CELEX: 62010CJ0317
Обжалване
Марка на Общността
Регламент (ЕО) № 40/94
Член 8, параграф 1, буква б)
Словни марки "UNIWEB" и "UniCredit Wealth Management"
Възражение на притежателя на националните словни марки "UNIFONDS" и "UNIRAK", както и на националната фигуративна марка "UNIZINS"
Преценка на вероятността от объркване
Възможност за свързване
Поредица или семейство от марки

С жалбата си Union Investment Privatfonds GmbH иска отмяната на Решение на Общия съд на Европейския съюз от 27 април 2010 г.
по дело UniCredito Italiano/СХВП — Union Investment Privatfonds (UNIWEB) (T‑303/06 и T‑337/06, наричано по-нататък „обжалваното
съдебно решение“), с което Общият съд, от една страна, отменя две решения на втори апелативен състав на Службата за хармонизация
във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) съответно от 5 септември 2006 г. (съединени преписки R 196/2005‑2 и R 211/2005‑2)
и от 25 септември 2006 г. (съединени преписки R 456/2005‑2 и R 502/2005‑2) (наричани по-нататък „спорните решения“), доколкото
с тях се уважават възраженията на жалбоподателя срещу заявената от UniCredito Italiano SpA (наричано по-нататък „UniCredito“)
регистрация на словните знаци „UNIWEB“ и „UniCredit Wealth Management“ като марки на Общността за определени услуги, и от
друга страна, отхвърля исканията му за отмяна на посочените решения в частта относно услугите, свързани със сделки с недвижимо
имущество.

Правна уредба
Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 година относно марката на Общността (ОВ L 11, 1994 г., стp. 1; Специално
издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 146) е отменен и заменен с Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от
26 февруари 2009 година относно марката на Общността (ОВ L 78, стp. 1), влязъл в сила на 13 април 2009 г. Въпреки това предвид
датата на обжалваните пред Общия съд актове за настоящия спор продължава да се прилага Регламент № 40/94.
Член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94 гласи:
„При възражение на притежателя на по-ранна марка, се отказва регистрация на заявената марка:
[…]
б)      когато поради своята идентичност или [сходство] с по-ранната марка и поради идентичността или [сходството] на стоките или
услугите, които двете марки обозначават, съществува вероятност от объркване в съзнанието на [потребителите] на територията,
в която по-ранната марка е защитена; вероятността от объркване включва [възможността за] свързване с по-ранната марка.“

Обстоятелства, предхождащи спора
На 29 май и 7 август 2001 г. UniCredito подава до СХВП заявки за регистрация на словните знаци „UNIWEB“ и „UniCredit Wealth
Management“ като марки на Общността за определени услуги, сред които и тези от клас 36 съгласно Ницската спогодба относно
международната класификация на стоките и услугите за регистрация на марки от 15 юни 1957 г., ревизирана и изменена (наричана
по-нататък „Ницската спогодба“), като услугите съответстват на следното описание:
–        „Банкови сделки, финансови сделки, парични сделки, застраховане, финансови и застрахователни консултации и информация, обслужване
на кредитни/дебитни карти, банкови и финансови услуги по интернет“, за словната марка „UNIWEB“,
–        „Банкови сделки, финансови сделки, парични сделки, застраховане, сделки с недвижимо имущество и финансова информация“, за
словната марка „UniCredit Wealth Management“.
На 6 март и 21 юни 2002 г. на основание член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94 жалбоподателят прави възражения
срещу регистрацията на тези марки за посочените по-горе услуги.
Двете възражения се основават на германските словни марки „UNIFONDS“ и „UNIRAK“, заявени на 2 април 1979 г. и регистрирани
на 17 октомври същата година, както и на германската фигуративна марка, заявена на 6 март 1992 г. и регистрирана на 10 юли
същата година, която, както и първите посочени марки, се отнася до дейността по „инвестиране на капитали“, попадаща в обхвата
на клас 36, и представлява следното:
С решения от 17 декември 2004 г. и 28 февруари 2005 г. отделът по споровете на СХВП уважава възраженията за посочените в тях
услуги, с изключение на „сделки[те] с недвижимо имущество“.
