios bendrovės šiuo atveju darė lemiamą
įtaką savo dukterinių bendrovių veiksmams.
Iš šių aplinkybių matyti, kad
Shell
argumentai negali paneigti to, kad
Shell Petroleum
ir jos dukterines bendroves buvo galima pripažinti vienu ekonominiu subjektu. Todėl
Shell
nurodyto pirmojo pagrindo antroji dalis turi būti atmesta kaip nepagrįsta.
Dėl trečiosios dalies, susijusios su Komisijos padarytos klaidos pasekmėmis
–       Šalių argumentai

Shell
pabrėžia, kad ginčijamo sprendimo, kiek jis skirtas
Shell Nederland
ar
Shell Petroleum
, panaikinimas turėtų įtakos baudos dydžiui.
Jei Bendrasis Teismas panaikintų ginčijamą sprendimą, kiek jis skirtas
Shell Nederland
ir
Shell Petroleum
ar tik
Shell Petroleum
, minėti panaikinimai turėtų įtakos Komisijos taikytam dauginimo koeficientui, turinčiam atgrasomąjį poveikį (ginčijamame
sprendime jis grindžiamas
Shell Petroleum
apyvarta), ir baudos padidinimui dėl pažeidimo pakartotinumo. Todėl bauda
Shell Nederland Chemie
arba atitinkamai
Shell Nederland Chemie
ir
Shell Nederland
turi būti sumažinta.
Be to, jei Bendrasis Teismas panaikintų ginčijamą sprendimą, kiek jis skirtas
Shell Nederland
ir
Shell Petroleum
, bendrovei
Shell Nederland Chemie
skirtina bauda negalėtų viršyti 10 % jos apyvartos, pasiektos prieš priimant ginčijamą sprendimą buvusiais ūkiniais metais.
Komisija prašo pirmojo pagrindo trečiąją dalį atmesti. Atsižvelgdama į pirmąja ir antrąja dalimis pateiktus argumentus ji
mano, kad nepadarė klaidos, kai pažeidimą inkriminavo
Shell Nederland
ir
Shell Petroleum
ir kai pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalį baudos dydį nustatė remdamasi įmonės, kuriai buvo inkriminuotas pažeidimas,
apyvarta.
–       Bendrojo Teismo vertinimas
Pirmojo pagrindo trečiąją dalį
Shell
pateikia tuo atveju, jei Bendrasis Teismas pripažintų pagrįstomis to paties pagrindo pirmąją ar antrąją dalis.
Kadangi
Shell
pateikto pirmojo pagrindo pirmoji ir antroji dalys buvo atmestos kaip nepagrįstos, reikia atmesti kaip nepagrįstą ir to paties
pagrindo trečiąją dalį.
Vadinasi, reikia atmesti visą
Shell
pateiktą pirmąjį ieškinio pagrindą.

Dėl antrojo ieškinio pagrindo, susijusio su nepagrįstu pradinės baudos padidinimu dėl pažeidimo pakartotinumo

Shell
mano, kad Komisija pažeidė EB 81 straipsnį ir Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 ir 3 dalis, kai dėl pažeidimo pakartotinumo
50 % padidino jai paskirtą pradinę baudą.
Antrąjį
Shell
pagrindą sudaro dvi dalys. Pirmąja dalimi
Shell
teigia, kad Komisija pažeidė teisinio saugumo ir proporcingumo principus. Antrąja dalimi
Shell
nurodo, kad Komisija neįvykdė jai pagal EB 253 straipsnį tenkančios pareigos motyvuoti.
Dėl pirmosios dalies, susijusios su teisinio saugumo ir proporcingumo principų pažeidimu
–       Šalių argumentai

Shell
pripažįsta, kad nei Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalyje, nei gairėse nėra numatytas maksimalus terminas, per kurį
Komisija gali konstatuoti, kad įmonė padarė pakartotinį pažeidimą. Tačiau
Shell
pateikia nuorodą į 2007 m. vasario 8 d. Teisingumo Teismo sprendimą
Groupe Danone prieš Komisiją
(C‑3/06 P, Rink. p. I‑1331) bei į šiam sprendimui pateiktą generalinio advokato M. Poiares Maduro išvadą (Rink. p. I‑1337)
ir teigia, kad Komisija turėjo atsižvelgti į visas reikšmingas konkretaus atvejo aplinkybes.
Šiuo klausimu, pirma,
Shell
pabrėžia, kad pažeidimai, konstatuoti 1986 m. balandžio 23 d. Komisijos sprendime 86/398/EEB dėl procedūros pagal [EB] sutarties
81 straipsnį (IV/31.149 – Polipropilenas) (OL L 230, p. 1; toliau – Polipropileno sprendimas) ir 1994 m. liepos 27 d. Komisijos
sprendime 94/599/EB dėl procedūros pagal [EB] sutarties 81 straipsnį (IV/31.865 – PVC) (OL L 239, p. 14; toliau – PVC II sprendimas),
kuriais Komisija grindžia savo vertinimą, susijusį su pažeidimo pakartotinumu, buvo padaryti daugiau kaip prieš 20 metų ir
buvo nutraukti 1983 m. pabaigoje. Be to, du pradiniai Komisijos sprendimai šiose dviejose bylose buvo priimti antroje devinto
dešimtmečio pusėje.
Antra,
Shell
teigia Komisijai įrodžiusi, kad pakeitė savo elgesį po to, kai buvo padaryti pažeidimai, dėl kurių buvo priimti Polipropileno
ir PVC II sprendimai. Konkrečiai kalbant, 1992 m.
Shell
sukūrė programą tam, kad būtų laikomasi kartelius draudžiančių taisyklių. Šiuo klausimu
Shell
pateikia nuorodą į kelis dokumentus, Komisijai pateiktus per administracinę procedūrą, kuriuose aprašoma sukurtos programos
struktūra, organizavimas ir turinys.
Shell
netoleruoja jos darbuotojų padarytų konkurencijos taisyklių pažeidimų ir imasi griežtų drausminių priemonių tokių pažeidimų
atskleidimo atveju. Profesinės etikos programos sukūrimas po to, kai buvo padaryti ankstesni pažeidimai ir griežtas šios programos
įgyvendinimas aiškiai parodo, kad
Shell
ne nepaisė jai anksčiau skirtų baudų, bet, priešingai, dėjo visas galimas pastangas, kad ateityje išvengtų panašių pažeidimų.
Ji pabrėžia, kad šis pažeidimas priskirtinas dviejų savarankiškai veikusių darbuotojų, kurie, beje, dalyvavo mokymuose, susijusiose
su konkurencijos taisyklių laikymusi, tyčiniam elgesiui. Šiuo atžvilgiu
Shell
atkreipia dėmesį į tai, kad yra skirtumas tarp įmonės atsakomybės už pažeidimą (
Shell
to neginčija, kiek tai susiję su
Shell Nederland Chemie
) ir baudos padidinimo dėl pažeidimo pakartotinumo. Įgyvendinant, be kita ko, programas, susijusias su konkurencijos taisyklių
laikymusi, patronuojančios bendrovės nėra, kaip teigia Komisija, atleidžiamos nuo atsakomybės.
Trečia, nuoširdų
Shell
įsipareigojimą laikytis konkurencijos teisės normų taip pat parodo tai, kad ji nenustojo bendradarbiauti su Komisija per
visą tyrimo laikotarpį.
Shell
padarė daugiau, nei reikalauja bendradarbiavimo pareiga, kurią vykdyti paprastai reikia atliekant tokio tipo procedūrą. Konkrečiai
kalbant, nors savo veiklą, susijusią su BK ir SBK, 1999 m. ji pardavė bendrovei
Dow Chemical
, vienas iš susijusių darbuotojų išėjo į pensiją 1997 m., o kitas laikinai išėjo iš darbo įmonėje,
Shell
vykdė išsamius tyrimus, kad pateiktų Komisijai daug informacijos. Be to, Komisija visapusiškai pasinaudojo
Shell
atsakymu į pirmąjį pranešimą apie kaltinimus, visų pirma siekdama pagrįsti savo argumentus antrajame pranešime apie kaltinimus.
Ginčijamame sprendime ji taip pat naudoja ilgas
Shell
pareiškimų ištraukas kaip pažeidimo įrodymus.
Shell
daugiausia bendradarbiavo tuo metu, kai „prašymas atleisti nuo baudos jai neleido turėti teisėtų lūkesčių dėl jos padaryto
faktinių aplinkybių pripažinimo pasekmių“ (ginčijamo sprendimo 318 konstatuojamoji dalis).
Shell
priduria, kad savo rašytinėse pastabose Komisija mėgina sumenkinti jos bendradarbiavimą per administracinę procedūrą. Tačiau
atsižvelgdama į bylos aplinkybes, tai, kad veikla, susijusi su BK ir SBK, 1999 m. buvo perduota
Dow Chemical
, ir tai, kad pažeidimas bendrovėje buvo aptiktas pavėluotai,
Shell
mano, kad ji visapusiškai bendradarbiavo su Komisija. Taip pat, gavusi pirmąjį pranešimą apie kaltinimus,
Shell
pripažino
Shell Nederland Chemie
padarytą pažeidimą. Be to,
Shell
pabrėžia, kad atsižvelgimo į jos bendradarbiavimą, sprendžiant dėl baudos padidinimo dėl pažeidimo pakartotinumo, klausimas
skiriasi nuo klausimo, susijusio su pranešimo dėl bendradarbiavimo taikymu.
Dėl visų išskirtinių šios bylos aplinkybių, kurios ją daro skirtingą nei, be kita ko, byla, kurioje buvo priimtas šio sprendimo
83 punkte minėtas Sprendimas
Groupe Danone prieš Komisiją
, Komisija turėjo padaryti išvadą, kad nebuvo pakankamai įrodymų, patvirtinančių
Shell
polinkį pažeidinėti konkurencijos taisykles.