В двата случая отделът по споровете приема по същество, че жалбоподателят е доказал реалното използване на по-ранните марки,
както и обстоятелството, че е притежател на марки, които съдържат представката „UNI“ и образуват поредица или семейство от
марки. Той заключава, че е налице вероятност от объркване, включително възможност за свързване, на заявените и по-ранните
марки, с изключение на „сделки[те] с недвижимо имущество“, като приема, че тези услуги и услугите, за които се отнасят по-ранните
регистрации, не са сходни.
На 17 февруари и 21 април 2005 г. UniCredito подава жалби срещу тези решения на отдела по споровете на СХВП, а жалбоподателят
прави същото на 11 февруари и 28 април 2005 г.
Втори апелативен състав на СХВП отхвърля тези жалби със спорните решения. Като споделя анализа на отдела по споровете, в двете
решения той приема по-специално, че жалбоподателят е доказал реалното използване на марките, образуващи поредица от марки,
както и обстоятелството, че заявената марка има характеристики, които позволяват свързването ѝ с тази поредица, така че съответните
потребители са склонни да свързват посочената представка с жалбоподателя, когато последната се използва във връзка с инвестиционни
фондове.

Жалбите пред Общия съд и обжалваното съдебно решение
На 6 и 28 ноември 2006 г. UniCredito подава в секретариата на Общия съд жалби за отмяна на спорните решения. В хода на съдебното
заседание пред Общия съд то пояснява, че с жалбите иска отмяна на решенията само в частта, в която се уважават възраженията,
направени срещу регистрацията на словните знаци „UNIWEB“ и „UniCredit Wealth Management“ като марки на Общността, що се отнася
до услугите от клас 36 съгласно Ницската спогодба, различни от сделките с недвижимо имущество.
Исканията на жалбоподателя и по двете дела са да се отхвърлят жалбите, както и да се отменят частично спорните решения, като
се уважат всички възражения, направени срещу регистрацията на марките „UNIWEB“ и „UniCredit Wealth Management“, тоест и що
се отнася до сделките с недвижимо имущество.
СХВП иска жалбите да бъдат отхвърлени.
С обжалваното съдебно решение Общият съд:
–        съединява двете дела за целите на решението,
–        отменя решението на втори апелативен състав на СХВП от 5 септември 2006 г. в частта, в която е отхвърлена жалбата на UniCredito
и се уважават възраженията срещу регистрацията на марката „UNIWEB“ по отношение на „банкови сделки, финансови сделки, парични
сделки, застраховане, финансови и застрахователни консултации и информация, обслужване на кредитни/дебитни карти, банкови
и финансови услуги по интернет“, попадащи в обхвата на клас 36 съгласно Ницската спогодба,
–        отменя решението на втори апелативен състав на СХВП от 25 септември 2006 г. в частта, в която се отхвърля жалбата на UniCredito
и се уважават възраженията срещу регистрацията на марката „UniCredit Wealth Management“ по отношение на „банкови сделки, финансови
сделки, парични сделки, застраховане и финансова информация“, попадащи в обхвата на клас 36 съгласно посочената спогодба,
–        отхвърля исканията на жалбоподателя,
–        осъжда всяка от страните да понесе направените от нея съдебни разноски.
За да се произнесе в този смисъл, Общият съд уважава представеното от UniCredito единствено правно основание, изведено от
нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94.
Като се позовава в точки 33, 34 и 37—40 от обжалваното съдебно решение на своето Решение от 23 февруари 2006 г. по дело Il Ponte
Finanziaria/СХВП — Marine Enterprise Projects (BAINBRIDGE), (T‑194/03, Recueil, стр. II‑445, наричано по-нататък „Решение
по дело BAINBRIDGE“), в точка 41 от обжалваното съдебно решение Общият съд приема, че в конкретния случай СХВП не е разгледала
обстойно условието за свързване на заявените марки с изтъкнатата поредица, като апелативният състав само е отбелязал, че всяка
от марките се състои от комбинация от два елемента, а именно от общия елемент „UNI“ и от различни изрази, съответно „web“
и „credit wealth management“, които са лишени от отличителен характер за обозначените с тези марки услуги.