Dėl visų šių priežasčių
Shell
mano, kad pradinės baudos padidinimą 50 % dėl pažeidimo pakartotinumo reikia pripažinti neproporcingu ir prieštaraujančiu
teisinio saugumo principui. Todėl ginčijamas sprendimas šiuo atžvilgiu turi būti panaikintas arba alternatyviai turi būti
sumažintas
Shell
skirtinos baudos dydis.
Komisija prašo antrojo pagrindo pirmąją dalį atmesti. Iš esmės ji mano, kad šios bylos aplinkybės pateisino pradinės baudos
padidinimą 50 % dėl pažeidimo pakartotinumo.
–       Bendrojo Teismo vertinimas
Gairių 2 punkte kaip sunkinančių aplinkybių pavyzdys minimi „pakartotini tos pačios rūšies tos pačios įmonės (‑ių) pažeidimai“.
Pakartotinio pažeidimo sąvoka, kaip ji suprantama tam tikrose nacionalinės teisės sistemose, reiškia, jog asmuo naujų pažeidimų
padarė būdamas baustas už panašaus pobūdžio pažeidimus (1999 m. kovo 11 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Thyssen Stahl prieš Komisiją
, T‑141/94, Rink. p. II‑347, 617 punktas ir 2003 m. rugsėjo 30 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Michelin prieš Komisiją
, T‑203/01, Rink. p. II‑4071, 284 punktas).
Galimas pažeidimo pakartotinumas yra tarp veiksnių, į kuriuos reikia atsižvelgti vertinant nagrinėjamo pažeidimo sunkumą (2004 m.
sausio 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją
, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ir C‑219/00 P, Rink. p. I‑123, 91 punktas ir šio sprendimo 83 punkte
minėto Sprendimo
Groupe Danone prieš Komisiją
26 punktas).
Komisija turi tam tikrą diskreciją rinkdamasi veiksnius, į kuriuos atsižvelgs nustatydama baudų dydį, pavyzdžiui, specifinės
bylos aplinkybės, jos kontekstas ir baudų atgrasomasis poveikis, tačiau privalomo ir baigtinio kriterijų, į kuriuos būtina
atsižvelgti, sąrašo nėra. Pakartotinio pažeidimo konstatavimas ir specifinių ypatybių vertinimas priklauso minėtai Komisijos
diskrecijai ir ji nėra saistoma galimu tokiam konstatavimui taikomu senaties terminu (šio sprendimo 83 punkte minėto Sprendimo
Groupe Danone prieš Komisiją
37 ir 38 punktai).
Šiuo atveju Komisija ginčijamame sprendime pažymi, kad
Shell
jau buvo Komisijos sprendimų kartelių srityje adresatė (žr. šio sprendimo 84 punkte minėtus Polipropileno ir PVC II sprendimus).
Tai, Komisijos manymu, įrodo, kad pirmosios baudos nebuvo pakankamos, kad
Shell
pakeistų savo elgesį. Tuo remdamasi Komisija daro išvadą, kad šis pažeidimo pakartotinumas yra sunkinanti aplinkybė, pateisinanti
pradinės
Shell
baudos padidinimą 50 % (ginčijamo sprendimo 487 konstatuojamoji dalis).
Pirma, pažymėtina, kad ginčijamame sprendime konstatuotas pažeidimas buvo pradėtas praėjus truputį daugiau nei dešimčiai metų
po to, kai buvo priimtas Polipropileno sprendimas ir mažiau nei dvejiems metams po to, kai buvo priimtas PVC II sprendimas.
Tai, kad
Shell
kartojo neteisėtus veiksmus visų pirma praėjus trumpam laikotarpiui po to, kai buvo priimtas PVC II sprendimas (pats šis
sprendimas buvo priimtas praėjus mažiau nei dešimčiai metų po Polipropileno sprendimo), rodo, kad
Shell
yra linkusi nedaryti atitinkamų išvadų iš konstatavimo, kad ji pažeidė Bendrijos konkurencijos taisykles (šiuo klausimu žr.
2005 m. spalio 25 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Groupe Danone prieš Komisiją
, T‑38/02, Rink. p. II‑4407, 355 punktą ir 2008 m. birželio 18 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Hoechst prieš Komisiją
, T‑410/03, Rink. p. II‑881, 464 punktą). Vadinasi, Komisija teisėtai galėjo remtis Polipropileno ir PVC II sprendimais tam,
kad konstatuotų, jog šioje byloje
Shell
padarė pakartotinį pažeidimą, ir tai ji galėjo padaryti nepažeisdama teisinio saugumo principo, kuriuo remiasi
Shell
.
Antra, priemones, kurių ėmėsi
Shell
siekdama laikytis konkurencijos teisės, negali turėti poveikio tam, kad pažeidimas buvo iš tikrųjų padarytas ir šiuo atveju
konstatuotam pažeidimo pakartotinumui (šiuo klausimu žr. 2007 m. gruodžio 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
BASF ir UCB prieš Komisiją
, T‑101/05 ir T‑111/05, Rink. p. II‑4949, 52 punktą). Taigi tai, kad atitinkama įmonė priėmė atitikties programą, Komisijos
neįpareigoja dėl šios aplinkybės sumažinti baudos (2006 m. kovo 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
BASF prieš Komisiją
, T‑15/02, Rink. p. II‑497, 266 ir 267 punktai ir minėto Sprendimo
BASF ir UCB prieš Komisiją
52 punktas). Be to, reikia pažymėti, jog neįmanoma nustatyti įmonės vidaus priemonių, priimtų tam, kad būtų išvengta konkurencijos
teisės pažeidimų kartojimo, veiksmingumo lygio (2008 m. spalio 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Carbone‑Lorraine prieš Komisiją
, T‑73/04, Rink. p. II‑2661, 144 punktas). Šiuo atveju reikia pabrėžti, kad
Shell
ėmėsi priemonių, tačiau neatskleidė kartelio, nes ji sutiko bendradarbiauti tik tada, kai buvo informuota, jog jai pareikšti
kaltinimai.
Trečia,
Shell
bendradarbiavimas per administracinę procedūrą taip pat negali pašalinti to, kad jos padarytas pakartotinis pažeidimas yra
sunkinanti aplinkybė. Todėl šiuo klausimu pateikti
Shell
argumentai yra netinkami.
Galiausiai, kalbant apie
Shell
argumentą, kad bauda padidinta neproporcingai, reikia priminti, jog nustatydama baudos dydį Komisija turi tam tikrą diskreciją
ir tai darydama neprivalo taikyti tikslios matematinės formulės. Be to, nustatydama baudos dydį Komisija turi užtikrinti,
kad jos veiksmai būtų atgrasantys. Pažeidimo pakartotinumas yra aplinkybė, kuri pateisina didelį pradinės baudos padidinimą.
Pažeidimo pakartotinumas – tai įrodymas, kad anksčiau skirta bausmė nebuvo pakankamai atgrasanti (šio sprendimo 91 punkte
minėto Pirmosios instancijos teismo Sprendimo
Michelin prieš Komisiją
293 punktas; šio sprendimo 95 punkte minėto 2005 m. spalio 25 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Groupe Danone prieš Komisiją
348 punktas ir 2008 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
BPB prieš Komisiją
, T‑53/03, Rink. p. II‑1333, 398 punktas). Be to, reikia pažymėti, jog didindama baudą dėl pažeidimo pakartotinumo Komisija
gali atsižvelgti į požymius, patvirtinančius, kad atitinkamos įmonės yra linkusios nesilaikyti konkurencijos taisyklių, įskaitant
laiką, kuris praėjo tarp nagrinėjamų pažeidimų (2009 m. gegužės 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Outokumpu ir Luvata prieš Komisiją
, T‑122/04, Rink. p. II‑1135, 62 punktas). Šioje byloje iš pradžių reikia paminėti, kad nagrinėjamas pažeidimas yra trečiasis
tos pačios rūšies pažeidimas, dėl kurio Komisija priėmė sprendimą
Shell
atžvilgiu. Konkrečiai kalbant, reikia pažymėti, kad Polipropileno ir PVC II sprendimuose nagrinėjami pažeidimai, kaip ir
šioje byloje, buvo susiję su tikslinių kainų nustatymu ar rinkos dalių pasidalijimu. Be to, kaip nurodyta šio sprendimo 95 punkte,
nagrinėjamas pažeidimas buvo pradėtas praėjus mažiau nei dvejiems metams po to, kai buvo priimtas PVC II sprendimas. Nepaisant
to, kad šis sprendimas buvo priimtas, praėjus trumpam laiko tarpui
Shell
pakartojo neteisėtus veiksmus. Tokiomis aplinkybėmis jokie veiksniai, kuriais remiamasi, neleidžia manyti, kad pradinės baudos
padidinimas 50 %, siekiant skatinti
Shell
laikytis konkurencijos taisyklių, yra neproporcingas.
Atsižvelgiant į šias aplinkybes,
Shell
nurodyto antrojo pagrindo pirmoji dalis turi būti atmesta kaip nepagrįsta.
Dėl antrosios dalies, susijusios su motyvų nenurodymu
–       Šalių argumentai
Jei Bendrasis Teismas konstatuotų, kad pradinės baudos padidinimas 50 % nepažeidžia proporcingumo ir teisinio saugumo principų,
Shell
papildomai nurodo, kad Komisija neįvykdė pagal EB 253 straipsnį jai tenkančios pareigos motyvuoti.
Šiuo klausimu
Shell
pabrėžia, kad savo atsakyme į antrąjį pranešimą apie kaltinimus ji nurodė, jog pradinės baudos padidinimas dėl pažeidimo
pakartotinumo yra nereikalingas ir nepagrįstas, turint omenyje tai, kad buvo sukurta ir griežtai įgyvendinama konkurencijos
normų laikymosi programa.
Ginčijamame sprendime Komisija į
Shell
argumentus neatsako. Vietoj to, ginčijamo sprendimo 488 ir 489 konstatuojamosiose dalyse Komisija nagrinėja kelis kitus klausimus,
kurių
Shell
nebuvo iškėlusi.
Shell
mano, kad Komisija iš tiesų atsakė į argumentus, kuriuos tam tikros jos grupei priklausančios įmonės pateikė kitoje byloje.
Šiuo klausimu
Shell
pateikia nuorodą į prie ieškinio pridėto 2006 m. spalio 13 d. Komisijos sprendimo C(2006) 4090 galutinis dėl procedūros pagal
EB 81 straipsnį (byla COMP/F/38.456 – Bitumas – Nyderlandai, toliau – Bitumo sprendimas) 337 ir 338 konstatuojamąsias dalis.
Tai, kad Komisija atitinkamais atvejais neprivalo atsakyti į visus šalių argumentus, šios išvados nepakeičia.

Shell
manymu, aplinkybė, kad Komisija visiškai neatsižvelgė į argumentus, kuriuos
Shell
iš tiesų pateikė savo atsakymuose į pirmąjį ir antrąjį pranešimus apie kaltinimus, taip pat prieš posėdį pateiktose savo
pastabose, tačiau nagrinėjo argumentus, kuriais remiamasi byloje, kurioje buvo priimtas Bitumo sprendimas, prilygsta motyvų
nenurodymui, kuris draudžiamas pagal EB 253 straipsnį. Todėl ginčijamą sprendimą šiuo atžvilgiu reikia panaikinti.
Komisija prašo antrojo pagrindo antrąją dalį atmesti. Iš esmės ji mano, kad ginčijamas sprendimas atitinka esminius formos
reikalavimus, susijusius su pareiga motyvuoti.
–       Bendrojo Teismo vertinimas
Individualaus sprendimo motyvavimas turi taip aiškiai ir vienareikšmiškai išreikšti teisės aktą priėmusios Bendrijos institucijos
ketinimus, kad suinteresuotieji asmenys galėtų suvokti priežastis, dėl kurių priemonė priimta, o kompetentingas teismas –
atlikti kontrolę. Reikalavimas motyvuoti turi būti vertinamas atsižvelgiant į atskiro atvejo aplinkybes. Nėra reikalaujama,
kad motyvuose būtų nurodyti visi reikšmingi faktiniai ir teisės aspektai, nes klausimas, ar jie atitinka EB 253 straipsnio
reikalavimus, turi būti vertinamas atsižvelgiant ne tik į nagrinėjamo teisės akto tekstą, bet ir į aplinkybes, kurioms esant
jis buvo priimtas (1998 m. balandžio 2 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Komisija prieš Sytraval ir Brink’s France
, C‑367/95 P, Rink. p. I‑1719, 63 punktas).
Esminiai formos reikalavimai, susiję su šia pareiga motyvuoti, įvykdomi, kai Komisija savo sprendime pateikia vertinimo kriterijus,
leidusius jai nustatyti pažeidimo sunkumą ir trukmę (2000 m. lapkričio 16 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Sarrió prieš Komisiją
, C‑291/98 P, Rink. p. I‑9991, 73 punktas ir 2002 m. spalio 15 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Limburgse Vinyl Maatschappij ir kt. prieš Komisiją
, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P–C‑252/99 P ir C‑254/99 P, Rink. p. I‑8375, 463 punktas).
Šiuo atveju pakanka konstatuoti, kad ginčijamo sprendimo 487 konstatuojamojoje dalyje Komisija aiškiai nurodė vertinimo elementus,
kurie pažeidimo pakartotinumą jai leido pripažinti sunkinančia aplinkybe
Shell
atžvilgiu. Be to, priemonės, kurių
Shell
ėmėsi tam, kad būtų laikomasi konkurencijos teisės, nėra reikšmingos konstatuojant pažeidimo egzistavimą ir pakartotinumą
(žr. šio sprendimo 96 punktą). Todėl tai, kad Komisija per administracinę procedūrą neatsakė į
Shell
šiuo klausimu pateiktus argumentus, ginčijamo sprendimo nepadaro nemotyvuoto. Be to, reikia priminti, kad Komisija neprivalo
pareikšti nuomonės dėl visų suinteresuotųjų asmenų jai pateiktų argumentų, tačiau sprendimo struktūroje jai pakanka išdėstyti
esminę reikšmę turinčias faktines aplinkybes ir teisinius argumentus (žr. šio sprendimo 70 punkte minėto Sprendimo
Arkema prieš Komisiją
127 punktą ir nurodytą teismo praktiką). Galiausiai, kalbant apie tai, kad Komisija paminėjo motyvus, nesusijusius su karteliu
dėl BK ir SBK, pakanka konstatuoti, jog ši aplinkybė, darant prielaidą, kad ji įrodyta, negali turėti įtakos ginčijamo sprendimo
teisėtumui, nes teisiniu požiūriu, kaip ką tik buvo konstatuota, jis buvo pakankamai motyvuotas.
Atsižvelgiant į šias aplinkybes,
Shell
pateikto antrojo pagrindo antrąją dalį ir todėl visą antrąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.

Dėl trečiojo ieškinio pagrindo, susijusio su klaidingu dauginimo koeficiento, turinčio atgrasomąjį poveikį, taikymu

Shell
mano, kad Komisija pažeidė EB 81 straipsnį ir Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 ir 3 dalis, kai nustatydama pradinės
baudos dydį taikė dauginimo koeficientą.
Trečiąjį
Shell
ieškinio pagrindą sudaro dvi dalys. Pirmąja dalimi
Shell
teigia, kad Komisija pažeidė vienodo požiūrio ir proporcingumo principus. Antrąja dalimi
Shell
tvirtina, kad Komisija neįvykdė jai tenkančios pareigos motyvuoti.
Dėl pirmosios dalies, susijusios su vienodo požiūrio ir proporcingumo principų pažeidimu
–       Šalių argumentai

Shell
primena, kad nustatydama šiai bendrovei pradinę baudą Komisija taikė dauginimo koeficientą 3 (ginčijamo sprendimo 474 konstatuojamoji
dalis). Šiuo tikslu Komisija atsižvelgė į
Shell Petroleum
apyvartą 2005 m., kuri siekė 246,549 mlrd. EUR.
Bitumo sprendime Komisija iš esmės rėmėsi ta pačia
Shell Petroleum
apyvarta 2005 m., tačiau nusprendė taikyti dauginimo koeficientą 2.
Šis skirtumas reiškia vienodo požiūrio ir proporcingumo principų pažeidimą. Šiuo klausimu
Shell
pažymi, kad šios bylos aplinkybės ir tos, kuriomis buvo priimtas Bitumo sprendimas, yra panašios, nes abu sprendimai buvo
priimti 2006 m. (juos skiria du su puse mėnesio), pažeidimas buvo inkriminuotas
Shell Petroleum
, o dauginimo koeficientas yra grindžiamas pasauline šios bendrovės apyvarta, siekiant užtikrinti, kad, turint mintyje jos
dydį, bauda turėtų pakankamą atgrasomąjį poveikį. Kadangi abiem atvejais taikytino dauginimo koeficiento pasirinkimas turi
būti grindžiamas įmonės dydžiu, o baustina įmonė yra ta pati, toks skirtingas požiūris nėra objektyviai pateisinamas.
Shell
priduria, kad vienodo požiūrio principas turi būti taikomas, net jeigu Komisija gaires taikė teisingai. Be to, šios bylos
aplinkybės yra išimtinės ir todėl Sąjungos teismas jų dar nenagrinėjo.
Trumpa Komisijos nuoroda į „konkrečias bylos aplinkybes“ negali pateisinti skirtingo požiūrio. Jei Komisija nusprendžia padidinti
baudą per atskirą pradinės baudos apskaičiavimo etapą, dauginimo koeficiento pasirinkimas turi būti grindžiamas tik įmonės,
kurią Komisija ketina bausti, dydžiu. Tokį argumentą pagrindžia tai, kad didelių finansinių išteklių turinti įmonė gali lengviau
surinkti jai skirtai baudai sumokėti reikalingas lėšas. Šiuo klausimu, priešingai nei savo rašytinėse pastabose teigia Komisija,
Shell
, kaip nurodoma Bitumo sprendime, taip pat yra didžiausia pažeidimą padariusi įmonė. Be to, „santykiniai bendro dydžio skirtumai“
tarp darant pažeidimą dalyvavusių įmonių šiose dviejose bylose negali pateisinti skirtingų dauginimo koeficientų taikymo
Shell
atžvilgiu. Abiem atvejais įmonių, kurioms buvo taikomas dauginimo koeficientas 1, apyvarta buvo mažesnė nei 10 mlrd. EUR.
Abiem atvejais didžiausia įmonė, pripažinta dalyvavusia darant pažeidimą, yra
Shell
, kurios apyvarta 246,549 mlrd. EUR.
Dėl šių priežasčių ginčijamas sprendimas turi būti panaikintas arba, alternatyviai,
Shell
skirtina bauda turi būti sumažinta taikant dauginimo koeficientą 2 vietoj 3.
Be to,
Shell
pateikia nuorodą į pirmąjį ieškinio pagrindą ir priduria, kad dauginimo koeficiento 3 taikymas bendrovei
Shell Nederland Chemie
skirtinai baudai yra neproporcingas ir pažeidžia vienodo požiūrio principą, jei pažeidimo negalima inkriminuoti
Shell Nederland
ar
Shell Petroleum
. Tokiu atveju dauginimo koeficiento pasirinkimas turi būti grindžiamas
Shell Nederland
pasauline apyvarta 2005 m. (25,041 mlrd. EUR) arba ta, kurią tais pačiais metais pasiekė
Shell Nederland Chemie
(1,186 mlrd. EUR). Darytina išvada, kad
Shell Nederland Chemie
arba
Shell Nederland Chemie
ir
Shell Nederland
skirtinai baudai neturi būti taikomas joks dauginimo koeficientas arba kad didžiausias dauginimo koeficientas galėjo būti 1,5.