В точка 42 от обжалваното съдебно решение той постановява, че нито отличителната сила на представката „UNI“, нито другите
аспекти от сравнението между разглежданите марки позволяват да се заключи, че е налице вероятност от объркване. Що се отнася
до отличителната сила на тази представка, в точка 43 от посоченото съдебно решение той отбелязва, че с оглед на присъщите
ѝ характеристики представката не може сама по себе си да доведе до свързване на заявените марки с изтъкнатата поредица. Освен
това в точка 44 от това решение той приема, че действителното използване на поредните марки във финансовия сектор и редовното
публикуване на информация относно рейтинга на инвестиционните фондове по азбучен ред не може да докаже способността на представката
„UNI“ сама по себе си да укаже произхода на фондовете.
В този контекст в точка 45 от обжалваното съдебно решение Общият съд отбелязва, че в извадките от печата, представени в хода
на производството по възражение, се споменава съществуването на фондове, в чието наименование се съдържа представката „UNI“
и които не се притежават от жалбоподателя. Той приема, че макар в това отношение апелативният състав основателно да заключава,
че „в случаите на фондове, чиито наименования започват с „united“ […] и „universal“ […], става въпрос за неделима дума, като
първите букви „uni“ са част от нейната структура“, все пак не е очевидно, че това важи и за марките, започващи с думата „unico“,
тъй като не е задължително съответните потребители в Германия да свържат тази дума с италианската дума „unico“ (единствен,
уникален), а е възможно да я разбират като съкращение без значение.
Освен това в точка 46 от обжалваното съдебно решение Общият съд отбелязва, че в представените от жалбоподателя извадки от
печата наименованието на дружеството управител е посочено на първо място в списъка на управляваните от него фондове, поради
което трудно може да се допусне, че съответните потребители, които са сравнително наблюдателни, ще приемат, че обозначените
със заявената марка фондове се управляват от дружество, различно от посоченото на първо място в списъка на групата, към която
принадлежат.
Що се отнася до останалите аспекти от сравнението, в точка 47 от обжалваното съдебно решение Общият съд установява, че освен
общата представка „UNI“ жалбоподателят не е доказал наличието на други сходства между разглежданите марки и че за сметка на
това е налице смислова разлика между тях, тъй като поставените след представката „UNI“ думи са на английски език в марките
„UNIWEB“ и „UniCredit Wealth Management“ и на немски език в изтъкнатите по-ранни марки.
В точка 48 от обжалваното съдебно решение Общият съд заключава, че въпреки действителното използване на по-ранните марки и
наличието на посочената обща представка представените от СХВП доказателства не удостоверяват способността на тази представка,
сама по себе си или в комбинация с други фактори, да свързва заявените марки с по-ранната поредица от марки.
Ето защо, след като уважава единственото правно основание, изтъкнато от UniCredito в подкрепа на жалбите му, Общият съд отхвърля
правното основание на жалбоподателя, което също е изведено от нарушение на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94
и с което цели да бъдат уважени и направените от него възражения относно сделките с недвижимо имущество.

Искания на страните
С жалбата си жалбоподателят иска от Съда да отмени обжалваното съдебно решение и да отхвърли жалбите, подадени пред Общия
съд от UniCredito. Освен това той иска да се отменят спорните решения в частта, в която се отхвърлят възраженията му срещу
регистрацията на марките „UNIWEB“ и „UniCredit Wealth Management“ във връзка със сделките с недвижимо имущество, и да се уважат
тези възражения.
СХВП иска от Съда да уважи жалбата и да осъди UniCredito да заплати съдебните разноски.
UniCredito иска да се отхвърли жалбата и да се осъди жалбоподателят да заплати съдебните разноски.

По жалбата

Доводи на страните
В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква нарушение от страна на Общия съд на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент
№ 40/94. Той поддържа, че Общият съд не е отчел всички фактически обстоятелства по спора, поради което обжалваното съдебно
решение се основава на непълни и следователно неправилни фактически констатации.