Komisija prašo trečiojo pagrindo pirmąją dalį atmesti. Iš esmės ji mano, kad dauginimo koeficientai yra naudojami tam, kad
būtų atsižvelgta į bendro dydžio skirtumus ir kad šiuo atveju
Shell
pritaikytas dauginimo koeficientas nėra neproporcingas.
–       Bendrojo Teismo vertinimas
Gairėse yra numatyta, kad, be pažeidimo pobūdžio, jo konkrečios įtakos rinkai ir šios rinkos geografinio dydžio, būtina atsižvelgti
į faktinę ekonominę pažeidėjų galimybę padaryti pastebimos žalos kitiems ūkio subjektams ir visų pirma vartotojams bei nustatyti
tokio dydžio baudą, kuri turėtų pakankamą atgrasomąjį poveikį (gairių 1 A punkto ketvirta pastraipa).
Komisijos įgaliojimai skirti baudas įmonėms, kurios tyčia arba dėl neatsargumo pažeidžia EB 81 straipsnio nuostatas, yra viena
iš Komisijai suteiktų priemonių, kad ji galėtų vykdyti jai Bendrijos teisės patikėtą kontrolės funkciją – užduotį, apimančią
pareigą vykdyti bendrą politiką, kurios tikslas yra konkurencijos srityje taikyti Sutartyje nustatytus principus ir dėl to
reguliuoti įmonių elgesį. Darytina išvada, jog vertindama pažeidimo sunkumą baudos dydžiui nustatyti Komisija turi rūpintis,
kad jos veiksmai turėtų atgrasomąjį poveikį, visų pirma dėl tokių pažeidimų, kurie ypač kenkia Bendrijos tikslų įgyvendinimui
(1983 m. birželio 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Musique Diffusion française ir kt. prieš Komisiją
, 100/80–103/80, Rink. p. 1825, 105 ir 106 punktai; šio sprendimo 44 punkte minėto Sprendimo
ABB Asea Brown Boveri prieš Komisiją
166 punktas ir šio sprendimo 95 punkte minėto 2005 m. spalio 25 d. Sprendimo
Groupe Danone prieš Komisiją
169 punktas).
Dėl to reikalaujama, kad baudos dydis būtų koreguojamas atsižvelgiant į siekiamą poveikį įmonei, kuriai ji skirta, ir kad
bauda nebūtų nereikšminga arba, priešingai, pernelyg didelė, pirmiausia atsižvelgiant į šios įmonės finansines galimybes,
kaip reikalaujama dėl, pirma, būtinybės užtikrinti baudos veiksmingumą, ir, antra, proporcingumo principo paisymo. Didelė
įmonė, kuri turi didelių finansinių išteklių, palyginti su kitais kartelio dalyviais, gali lengviau surinkti baudai sumokėti
būtinas lėšas, o siekiant atgrasomojo poveikio ši aplinkybė pateisina tai, kad skiriama, visų pirma pritaikius dauginimo koeficientą,
bauda, kuri yra proporcingai didesnė nei bauda, už tą patį pažeidimą skirta tokių lėšų neturinčiai įmonei (šiuo klausimu žr.
2004 m. balandžio 29 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Tokai Carbon ir kt. prieš Komisiją
, T‑236/01, T‑239/01, T‑244/01–T‑246/01, T‑251/01 ir T‑252/01, Rink. p. II‑1181, 241 ir 243 punktus; taip pat žr. šio sprendimo
44 punkte minėto Sprendimo
ABB Asea Brown Boveri prieš Komisiją
170 punktą ir šio sprendimo 96 punkte minėto Sprendimo
BASF prieš Komisiją
235 punktą).
Reikia pridurti, kad Teisingumo Teismas ypač pabrėžė, jog nustatant baudos dydį svarbu atsižvelgti į kiekvienos kartelyje
dalyvaujančios įmonės bendrą apyvartą (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 106 punkte minėto Sprendimo
Sarrió prieš Komisiją
85 ir 86 punktus ir 2005 m. liepos 14 d. Sprendimo
Acerinox prieš Komisiją
, C‑57/02 P, Rink. p. I‑6689, 74 ir 75 punktus; taip pat žr. 2006 m. birželio 29 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Showa Denko prieš Komisiją
, C‑289/04 P, Rink. p. I‑5859, 17 punktą).
Galiausiai reikia pabrėžti, kad atgrasymo tikslu, kurio nustatydama baudos dydį gali siekti Komisija, norima užtikrinti, kad
įmonės veikdamos Bendrijoje ar EEE laikytųsi Sutartyje įtvirtintų konkurencijos taisyklių. Tai reiškia, kad atgrasymo veiksnys,
kuris gali būti įtrauktas į baudos apskaičiavimą, yra vertinamas atsižvelgiant į daugelį elementų, o ne tik į konkrečią atitinkamos
įmonės padėtį. Šis principas taikomas, be kita ko, tuo atveju, kai Komisija nustato „atgrasomąjį poveikį turintį daugiklį“,
kuris turi įtakos įmonei paskirtai baudai (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 121 punkte minėto Sprendimo
Showa Denko prieš Komisiją
23 ir 24 punktus).
Šiuo atveju Komisija ginčijamame sprendime visų pirma nurodė, kad labai sunkių pažeidimų kategorijoje sankcijų skalė leido
nustatyti tokio dydžio baudas, kurios užtikrino pakankamai atgrasantį jų pobūdį, turint omenyje kiekvienos įmonės dydį. Tada
atsižvelgdama į pasaulines atitinkamų įmonių apyvartas, pasiektas per 2005 m., Komisija pažymėjo, kad buvo didelis skirtumas
tarp, viena vertus,
Kaučuk
dydžio (2,718 mlrd. EUR apyvarta) ir
Stomil
dydžio (38 mln. EUR apyvarta) ir, kita vertus, kitų atitinkamų įmonių dydžio, visų pirma
Bayer
(27,383 mlrd. EUR apyvarta), t. y. pirmosios iš ginčijamame sprendime minimų didelių įmonių. Tuo remdamasi ir atsižvelgdama
į šios bylos aplinkybes Komisija konstatavo, kad
Kaučuk
ir
Stomil
neturi būti taikomas joks dauginimo koeficientas, turintis atgrasomąjį poveikį, o
Bayer
reikia taikyti dauginimo koeficientą 1,5. Galiausiai, remdamasi tomis pačiomis išvadomis ir atsižvelgdama į šios bylos aplinkybes,
Komisija
Dow
pritaikė dauginimo koeficientą 1,75 (37,221 mlrd. EUR apyvarta),
EniChem
– dauginimo koeficientą 2 (73,738 mlrd. EUR apyvarta), o
Shell
– dauginimo koeficientą 3 (246,549 mlrd. EUR apyvarta) (ginčijamo sprendimo 474 konstatuojamoji dalis).
Savo argumentus
Shell
iš esmės grindžia teiginiu, kad laikantis vienodo požiūrio principo šiuo atveju pritaikytas dauginimo koeficientas neturėjo
viršyti to, kuris buvo taikomas Bitumo sprendime.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad nustatydama baudų dydį Komisija turi didelę diskreciją ir ji nėra saistoma vertinimų, kuriuos
ji pateikė anksčiau (2009 m. kovo 19 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Archer Daniels Midland prieš Komisiją
, C‑510/06 P, Rink. p. I‑1843, 82 punktas). Tai reiškia, kad Sąjungos teisme
Shell
negali remtis Komisijos sprendimų priėmimo politika (šiuo klausimu žr. 2009 m. rugsėjo 24 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Erste Bank der österreichischen Sparkassen prieš Komisiją
, C‑125/07 P, C‑133/07 P, C‑135/07 P ir C‑137/07 P, Rink. p. I‑8681, 123 punktą).
Bet kuriuo atveju reikia priminti, kad vienodo požiūrio principas pažeidžiamas tik tuomet, kai panašios situacijos vertinamos
skirtingai arba skirtingos – vienodai, jei toks vertinimas nėra objektyviai pagrįstas (1984 m. gruodžio 13 d. Teisingumo Teismo
sprendimo
Sermide
, 106/83, Rink. p. 4209, 28 punktas ir 1990 m. birželio 28 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Hoche
, C‑174/89, Rink. p. I‑2681, 25 punktas; 2006 m. gruodžio 5 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Westfalen Gassen Nederland prieš Komisiją
, T‑303/02, Rink. p. II‑4567, 152 punktas).
Šiuo atveju
Shell
neturi pagrindo teigti, kad nagrinėjamos situacijos yra identiškos. Tiesa tai, kad kiekvienos įmonės bendra apyvarta yra
svarbus veiksnys taikant dauginimo koeficientą, turintį atgrasomąjį pobūdį, ir tai, kad šiuo atžvilgiu bitumo sprendime nurodyta
Shell
apyvarta yra identiška nurodytajai ginčijamame sprendime. Tačiau taip pat reikia pažymėti, kad ginčijamame sprendime Komisija
iš pradžių siekė nustatyti
Kaučuk
ir
Stomil
taikytinus dauginimo koeficientus, turinčius atgrasomąjį poveikį, ir konstatavo, kad atsižvelgiant į šios bylos aplinkybes
joms neturėjo būti taikomas joks koeficientas. Tuo remdamasi ir atlikusi atitinkamų įmonių santykinių dydžių palyginimą, Komisija
nustatė kitoms įmonėms ir visų pirma
Shell
taikytiną dauginimo koeficientą, turintį atgrasomąjį poveikį. Tai reiškia, kad šiuo atveju nustatant dauginimo koeficientus,
turinčius atgrasomąjį poveikį, buvo atsižvelgta į, pirma, kiekvienos įmonės bendrą apyvartą, taip pat, antra, santykinį kiekvienos
įmonės dydį. Su ginčijamu sprendimu susijusių įmonių santykinis dydis skiriasi nuo su Bitumo sprendimu susijusių įmonių dydžio.