Всъщност според жалбоподателя, за да прецени вероятността от объркване от гледна точка на германските потребители, Общият
съд трябвало да вземе предвид представените пред отдела по споровете многобройни актове на германски съдилища и на Deutsches
Patent- und Markenamt (Германска служба за патентите и марките), които доказвали наличието на такава вероятност. Според него,
ако наистина била отчетена гледната точка на германските потребители, Общият съд нямало да достигне до неправилния извод,
че елементът „web“ е английска дума и че думите, които жалбоподателят поставя след представката „UNI“, винаги са немски.
Освен това Общият съд взел предвид само трите по-ранни марки, на които се основават възраженията, докато за да се прецени
възможността за свързване, трябвало да се анализира цялата притежавана от него поредица от марки. Ако последните били взети
предвид, щял да се направи изводът, че английските думи също са свързани с представката „UNI“ и че структурата на регистрираните
марки не е различна, така че да попречи на съответните потребители да свържат както марката „UNIWEB“, така и марката „UniCredit
Wealth Management“ с неговата поредица от марки.
Като предположил, че съответните потребители могат да срещнат наименованията на фондовете само на посветените на финансовите
въпроси страници на вестниците, Общият съд неправилно заключил, че заедно с това наименование винаги са указани наименованията
на операторите или управляващите фондовете дружества. В това отношение не били взети предвид посочените в хода на съдебното
заседание обстоятелства.
Жалбоподателят подчертава, че притежава около 90 марки, съдържащи свързаната с различни елементи представка „UNI“, и че тази
представка, която впрочем сама по себе си представлява една от неговите марки, е отличителен елемент. При тези обстоятелства,
тъй като словните знаци „UNIWEB“ и „UniCredit Wealth Management“ имали една и съща структура, несъмнено съществувала вероятност
от объркване, произтичаща от свързването от съответните потребители на тези марки с притежаваните от него марки, макар и други
оператори да управлявали фондове с наименования, съдържащи елементите „united“, „universal“ или „unico“.
Що се отнася до искането му във връзка със сделките с недвижимо имущество, което е отхвърлено от Общия съд, жалбоподателят
поддържа, че е налице непосредствена близост между този вид услуги и инвестиционните сделки.
СХВП смята като жалбоподателя, че при прилагането на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94 Общият съд e допуснал
грешка при прилагане на правото.
Като се позовава на Решение по дело BAINBRIDGE, СХВП смята, че заявените марки явно имат характеристики, които позволяват
да бъдат свързани с изтъкнатата от жалбоподателя поредица от марки. В това отношение тя отбелязва, че в заявените марки елементът
„UNI“ е поставен на същата позиция както във включените в посочената поредица марки, че няма различно смислово съдържание
и че отличителният му характер се подчертава от обстоятелството, че след него са поставени други словни елементи като „web“
и „Credit Wealth Management“, които във финансовия сектор са описателни и не са отличителни дори от гледна точка на съответните
германски потребители.
Общият съд не се произнесъл по присъщия за представката „UNI“ отличителен характер и по този начин нарушил принципа, съгласно
който, за да се прецени наличието на вероятност от объркване, следва да се вземат предвид всички релевантни за конкретния
случай фактори, и по-специално отличителният характер на по-ранната марка. Също така Общият съд не изяснил причината, поради
която представката „UNI“ сама по себе си не можела да доведе до свързване на заявените марки с изтъкнатата от жалбоподателя
поредица.
Освен това Общият съд не преценил конкретно начина, по-който германските потребители възприемали марките. В това отношение
той не отдал никакво значение на многобройните решения на Deutsche Patent- und Markenamt, при положение че те явно отразявали
възприятието на заинтересованите потребители и представлявали фактор, който трябвало да бъде взет предвид, и то въпреки обстоятелството,
че тези решения не обвързват СХВП и Общия съд.
В Решение по дело BAINBRIDGE Общият съд признал, че може да съществува вероятност от объркване при наличие на един и същ отличителен
елемент, макар марките да се различават поради добавянето на словни или графични елементи. Ето защо не била понятна причината,
поради която в конкретния случай според Общия съд значението на различните думи „web“, „credit“, „wealth management“, „zins“,
„fonds“ и „rak“ позволявало да се приеме, че произтичащата от тях смислова разлика изключва наличието на вероятност от объркване.
Освен това подобно съображение не отчитало обстоятелството, че тези думи, които са пряко описателни или са придобили гражданственост
във финансовия език в Германия, не позволяват на съответните потребители да разберат, че с тях се обозначават финансови услуги
или продукти на различни предприятия, тъй като употребата на английски думи е обичайна за финансовия сектор.
Що се отнася до обстоятелствата, в които съответните потребители срещат разглежданите марки, следвало да се отбележи, че макар
последните винаги да били предшествани от наименованието на дружеството, управляващо съответните фондове, това само по себе
си не изключвало наличието на вероятност от объркване, тъй като германският потребител, който вече познавал предлаганите от
жалбоподателя фондове, можел да повярва, че останалите фондове с наименования, съдържащи представката „UNI“, произхождат от
предприятия, икономически свързани с него.
Освен това, като посочил, че апелативният състав не е направил задълбочена проверка на изискването за свързване на заявените
марки с изтъкнатата от жалбоподателя поредица от марки и че той не е установил наличието на други сходства освен общия елемент
„UNI“, за да направи извод за наличие на вероятност от объркване, Общият съд изопачил направения от този състав анализ.
В подкрепа на искането си за отхвърляне на жалбата UniCredito твърди, на първо място, че изложените в нея правни основания
са недопустими, тъй като жалбоподателят изтъква пороци на обжалваното съдебно решение, които произтичат от неправилна преценка
на фактите.
На следващо място, UniCredito поддържа, че критикуваните от жалбоподателя преценки на Общия съд — независимо дали става въпрос
за преценките относно наличието на фондове, чиито наименования съдържат представката „UNI“, но които не се притежават от жалбоподателя,
относно обстоятелството, че във вестниците тези наименования се свързват с наименованията на управляващите тези фондове дружества,
или относно свързването на тази представка с английски или немски думи — са допълнителни и второстепенни спрямо направената
от Общия съд обща и фактическа преценка на липсата на вероятност от объркване и следователно не могат да я обезсилят.
Освен това UniCredito оспорва доводите на жалбоподателя относно задължението да се вземат предвид актовете на националните
административни и съдебни органи, тъй като националните системи и общностната система за закрила на марките са самостоятелни
и независими една от друга.
Не било основателно и твърдението на жалбоподателя, че при преценката на вероятността от объркване Общият съд отчел единствено
трите по-ранни марки, на които се основавали възраженията, а не всички марки, включени в изтъкнатата от жалбоподателя поредица.
Това твърдение било противоречиво, тъй като посочените възражения се основавали на тези три марки, и неоснователно с оглед
на Решение по дело BAINBRIDGE. Последното решение, което се основава на принципа, че при наличие на поредица от марки вероятността
от объркване трябва да се прецени, като се вземе предвид рискът потребителите да възприемат заявената марка като принадлежаща
към поредицата, ни най-малко не изисквало тази марка да бъде сравнена с всяка отделна марка от поредицата.
На последно място, UniCredito твърди, от една страна, че няма връзка между сделките с недвижимо имущество и финансовите услуги
и от друга страна, че не е налице вероятност от объркване между конфликтните марки, дори по отношение на финансовите услуги
в тесен смисъл.

Съображения на Съда
UniCredito поддържа, че жалбата е недопустима, тъй като с нея се оспорват направени в обжалваното съдебно решение фактически
преценки. В това отношение следва да се заключи, че жалбоподателят твърди, че Общият съд е нарушил член 8, параграф 1, буква б)
от Регламент № 40/94, като не е взел предвид всички обстоятелства по конкретния случай, и по-специално като не е отчел гледната
точка на германските потребители относно възможността за свързване на заявените марки с изтъкнатите от жалбоподателя поредица
или семейство марки.