Be to, iš ginčijamo sprendimo matyti, kad dauginimo koeficientai iš pradžių buvo nustatyti mažiausioms įmonėms.
Shell
nepateikė specifinių argumentų tam, kad užginčytų Komisijos pasirinktą metodą ar šiuo atžvilgiu nustatytus koeficientus.
Galiausiai, kalbant apie
Shell
argumentą, kad, atsižvelgiant į ginčijamą sprendimą ir Bitumo sprendimą, ji buvo didžiausia įmonė, reikia pažymėti, jog,
pirma,
Shell
ir įmonės, kuri buvo jos pirmtakė, bendros apyvartos skirtumas buvo daug didesnis šioje byloje, kaip tai matyti iš ginčijamo
sprendimo, ir, antra, dauginimo koeficientai, kurių pagrindu buvo atliktas santykinis atitinkamų įmonių palyginimas, abiejose
sprendimuose buvo skirtingi.
Išsamumo dėlei pažymėtina, kad byloje, kurioje buvo priimtas Bitumo sprendimas, Komisija kaip ir šioje byloje pripažino, jog
nagrinėjamas pažeidimas yra labai sunkus (Bitumo sprendimo 316 konstatuojamoji dalis). Tačiau Bitumo sprendime Komisija taip
pat nurodė, kad nagrinėjamas pažeidimas buvo susijęs tik su viena valstybe nare, kad rinkos vertė buvo palyginti maža (t. y.
62 mln. EUR 2001 m., kurie buvo paskutiniai ištisi pažeidimo vykdymo metai) ir kad buvo daug kartelio dalyvių (keturiolika
įmonių) (Bitumo sprendimo 317 konstatuojamoji dalis). Tokių aplinkybių šioje byloje nėra.
Todėl negalima sutikti su kaltinimu, kad buvo pažeistas vienodo požiūrio principas.
Kadangi
Shell
kaltinimas, kuriuo siekiama užginčyti nustatyto dauginimo koeficiento proporcingumą, taip pat grindžiamas palyginimu su Bitumo
sprendimu ir nėra išsamesnių argumentų, jį reikia atmesti dėl tų pačių motyvų.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta,
Shell
pateikto trečiojo pagrindo pirmąją dalį reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl antrosios dalies, susijusios su motyvų nenurodymu
–       Šalių argumentai
Jei Bendrasis Teismas konstatuotų, kad taikant dauginimo koeficientą 3 nėra pažeidžiami vienodo požiūrio ir proporcingumo
principai,
Shell
alternatyviai teigia, kad Komisija neįvykdė jai pagal EB 253 straipsnį tenkančios pareigos motyvuoti. Komisija pateikia nuorodą
į „šios bylos aplinkybes“ tam, kad pritaikytų minėtą dauginimo koeficientą, tačiau nenurodo, kokios yra šios aplinkybės, kaip
jos gali pateisinti dauginimo koeficiento 3 taikymą ir kiek jos skiriasi nuo bylos, kurioje buvo priimtas Bitumo sprendimas,
aplinkybių, kad šias dvi bylas atgrasymo požiūriu reikėtų vertinti skirtingai. Tuo remdamasi
Shell
daro išvadą, kad ginčijamas sprendimas turi būti panaikintas.
Komisija prašo trečiojo pagrindo antrąją dalį atmesti. Konkrečiai ji nurodo, kad yra objektyvių skirtumų tarp šios bylos ir
bylos, kurioje buvo priimtas Bitumo sprendimas. Todėl Komisija neprivalėjo nurodyti motyvų, dėl kurių baudai apskaičiuoti
pasirinkta suma šioje byloje nebuvo tokia pati.
–       Bendrojo Teismo vertinimas
Turint omenyje šio sprendimo 105 ir 106 punktuose nurodytą teismo praktiką, šioje byloje reikia pažymėti, kad Komisija nurodė,
jog siekdama užtikrinti pakankamai atgrasantį baudos poveikį ji atsižvelgė į kiekvienos įmonės dydį. Tuo remdamasi Komisija
naudojo atitinkamų įmonių bendras apyvartas 2005 m. Be to, Komisija palygino atitinkamus įvairių įmonių dydžius siekdama nustatyti
dauginimo koeficientus, turinčius atgrasomąjį poveikį. Konkrečiai dėl
Shell
Komisija nurodė, kad šios įmonės bendra apyvarta buvo kelis kartus didesnė už bet kurios kitos atitinkamos įmonės apyvartą.
Tai reiškia, kad veiksniai, leidę Komisijai nustatyti
Shell
skirtinos baudos dauginimo koeficientą, aiškiai matomi iš ginčijamo sprendimo.
Tai, kad Komisija taip pat kalbėjo apie „šios bylos aplinkybes“, negali paneigti šios išvados. Iš ginčijamo sprendimo nematyti,
kad Komisija nustatydama dauginimo koeficientus, turinčius atgrasomąjį poveikį, aiškiai nurodė į kitus veiksnius nei atitinkamų
įmonių bendros apyvartos ir santykinis dydis, o tai, beje, Komisija patvirtino per posėdį. Be to, žodžių junginys „šios bylos
aplinkybės“ visiškai gali būti suprantamas kaip susijęs būtent su atitinkamų įmonių bendromis apyvartomis ir santykiniu dydžiu.
Galiausiai, kalbant apie nuorodą į bylą, kurioje buvo priimtas Bitumo sprendimas, atsižvelgiant į tai, kad minėtos bylos ir
šios bylos faktinės aplinkybės skiriasi, be kita ko, kiek tai susiję su atitinkamų įmonių santykiniu dydžiu (žr. šio sprendimo
127 ir 128 punktus), reikia konstatuoti, jog Komisija neturėjo jokios pareigos nurodyti priežastis, dėl kurių dauginimo koeficientas,
turintis atgrasomąjį poveikį, nebuvo identiškas.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta,
Shell
pateikto trečiojo pagrindo antrąją dalį ir todėl visą trečiąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.

Dėl ketvirtojo pagrindo, susijusio su klaidingu pradinės baudos dydžio nustatymu

Shell
mano, kad Komisija pažeidė EB 81 straipsnį ir Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 ir 3 dalis, kai jai klaidingai nustatė
pradinės baudos dydį.
Ketvirtąjį
Shell
ieškinio pagrindą sudaro keturios dalys. Pirmąja dalimi
Shell
teigia, kad Komisija nepagrįstai diferencijavo pradines baudas. Antrąja dalimi
Shell
tvirtina, kad Komisijos pasirinkti pradinių baudų dydžiai yra netikslūs. Trečiąja dalimi
Shell
nurodo, kad, nustatant pradinę baudą jos atžvilgiu, buvo pažeisti proporcingumo ir vienodo požiūrio principai. Ketvirtąja
dalimi
Shell
teigia, kad Komisija neįvykdė jai tenkančios pareigos motyvuoti.
Dėl pirmosios dalies, susijusios su nepagrįstu pradinių baudų diferencijavimu
–       Šalių argumentai

Shell
teigia, kad, remiantis ginčijamo sprendimo 466 konstatuojamąja dalimi, Komisija diferencijavo pradines baudas siekdama „atsižvelgti
į konkrečią kiekvienos įmonės reikšmę, taigi – į jos neteisėtų veiksmų tikrąjį poveikį konkurencijai“. Tačiau Komisija pati
prieštarauja ginčijamo sprendimo 462 konstatuojamojoje dalyje nurodytai savo pozicijai, kad „neįmanoma išmatuoti susitarimų,
kuriais įvykdomas pažeidimas, visumos tikrojo poveikio EEE rinkai“ ir todėl ji „neatsižvelgs į poveikį rinkai nustatydama
šiuo atveju taikytinas baudas“. Kaip Komisija pripažįsta savo rašytinėse pastabose, pradinių baudų diferencijavimas grindžiamas
tuo, kad „tikroji ekonominė galia“ „padaryti didelės žalos konkurencijai“ yra didesnė tuo atveju, kai atitinkamoje rinkoje
yra didesni konkrečios įmonės pardavimo kiekiai (ir atitinkama rinkos dalis).
Šiuo klausimu
Shell
primena, kad iš informacijos, kurią ji perdavė Komisijai per administracinę procedūrą, matyti, jog rinkai poveikis nebuvo
daromas. Nei antrajame pranešime apie kaltinimus, nei ginčijamame sprendime Komisija nepateikė kokių nors konkrečių įrodymų,
patvirtinančių, kad atitinkami susitarimai ar praktikos turėjo poveikio rinkai.
Be to, teiginys, kad „gamintojai įgyvendino antikonkurencinius susitarimus ir šis įgyvendinimas iš tikrųjų turėjo poveikio
rinkai“ (ginčijamo sprendimo 462 konstatuojamoji dalis), iš esmės yra nepagrįstas. Nėra jokių konkrečių įrodymų, esančių ginčijamame
sprendime ar bylos dokumentuose, kurie patvirtintų, kad atitinkami susitarimai ar praktikos buvo įgyvendinti ir turėjo poveikio
rinkai.
Todėl Komisija negalėjo nustatyti skirtumo tarp pradinių baudų siekdama atsižvelgti į tikrąjį pažeidimo poveikį konkurencijai.
Atvirkščiai, Komisija privalėjo parinkti tokią pačią pradinę baudą visiems ginčijamo sprendimo adresatams, remdamasi objektyviu
pažeidimo pobūdžiu. Šioje byloje
Shell
pažymi, kad Komisija
Stomil
skyrė 5,5 mln. EUR pradinę baudą. Jokios aplinkybės nepateisina didesnės pradinės baudos nustatymo
Shell
.