Съгласно постоянната съдебна практика обаче съществуването на вероятност от объркване в съзнанието на потребителите следва
да се оценява в цялост, като се отчитат всички фактори, релевантни за конкретния случай (вж. в този смисъл Решение от 11 ноември
1997 г. по дело SABEL, С‑251/95, Recueil, стр. І‑6191, точка 22, Решение от 22 юни 1999 г. по дело Lloyd Schuchfabrik Meyer,
C‑342/97, Recueil, стр. I‑3819, точка 18, Решение от 12 юни 2007 г. по дело СХВП/Shaker, C‑334/05 P, Сборник, стр. I‑4529,
точка 34 и Решение от 20 септември 2007 г. по дело Nestlé/СХВП, C‑193/06 P, точка 33). Докато преценката на тези фактори е
фактически въпрос, който не подлежи на контрол от страна на Съда, неотчитането на тези фактори представлява грешка при прилагане
на правото (вж. в този смисъл Решение от 24 юни 2010 г. по дело Becker/Harman International Industries, C‑51/09 P, все още
непубликувано в Сборника, точка 40) и като такава може да бъде изтъкнато пред Съда при обжалване.
Това важи и за твърдението на СХВП, че Общият съд изопачил направения от апелативния състав анализ, тъй като изопачаването
на съдържанието на даден акт също представлява грешка при прилагане на правото (вж. Решение от 27 януари 2000 г. по дело DIR
International Film и др./Комисия, C‑164/98 P, Recueil, стр. I‑447, точка 48).
От това следва, че повдигнатото от UniCredito възражение за недопустимост трябва да се отхвърли.
По съществото на спора следва да се отбележи, че за да отмени спорните решения, в точки 35, 36 и 41 от обжалваното съдебно
решение Общият съд постановява следното:
„35      В конкретния случай преценката на апелативния състав, че по-ранните марки „UNIFONDS“, „UNIRAK“ и „UNIZINS“, на които се позовава
[жалбоподателят], образуват поредица по смисъла на Решение по дело BAINBRIDGE, […] се основава главно на съображенията, че
общата за тези три марки представка „UNI“ има отличителен характер в контекста на финансовите услуги и че действителното използване
на тези марки е доказано от [жалбоподателя].
36      След като установява наличието на „поредица“ от марки, апелативният състав почти автоматично заключава, че съответните потребители
свързват представката „UNI“ с [жалбоподателя], когато тя се използва във връзка с инвестиционни фондове, и че поради това
е налице вероятност от объркване между конфликтните марки.
[…]
41      В конкретния случай СХВП не е разгледала обстойно условието за свързване на заявените марки с изтъкнатата с възражението поредица.
Апелативният състав само отбелязва, че всяка една от марките се състои от комбинация от два отделни елемента, а именно от
общия елемент „UNI“ и от различни изрази, съответно „web“ и „credit wealth management“, които са лишени от отличителен характер
за заявените услуги.“
Що се отнася до твърдението, че по този начин Общият съд изопачил направения от апелативния състав анализ, следва да се заключи,
че в точки 36 и 37 от решението си от 5 септември 2006 г. апелативният състав посочва следното:
„36      В конкретния случай марката [на UniCredito] и марките [на жалбоподателя] имат една и съща структура. Те са съставени от два
отделни елемента, а именно от общия елемент „UNI“, който е в началото на всички марки, следван всеки път от различна дума.
Това обаче не е достатъчно, за да се приеме, че марката „UNIWEB“ има характеристики, които позволяват да се свърже с марките
„UNI-“ [на жалбоподателя]. Общият елемент би могъл да бъде само описателен или лишен от отличителен характер, като в този
случай е безпредметно [жалбоподателят] да изтъква довода за „семейство[то] марки“.