Bet kuriuo atveju, nustatydama pradinės baudos dydžius Komisija per didelę reikšmę teikė tariamai, bet neįrodytai įtakai,
kurią kiekvienas kartelio dalyvis turėjo pažeidimui. Kaip pati Komisija pripažįsta ginčijamo sprendimo 461 konstatuojamojoje
dalyje, objektyvus pažeidimo sunkumas yra svarbus veiksnys, į kurį turi būti atsižvelgta nustatant pradinės baudos dydį. Tačiau
šiuo atveju Komisija
Shell
nustatė pradinę baudą, kuri yra penkis kartus didesnė už
Stomil
skirtos baudos pradinį dydį. Dėl visų šių priežasčių
Shell
skirta bauda turi būti stipriai sumažinta.
Komisija prašo ketvirtojo pagrindo pirmąją dalį atmesti. Konkrečiai ji nurodo, kad panašu, jog
Shell
painioja diferencijavimą su pažeidimo poveikio konstatavimu.
–       Bendrojo Teismo vertinimas
Gairėse pažeidimai yra skirstomi į tris kategorijas: lengvus, sunkius ir labai sunkius (gairių 1 A punkto pirma ir antra pastraipos).
Be to, norint diferencijuoti įmones, remiantis gairių 1 A punkto trečia, ketvirta ir šešta pastraipomis, reikia nustatyti,
kiek kiekviena įmonė individualiai, atsižvelgiant į jos faktinę ekonominę galią, prisidėjo prie kartelio sėkmės, ir priskirti
ją atitinkamai kategorijai (šiuo klausimu žr. 2005 m. birželio 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Tokai Carbon ir kt. prieš Komisiją
, T‑71/03, T‑74/03, T‑87/03 ir T‑91/03, 225 punktą; taip pat žr. šio sprendimo 95 punkte minėto Sprendimo
Hoechst prieš Komisiją
360 punktą).
Šiuo atveju pripažinusi, kad nagrinėjamas pažeidimas yra labai sunkus (ginčijamo sprendimo 464 konstatuojamoji dalis) Komisija
diferencijavo atitinkamas įmones remdamasi bendra jų apyvarta BK ir SBK srityje 2001 m., t. y. paskutiniaisiais ištisais pažeidimo
vykdymo metais, išskyrus
Shell
atveju (1998 m.) ir
Stomil
atveju (1999 m). Atitinkamas įmones Komisija suskirstė į penkias kategorijas, o
Shell
priskyrė trečiajai (27,5 mln. EUR pradinė bauda) (ginčijamo sprendimo 465–473 konstatuojamosios dalys).
Visų pirma
Shell
iš esmės teigia, kad Komisija padarė klaidą, kai atsižvelgė į konkrečią kiekvienos įmonės reikšmę, taigi – į tikrąjį jos
neteisėtų veiksmų poveikį konkurencijai, nors kartu ji nurodė, kad realaus pažeidimo poveikio išmatuoti neįmanoma.
Kiekvienos įmonės, atsižvelgiant į jos faktinę ekonominę galią, individualų prisidėjimą prie kartelio sėkmės reikia skirti
nuo pažeidimo konkretaus poveikio, apie kurį kalbama gairių 1 A punkto pirmoje pastraipoje. Tokiu atveju į pažeidimo konkretų
poveikį atsižvelgiama, kai jį galima pamatuoti, siekiant pažeidimą priskirti prie lengvų, sunkių ar labai sunkių pažeidimų.
Savo ruožtu į individualų kiekvienos įmonės prisidėjimą atsižvelgiama siekiant subalansuoti konkrečias sumas, atsižvelgiant
į pažeidimo sunkumą.
Taigi, net ir nesant konkretaus išmatuojamo pažeidimo poveikio, Komisija, remdamasi gairių 1 A punkto trečia, ketvirta ir
šešta pastraipomis ir priskyrusi pažeidimą prie lengvų, sunkių ar labai sunkių pažeidimų, gali nuspręsti atitinkamas įmones
diferencijuoti.
Todėl
Shell
šiuo klausimu pateiktus argumentus reikia atmesti.
Kiek tai susiję su alternatyviais argumentais,
Shell
iš esmės teigia, kad Komisija per didelę svarbą suteikė įmonių kartelio dalyvių „konkrečiai reikšmei“, palyginti su pažeidimo
sunkumu. Todėl Komisijos atliktas atitinkamų įmonių diferencijavimas, kai pažeidimo sunkumas visų įmonių atveju vienodas,
yra nepagrįstas.
Konstatuotina, kad savo argumentuose
Shell
iš tiesų kalba apie vienodo požiūrio principo pažeidimą. Tačiau
Shell
neginčija, kad yra skirtumų, kartais netgi didelių, tarp įmonių atitinkamų apyvartų BK ir SBK srityje Komisijos nurodytais
metais. Be to, iš gairių 1 A punkto šeštos pastraipos aiškiai matyti, kad Komisija gali subalansuoti baudos dydį, kad būtų
atsižvelgta į kiekvienos įmonės neteisėtų veiksmų konkrečią reikšmę.
Todėl nustatydama didesnę pradinę baudą įmonėms, turinčioms sąlyginai didesnę už kitas įmones dalį atitinkamoje rinkoje, Komisija
atsižvelgė į įmonės daromą faktinę įtaką rinkai. Šis veiksnys išreiškia įmonių, turinčių sąlyginai didesnę už kitas įmones
dalį atitinkamoje rinkoje, didesnę atsakomybę už žalą konkurencijai, o galiausiai ir už žalą vartotojams, įmonėms sudarius
slaptą kartelį (2006 m. rugsėjo 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Jungbunzlauer prieš Komisiją
, T‑43/02, Rink. p. II‑3435, 230 punktas).
Tokiomis aplinkybėmis alternatyvius
Shell
argumentus reikia atmesti.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta,
Shell
pateikto ketvirtojo pagrindo pirmąją dalį reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl antrosios dalies, susijusios su netiksliu pradinės baudos dydžių nustatymu
–       Šalių argumentai
Jei Bendrasis Teismas pripažintų, kad Komisija pagrįstai diferencijavo pradines baudas,
Shell
teigia, kad bet kuriuo atveju Komisijos pasirinkti dydžiai, įskaitant bendrovei
Shell
parinktą pradinę baudą, prieštarauja gairėms. Konkrečiai
Shell
tvirtina, kad Komisija šį pažeidimą turėjo priskirti prie sunkių, kaip tai suprantama pagal gaires, o ne prie labai sunkių
pažeidimų.
Taigi
Shell
teigia, kad nagrinėjamas pažeidimas griežtąja to žodžio prasme nėra organizuotas kartelis, pagal kurį konkuruojančios įmonės
susitaria dėl pardavimo kainų ir rinkos dalių pasidalijimo, kontroliuoja viena kitos kainų ir pardavimo politiką, įgyvendina
kompensacijų mechanizmą siekdamos užtikrinti kartelio laikymąsi ir baudžia už veiksmus, kuriais nukrypstama nuo tikslinių
kainų. Atvirkščiai, nagrinėjami susitarimai buvo sudaryti neformaliai, paprastai vykdant dvišalius ar trišalius apsikeitimus
nuomonėmis, o ne per oficialų susitikimą, kuriame dalyvauja visi grupės dalyviai. Be to, pažeidimas neturėjo poveikio rinkai.
Šiuo klausimu
Shell
pažymi, jog ginčijamo sprendimo 134–159 konstatuojamosios dalys, kurias Komisija mini savo rašytinėse pastabose, visiškai
neįrodo, kad kartelis buvo įgyvendintas. Atvirkščiai, sankcijų nebuvimas ir tai, kad atitinkamos įmonės kritikuoja viena kitą
už nagrinėjamų susitarimų nesilaikymą, tik patvirtina išvadą, jog šie susitarimai iš tikrųjų nebuvo įgyvendinti.
Be to,
Shell
pateikia nuorodą į tris ankstesnius kitose bylose priimtus Komisijos sprendimus ir teigia, kad Komisija prie sunkių pažeidimų
priskyrė pažeidimus, ne mažiau rafinuotus už nagrinėjamą pažeidimą.
Tuo remdamasi
Shell
daro išvadą, kad sunkaus pažeidimo atveju pradinė bauda negali viršyti 20 mln. EUR. Taigi nustatydama, kad
Shell
skirtos baudos pradinis dydis yra 27,5 mln. EUR Komisija pažeidė gaires.
Komisija prašo ketvirtojo pagrindo antrąją dalį atmesti. Konkrečiai ji pabrėžia, kad slapti karteliai, kaip antai nagrinėjamasis
šioje byloje, yra patys sunkiausi pažeidimai, todėl teisinga šį pažeidimą kvalifikuoti kaip labai sunkų. Be to, nėra reikalo
vertinti kartelio įgyvendinimo ar poveikio tam, kad būtų konstatuotas labai sunkus pažeidimas.
–       Bendrojo Teismo vertinimas
Pažeidimų sunkumas turi būti nustatomas atsižvelgiant į daugelį veiksnių, pavyzdžiui, konkrečias bylos aplinkybes, jos kontekstą
ir baudų atgrasomąjį poveikį, tačiau privalomo ir baigtinio kriterijų, į kuriuos būtina atsižvelgti, sąrašo nėra (šio sprendimo
106 punkte minėto Teisingumo Teismo sprendimo
Limburgse Vinyl Maatschappij ir kt. prieš Komisiją
465 punktas ir 2005 m. birželio 28 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją
, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ir C‑213/02 P, Rink. p. I‑5425, 241 punktas).