37      Отличителният характер на общия елемент „UNI“ трябва да се прецени с оглед на начина, по който съответните потребители възприемат
разглежданите знаци и услуги. Релевантни за тази преценка са не само присъщите качества на елемента „UNI“, но и начинът, по
който той се използва. В Германия, където се намира целевият среден потребител, думата „uni“ се свързва с „uni“ в смисъл на
едноцветен и с „Uni“ — съкращение от университет (разговорен език). Тази дума явно няма ясно и непосредствено значение във
връзка с въпросните услуги. Освен това в конкретния случай [жалбоподателят] е доказал, по-специално с отчета за управлението,
с отчета за шестмесечието от 30 септември 2001 г. и с извадките от печата, че използва трите марки, съдържащи представката
„UNI-“, за „инвестиране на капитали“ в Германия.“
Точки 40 и 41 от решението от 25 септември 2006 г. са формулирани по сходен начин, като освен това в първата от тези точки
апелативният състав заключава:
„Необходимо е да се подчертае, че думите „Wealth Management“, добавени към марката [на UniCredito], са английски думи, обичайно
използвани във финансовата сфера в съответната държава, а именно Германия, за услуги, включващи едновременно консултациите
в областта на финансите/инвестициите, счетоводните/данъчните услуги и правното и финансово планиране. Следователно комбинацията
от думите „Wealth Management“ е лишена от отличителен характер във връзка със заявените услуги.“
Ето защо, като приема, че апелативният състав „почти автоматично“ и без да „разгледа обстойно“ условията за свързване на заявените
марки с изтъкнатата от жалбоподателя поредица, е направил извод за наличие на вероятност от объркване, установявайки само
наличието на тази поредица и обстоятелството, че посочените марки се състоят от общия елемент „UNI“ в комбинация с различни,
лишени от отличителен характер изрази, Общият съд явно е изопачил съдържанието на спорните решения.
Следователно Общият съд не е разгледал обстоятелства, които апелативният състав е преценил, като припомнените в точки 49 и 50
от настоящото съдебно решение. Това важи по-специално за съображенията на апелативния състав относно идентичната структура
на сравняваните марки, отличителния характер от гледна точка на съответните потребители на общия за марките елемент „UNI“
и липсата на отличителен характер на думите „Wealth Management“. Вследствие на това Общият съд не е изложил пълни мотиви в
решението си.
Що се отнася до твърдението, че Общият съд приложил неправилно член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94, важно е
да се припомни, че съгласно постоянната практика на Съда вероятността от объркване по смисъла на член 8, параграф 1, буква б)
от Регламент № 40/94 представлява риск потребителите да повярват, че съответните стоки или услуги произхождат от едно и също
предприятие или евентуално от икономически свързани предприятия (вж. в този смисъл Решение от 29 септември 1998 г. по дело
Canon, C‑39/97, Recueil, стр. I‑5507, точка 29, Решение по дело Lloyd Schuhfabrik Meyer, посочено по-горе, точка 17, Решение
по дело СХВП/Shaker, посочено по-горе, точка 33 и Решение по дело Nestlé/СХВП, посочено по-горе, точка 32).
В хипотезата, в която възражението се основава на съществуването на няколко марки, които имат общи характеристики, позволяващи
те да се смятат за част от едно „семейство“ или „поредица“ от марки, за да се прецени съществуването на вероятност от объркване,
следва да се отчита фактът, че при наличието на „семейство“ или „поредица“ от марки подобна вероятност следва от факта, че
потребителят може да се заблуди относно това откъде произхождат или произлизат стоките или услугите, обхванати от заявената
за регистрация марка, и погрешно да сметне, че тя е част от това семейство или поредица от марки (вж. в този смисъл Решение
от 13 септември 2007 г. по дело Il Ponte Finanziaria/СХВП, C‑234/06 P, Сборник, стр. I‑7333, точки 62 и 63, както и Решение
от 18 декември 2008 г. по дело Les Éditions Albert René/СХВП, C‑16/06 P, Сборник, стр. I‑10053, точка 101).
Както се припомня в точка 45 от настоящото съдебно решение, съществуването на вероятност от объркване в съзнанието на потребителите
следва да се оценява в цялост, като се отчитат всички фактори, релевантни за конкретния случай.
В конкретния случай Общият съд е изключил наличието на вероятност от объркване, без да отчете всички релевантни фактори, за
да провери конкретно дали съществува риск съответните потребители да повярват, че заявените марки са част от изтъкнатата от
жалбоподателя поредица от марки, и по този начин да се заблудят относно произхода на разглежданите услуги, като помислят,
че те произхождат от едно и също предприятие или от икономически свързани предприятия.
Всъщност, както твърдят жалбоподателят и СХВП, на първо място, в обжалваното съдебно решение не е направен анализ на структурата
на подлежащите на сравнение марки и на въздействието, което позицията на общия за марките елемент, а именно представката „UNI“,
оказва върху начина, по който съответните потребители могат да възприемат тези марки.
На следващо място, що се отнася до евентуалния отличителен характер на общия елемент, в точка 43 от обжалваното съдебно решение
Общият съд приема, че с оглед на присъщите му характеристики той не може сам по себе си да доведе до свързване на заявените
марки с изтъкнатата от жалбоподателя поредица от марки. Въпреки това, както по същество твърдят жалбоподателят, в хода на
съдебното заседание, и СХВП, Общият съд не е обосновал този извод и следователно в това отношение не е анализирал преценките
на апелативния състав относно начина, по който съответните потребители могат да възприемат този елемент, нито е изложил мотиви
в посоченото решение по този пункт.
Освен това в точки 44—46 от обжалваното съдебно решение, като разглежда начина, по който жалбоподателят е използвал изтъкнатата
от него поредица от марки, въз основа на фактическа преценка, която не подлежи на контрол от Съда, Общият съд е приел по-конкретно,
че трудно може да се допусне възможността съответните потребители да повярват, че обозначените със заявените марки фондове
се управляват от дружество, различно от посоченото на първо място в списъка на споменатите фондове в извадките от печата.
Въпреки това с оглед на посочения в точка 53 от настоящото решение принцип Общият съд не е могъл да не провери най-малко дали
тези потребители могат да повярват, че става въпрос за услуги, предлагани от икономически свързани предприятия, без това да
доведе до опорочаване на решението поради грешка при прилагане на правото.
На последно място, що се отнася до останалите елементи, от които се състоят подлежащите на сравнение марки, в точка 47 от
обжалваното съдебно решение Общият съд само е отбелязал, че поставените след представката „UNI“ думи са на английски език
във всички заявени марки и на немски език във всички по-ранни марки, на които е направено позоваване в подкрепа на възражението.
Освен че не е проверил дали с оглед на разглежданите финансови услуги и на съответните потребители тази разлика може да изключи
възможността последните да повярват, че заявените марки са част от изтъкнатата от жалбоподателя поредица от марки, Общият
съд не е преценил дали тези елементи имат описателен или неотличителен характер.
Ето защо, като се има предвид посоченото в точки 52 и 57—60 от настоящото съдебно решение, Общият съд не е могъл основателно
да заключи в точка 48 от обжалваното съдебно решение, че „въпреки действителното използване на по-ранните марки и наличието
на представката „UNI“, обща за всички тези марки и за заявените марки, представените от СХВП доказателства не удостоверяват
способността на тази представка, сама по себе си или в комбинация с други фактори, да свързва заявените марки с по-ранната
поредица“, и в точка 49 от същото съдебно решение, че апелативният състав неправилно е приел наличието на вероятност от объркване
между конфликтните знаци по смисъла на член 8, параграф 1, буква б) от Регламент № 40/94.
От това следва, че единственото изтъкнато в жалбата правно основание трябва да бъде уважено и следователно обжалваното съдебно
решение — отменено, без да е необходимо Съдът да разглежда останалите доводи на жалбоподателя, и по-специално да се произнася
по доводите, изложени във връзка с отхвърлянето на възраженията относно сделките с недвижимо имущество.
Съгласно член 61, първа алинея, второ изречение от Статута на Съда на Европейския съюз последният може при отмяна на решението
на Общия съд да му върне делото за постановяване на решение.
В конкретния случай общата преценка на вероятността от объркване предполага извършването на сложни фактически преценки, за
да се провери дали, както е приел апелативният състав на СХВП, е налице риск съответните потребители да повярват, че заявените
марки са част от изтъкнатата от жалбоподателя поредица от марки. Поради това Съдът следва да не се произнася по разноските,
направени във връзка с производството по обжалване, и да върне делото на Общия съд, който да се произнесе отново по подадените
пред него от UniCredito жалби, както и по направените от жалбоподателя искания за частична отмяна на спорните решения.
По изложените съображения Съдът (четвърти състав) реши:
1)
Отменя Решение на Общия съд на Европейския съюз от 27 април 2010 г. по дело UniCredito Italiano/СХВП — Union Investment Privatfonds
(UNIWEB) (T‑303/06 и T‑337/06).
2)
Връща делото на Общия съд на Европейския съюз.
3)
Не се произнася по съдебните разноски.
Подписи
*
Език на производството: италиански.