Aplinkybėms, į kurias galima atsižvelgti vertinant pažeidimų sunkumą, priklauso kiekvienos įmonės elgesys, vaidmuo, kurį kiekviena
iš jų atliko sudarant kartelį, pelnas, kurį šios įmonės gavo iš šio kartelio, įmonių dydis ir atitinkamų prekių vertė, taip
pat pavojus, kurį tokio pobūdžio pažeidimai kelia Bendrijos tikslams (žr. 2007 m. sausio 25 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Dalmine prieš Komisiją
, C‑407/04 P, Rink. p. I‑829, 130 punktą ir nurodytą teismo praktiką).
Be to, gairėse, be kita ko, nustatyta, jog vertinant pažeidimo sunkumą reikia atsižvelgti į jo pobūdį, konkrečią įtaką rinkai,
jeigu ji gali būti įvertinta, ir atitinkamos geografinės rinkos dydį. Taigi pažeidimai yra skirstomi į tris kategorijas: lengvus
pažeidimus, sunkius pažeidimus ir labai sunkius pažeidimus (gairių 1 A punkto pirma ir antra pastraipos).
Šiuo atveju Komisija ginčijamame sprendime iš pradžių pripažino, kad atitinkamos įmonės sudarė susitarimus dėl tikslinių kainų
ir rinkos pasidalijimo bei keitėsi svarbia komercine informacija. Anot Komisijos, šios praktikos pagal savo pobūdį yra labai
sunkūs pažeidimai (ginčijamo sprendimo 461 konstatuojamoji dalis ir rezoliucinės dalies 1 straipsnis). Tada Komisija nurodė,
kad nebuvo įmanoma įvertinti kartelio konkretaus poveikio EEE rinkai. Komisija taip pat pridūrė, kad nors nebuvo įmanoma įvertinti
kartelio konkretaus poveikio, atitinkamos įmonės įgyvendino nagrinėjamus susitarimus ir todėl jie turėjo poveikio rinkai.
Komisija nurodė, kad nustatydama baudų dydžius ji neatsižvelgs į poveikį rinkai (ginčijamo sprendimo 462 konstatuojamoji dalis).
Galiausiai Komisija pažymėjo, kad pažeidimas apėmė visą EEE teritoriją (ginčijamo sprendimo 463 konstatuojamoji dalis). Dėl
šių priežasčių Komisija konstatavo, kad nagrinėjamą pažeidimą galima kvalifikuoti kaip labai sunkų (ginčijamo sprendimo 464 konstatuojamoji
dalis).
Pirma, reikia konstatuoti, jog savo ieškinyje
Shell
neginčija to, kad kartelis, nurodytas ginčijamame sprendime, visų pirma jo rezoliucinės dalies 1 straipsnyje, yra neteisėtas.
Šiuo atžvilgiu iš gairėse pateikto labai sunkių pažeidimų aprašymo matyti, kad susitarimai arba suderinti veiksmai, kuriais
kaip šiuo atveju siekiama, be kita ko, nustatyti tikslines kainas arba pasidalyti rinkos dalis, vien dėl savo pobūdžio gali
būti kvalifikuojami kaip „labai sunkūs“, nesant reikalo, kad Komisija įrodytų konkretų pažeidimo poveikį rinkai (šiuo klausimu
žr. 2009 m. rugsėjo 3 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Prym ir Prym Consumer prieš Komisiją
, C‑534/07 P, Rink. p. I‑7415, 75 punktą; taip pat žr. 2005 m. liepos 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Brasserie nationale ir kt. prieš Komisiją
, T‑49/02–T‑51/02, Rink. p. II‑3033, 178 punktą ir šio sprendimo 95 punkte minėto Sprendimo
Hoechst prieš Komisiją
345 punktą). Be to, pagal nusistovėjusią teismo praktiką horizontalūs susitarimai dėl kainų priskiriami prie sunkiausių Bendrijos
konkurencijos teisės pažeidimų ir todėl vien dėl šios aplinkybės gali būti kvalifikuojami kaip labai sunkūs (šiuo klausimu
žr. 2001 m. liepos 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Tate & Lyle ir kt. prieš Komisiją
, T‑202/98, T‑204/98 ir T‑207/98, Rink. p. II‑2035, 103 punktą ir šio sprendimo 95 punkte minėto 2005 m. spalio 25 d. Sprendimo
Groupe Danone prieš Komisiją
147 punktą).
Taigi Komisija nepadarė klaidos, kai nusprendė, kad nagrinėjamos praktikos pagal savo pobūdį yra labai sunkūs pažeidimai.
Antra, priešingai nei iš esmės teigia
Shell
, reikia konstatuoti, jog atsižvelgiant į tai, kad karteliu tuo pat metu buvo siekiama daug tikslų, net jeigu kartelis buvo
palyginti neformalus, vis dėlto jis buvo gerai parengtas (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 95 punkte minėto 2005 m. spalio
25 d. Sprendimo
Groupe Danone prieš Komisiją
149 punktą).
Trečia, kalbant apie ankstesnę Komisijos sprendimų priėmimo praktiką, kuria remiasi
Shell
, pakanka pažymėti, kad
Shell
neįrodė, kuo faktinė ir teisinė situacija, kuri lėmė ginčijamo sprendimo priėmimą, yra panaši į ankstesnių sprendimų, kuriais
remiamasi, situaciją. Be to, pažymėtina, kad bylų aplinkybės, visų pirma atitinkamos antikonkurencinės praktikos, nėra tokios
pačios.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta,
Shell
pateikto ketvirtojo pagrindo antrąją dalį reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl trečiosios dalies, susijusios su proporcingumo ir vienodo požiūrio principų pažeidimu
–       Šalių argumentai
Tuo atveju, jei pažeidimą reikia priskirti prie labai sunkių pažeidimų, kaip tai suprantama pagal gaires,
Shell
teigia, kad 27,5 mln. EUR dydžio pradinė bauda yra neproporcinga ir prieštarauja vienodo požiūrio principui. Atsižvelgdama
į tai, kad kartelis neturi struktūros ir nedaro poveikio rinkai,
Shell
tvirtina, kad pradinių baudų dydžių, nustatytų
EniChem
(55 mln. EUR), kuri rinkoje vaidino pagrindinį vaidmenį, ir jai (27,5 mln. EUR) negalima pateisinti vien pažeidimo priskyrimu
prie labai sunkių pažeidimų ir paprasčiausia nuoroda į nagrinėjamos geografinės rinkos dydį (šiuo klausimu
Shell
remiasi ginčijamo sprendimo 465–473 konstatuojamosiomis dalimis).
Tai, kad
EniChem
paskirta 55 mln. EUR pradinė bauda yra neproporcinga, yra juo labiau akivaizdu šį dydį palyginus su pradinių baudų dydžiais,
Komisijos nustatytais panašiose bylose, susijusiose su EB 81 straipsnio taikymu, kuriose pažeidimas buvo daug sistemiškesnis
ir labiau struktūruotas, arba kuriose buvo akivaizdžių įrodymų, kad minėtas pažeidimas turėjo poveikį rinkai. Šiuo klausimu
Shell
pateikia nuorodą į tris Komisijos priimtus sprendimus.
Atsižvelgiant į šias aplinkybes, 55 mln. EUR ir 27,5 mln. EUR dydžio pradinės baudos, nustatytos atitinkamai
EniChem
ir
Shell
, yra akivaizdžiai neproporcingos ir prieštarauja vienodo požiūrio principui.
Komisija ketvirtojo pagrindo trečiąją dalį prašo atmesti. Ji teigia, kad
Shell
nurodytose bylose paskirtas pradines baudas lemia konkrečios kiekvieno atvejo aplinkybės. Tai, kad praeityje Komisija taikė
tam tikro dydžio baudas už tam tikro tipo pažeidimus, neatima iš jos galimybės padidinti šį dydį atsižvelgiant į Reglamente
Nr. 1/2003 nustatytas ribas, kaip nurodyta teismo praktikoje (šio sprendimo 119 punkte minėtas Sprendimas
Musique Diffusion française ir kt. prieš Komisiją
; šio sprendimo 95 punkte minėtas 2005 m. spalio 25 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas
Groupe Danone prieš Komisiją
; šio sprendimo 96 punkte minėtas Sprendimas
BASF ir UCB prieš Komisiją
ir 2006 m. balandžio 5 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas
Degussa prieš Komisiją
, T‑279/02, Rink. p. II‑897). Šioje byloje Komisija mano, kad
Shell
nustatyta pradinė bauda yra proporcinga.
–       Bendrojo Teismo vertinimas
Primintina, jog pagal proporcingumo principą reikalaujama, kad Bendrijos institucijų veiksmai neviršytų to, kas tinkama ir
būtina nustatytiems tikslams pasiekti (žr. 1997 m. birželio 19 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Air Inter prieš Komisiją
, T‑260/94, Rink. p. II‑997, 144 punktą ir nurodytą teismo praktiką bei 2003 m. spalio 23 d. Pirmosios instancijos teismo
sprendimo
Van den Bergh Foods prieš Komisiją
, T‑65/98, Rink. p. II‑4653, 201 punktą). Apskaičiuojant baudas proporcingumo principas reiškia, kad Komisija privalo nustatyti
baudą, proporcingą veiksniams, į kuriuos buvo atsižvelgta vertinant pažeidimo sunkumą, ir šiuo atžvilgiu tuos veiksnius taikyti
nuosekliai bei objektyviai pateisinamai (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 166 punkte minėto Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Tate & Lyle ir kt. prieš Komisiją
106 punktą; 2003 m. kovo 19 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
CMA CGM ir kt. prieš Komisiją
, T‑213/00, Rink. p. II‑913, 416–418 punktus ir 2003 m. rugsėjo 30 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Atlantic Container Line ir kt. prieš Komisiją
, T‑191/98, T‑212/98–T‑214/98, Rink. p. II‑3275, 1541 punktą).
Šioje byloje, pirma, primintina, kad nagrinėjamą pažeidimą Komisija teisingai priskyrė prie labai sunkių (žr. šio sprendimo
162–170 punktus). Šiuo klausimu reikia pabrėžti, kad atitinkamos įmonės susitarė nustatyti tikslines kainas, pasidalyti klientus
agresyvios konkurencijos atsisakymo susitarimais ir keistis svarbia informacija apie kainas, konkurentus ir klientus. Be to,
nagrinėjamas kartelis apėmė visą EEE teritoriją.
Antra, reikia priminti, kad, remiantis gairių 1 A punktu, už labai sunkų pažeidimą gali būti skirta didesnė nei 20 mln. EUR
bauda ir pažymėti, kad
Shell
paskirtą pradinę baudą lemia tam tikri veiksniai, visų pirma šios įmonės BK ir SBK pardavimo sandorių vertė EEE teritorijoje
1998 m. (t. y. 86,66 mln. EUR) (ginčijamo sprendimo 470 konstatuojamoji dalis).
Trečia, pažymėtina, kad
Shell
paskirta bauda neviršija Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalyje numatytos maksimalios 10 % jos visos apyvartos, pasiektos
per ankstesnius ūkinius metus, ribos, kuria siekiama išvengti to, kad susijusi įmonė neturės galimybės sumokėti atitinkamos
baudos (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 119 punkte minėto Sprendimo
Musique Diffusion française ir kt. prieš Komisiją
119 punktą).
Ketvirta, kalbant apie tai, kad kartelis neturi struktūros ir nedaro poveikio rinkai, reikia priminti, jog šie veiksniai negali
paneigti Komisijos išvados, kad nagrinėjamas pažeidimas yra labai sunkus (žr. šio sprendimo 162–170 punktus). Be to, reikia
priminti, kad vertinant pažeidimo sunkumą reikia atlikti bendrą vertinimą atsižvelgiant į visas reikšmingas konkretaus atvejo
aplinkybes. Šioje byloje atsižvelgdamas į veiksnius, Komisijos nurodytus ginčijamame sprendime ir aprašytus šio sprendimo
176–178 punktuose, Bendrasis Teismas konstatuoja, jog
Shell
nurodytos aplinkybės, darant prielaidą, kad jos įrodytos, neleidžia daryti išvados, jog Komisijos nustatyta pradinė bauda
yra neproporcinga.
Tokiomis aplinkybėmis ir nesant išsamesnių argumentų, nėra pagrindo manyti, kad
Shell
skirta 27,5 mln. EUR pradinė bauda prieštarauja proporcingumo principui.
Kalbant apie aplinkybę, kad šiuo atveju paskirtos pradinės baudos yra didesnės nei baudos, paskirtos kitose bylose, susijusiose
su EB 81 straipsnio taikymu, ir kad dėl to buvo pažeistas vienodo požiūrio principas, reikia priminti, jog nustatydama baudas
Komisija turi didelę diskreciją ir ji nėra saistoma savo anksčiau padarytų vertinimų. Tai reiškia, kad
Shell
Sąjungos teisme negali remtis Komisijos sprendimų priėmimo politika (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 125 punkte nurodytą
teismo praktiką). Be to, išsamumo sumetimais pažymėtina, kad
Shell
neparodė, kuo faktinė ir teisinė situacija, kuri lėmė ginčijamo sprendimo priėmimą, yra panaši į ankstesnių sprendimų, kuriais
remiamasi, situaciją.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta,
Shell
pateikto ketvirtojo pagrindo trečiąją dalį reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl ketvirtosios dalies, susijusios su motyvu nenurodymu
–       Šalių argumentai
Tuo atveju, jei Komisija nustatydama pradinę baudą nepažeidė proporcingumo ir vienodo požiūrio principų,
Shell
tvirtina, kad trumpos Komisijos užuominos apie pažeidimo priskyrimą prie labai sunkių pažeidimų ir apie nagrinėjamos geografinės
rinkos dydį nepakanka tam, kad būtų paaiškintas pasirinkimas skirti daug didesnę pradinę baudą nei baudos, paskirtos kitose
neseniai nagrinėtose panašiose bylose.
Todėl ginčijamas sprendimas šiuo atžvilgiu turi būti panaikintas arba, alternatyviai,
Shell
skirtina bauda turi būti sumažinta taip, kad būtų atsižvelgta į tai, jog pažeidimas nėra struktūrinis ir neturi poveikio
rinkai.
Komisija prašo ketvirtojo pagrindo ketvirtąją dalį atmesti. Ji primena, kad esminiai formos reikalavimai, kuriems priklauso
pareiga motyvuoti, yra įvykdyti, kai Komisija savo sprendime nurodo veiksnius, kurie jai leido įvertinti pažeidimo sunkumą
ir trukmę. Komisija šiuos reikalavimus įvykdė ginčijamo sprendimo 465–473 konstatuojamosiose dalyse. Be to, Komisija savo
sprendimo neturi pagrįsti pateikdama nuorodas į kitus anksčiau priimtus sprendimus.
–       Bendrojo Teismo vertinimas
Turint omenyje šio sprendimo 105 ir 106 punktuose nurodytą teismo praktiką, šioje byloje pakanka konstatuoti, jog ginčijamo
sprendimo 461–464 konstatuojamosiose dalyse yra pateikti veiksniai, kurie leido Komisijai padaryti išvadą, kad nagrinėjamas
pažeidimas yra labai sunkus. Be to, dėl priežasčių, nurodytų nagrinėjant šio pagrindo trečiąją dalį, ankstesni sprendimai,
kuriais
Shell
grindžia savo reikalavimus, nepaneigia ginčijamo sprendimo teisėtumo. Todėl dėl tų pačių priežasčių Komisija neprivalėjo
motyvuoti to, kad šiuo atveju nustatytos pradinės baudos yra didesnės už tas, kurios buvo nustatytos bylose, kuriose buvo
priimti ankstesni sprendimai.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta,
Shell
pateikto ketvirtojo pagrindo ketvirtąją dalį ir todėl visą ketvirtąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Taigi visi ieškinio pagrindai, kuriais siekiama ginčijamo sprendimo panaikinimo iš dalies, turi būti atmesti.
2.
Dėl reikalavimų pakeisti baudos dydį
Tiek, kiek
Shell
pateiktais ieškinio pagrindais yra grindžiami jos reikalavimai pakeisti baudos dydį, pakanka konstatuoti, kad, kaip matyti
iš to, kas pasakyta, šie pagrindai yra nepagrįsti ir todėl jie negali lemti baudos sumažinimo. Taigi šiuos reikalavimus reikia
atmesti.
Vadinasi, reikia atmesti visą ieškinį.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Bendrojo Teismo Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas,
jeigu laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi ieškovės pralaimėjo bylą, jos turi padengti bylinėjimosi išlaidas pagal Komisijos
reikalavimus.
Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (pirmoji kolegija)
nusprendžia:
1.
Atmesti ieškinį.
2.
Priteisti iš
Shell Petroleum NV
,
Shell Nederland BV
ir
Shell Nederland Chemie BV
bylinėjimosi išlaidas.
Dehousse
Wiszniewska‑Białecka
Wahl
Paskelbta 2011 m. liepos 13 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Turinys
Ginčo aplinkybės
Procesas ir šalių reikalavimai
Dėl teisės
1.  Dėl reikalavimų iš dalies panaikinti ginčijamą sprendimą
Dėl pirmojo ieškinio pagrindo, susijusio su neteisėtu pažeidimo inkriminavimu bendrovėms Shell Petroleum ir Shell Nederland
Dėl pirmosios dalies, susijusios su klaidingu pažeidimo inkriminavimo sąlygų taikymu
–  Šalių argumentai
–  Bendrojo Teismo vertinimas
Dėl antrosios dalies, susijusios su Shell Petroleum ir Shell Nederland pateiktu prezumpcijos paneigimu
–  Šalių argumentai
–  Bendrojo Teismo vertinimas
Dėl trečiosios dalies, susijusios su Komisijos padarytos klaidos pasekmėmis
–  Šalių argumentai
–  Bendrojo Teismo vertinimas
Dėl antrojo ieškinio pagrindo, susijusio su nepagrįstu pradinės baudos padidinimu dėl pažeidimo pakartotinumo
Dėl pirmosios dalies, susijusios su teisinio saugumo ir proporcingumo principų pažeidimu
–  Šalių argumentai
–  Bendrojo Teismo vertinimas
Dėl antrosios dalies, susijusios su motyvų nenurodymu
–  Šalių argumentai
–  Bendrojo Teismo vertinimas
Dėl trečiojo ieškinio pagrindo, susijusio su klaidingu dauginimo koeficiento, turinčio atgrasomąjį poveikį, taikymu
Dėl pirmosios dalies, susijusios su vienodo požiūrio ir proporcingumo principų pažeidimu
–  Šalių argumentai
–  Bendrojo Teismo vertinimas
Dėl antrosios dalies, susijusios su motyvų nenurodymu
–  Šalių argumentai
–  Bendrojo Teismo vertinimas
Dėl ketvirtojo pagrindo, susijusio su klaidingu pradinės baudos dydžio nustatymu
Dėl pirmosios dalies, susijusios su nepagrįstu pradinių baudų diferencijavimu
–  Šalių argumentai
–  Bendrojo Teismo vertinimas
Dėl antrosios dalies, susijusios su netiksliu pradinės baudos dydžių nustatymu
–  Šalių argumentai
–  Bendrojo Teismo vertinimas
Dėl trečiosios dalies, susijusios su proporcingumo ir vienodo požiūrio principų pa˛eidimu
–  Šalių argumentai
–  Bendrojo Teismo vertinimas
Dėl ketvirtosios dalies, susijusios su motyvu nenurodymu
–  Šalių argumentai
–  Bendrojo Teismo vertinimas
2.  Dėl reikalavimų pakeisti baudos dydį
Dėl bylinėjimosi išlaidų
*
Proceso kalba: anglų.