CELEX: 62011CJ0131
Mezőgazdaság
1443/82/EK rendelet
A 3. cikk (4) bekezdése
Kvótarendszer alkalmazása a cukorágazatban
Valamely tagállam hatóságai által végzett vizsgálat során a termelőnél utólagosan megállapított fehércukortöbblet-mennyiség
E többlet figyelembevétele azon gazdasági év végleges termelésének meghatározásakor, amikor a többletet megállapították

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az 1994. február 23-i 392/94/EK bizottsági rendelettel (
HL L 53., 7. o.
) módosított, a cukorágazatban a kvótarendszer alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1982. június 8-i 1443/82/EGK bizottsági rendelet (
HL L 158., 17. o.
, és – helyesbítés –
HL 1982. L 169., 39. o.
; a továbbiakban: 1443/82 rendelet) 3. cikke (4) bekezdésének értelmezésére vonatkozik.
E kérelmet a Pfeifer & Langen KG (a továbbiakban: Pfeifer & Langen) és a Hauptzollamt Aachen között, a német hatóságok által végzett vizsgálat során a termelőnél utólagosan megállapított fehércukortöbblet-mennyiség és az azon gazdasági év tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, amelyre e többletet be kell tudni.
Jogi háttér
Az 1998. június 2-i 1148/98/EK bizottsági rendelettel (
HL L 159., 38. o.
; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 23. kötet, 126. o.) módosított, a cukorágazat piacának közös szervezéséről szóló, 1981. június 30-i 1785/81/EGK tanácsi rendelet (
HL L 177., 4. o.
; a továbbiakban: alaprendelet) célja – a cukorágazat piacának közös szervezése (a továbbiakban: cukor-KPSZ) keretében – az alaptermékek termelőinek mint az Európai Közösségek cukorgyártóinak a foglalkoztatottsága és életszínvonala tekintetében a szükséges biztosítékok fenntartása, valamint valamennyi fogyasztó cukorellátásának ésszerű áron, a cukorpiac stabilizálása mellett történő biztosítása.
E célok érdekében az alaprendelet szabályozza a cukor termelését, importját, valamint exportját. A rendelet előírja különösen a termelési kvóták rendszerét, amely a tizenötödik preambulumbekezdés szerint annak eszköze, hogy a termelők számára a közösségi árakat és a termékeik értékesítését biztosítsák.
E kvótarendszer keretében többek között valamennyi tagállam vonatkozásában, mindegyik gazdasági évre (az adott év július 1-jétől a következő év június 30-ig) rögzítettek egy nemzeti termelési alapmennyiséget. E mennyiséget az alaprendelet által megállapított feltételek mellett elosztották valamennyi tagállam területén belül a cukortermelő vállalkozások között A és B termelési kvóták formájában.
Az alaprendelet 24. cikke (1) bekezdésének második albekezdése előírta:
„E rendelet alkalmazásában:
a)
»A cukor«: egy adott gazdasági évre betudott azon cukor- […] termelés mennyisége, amelyet az érintett vállalkozás az A kvótáján belül gyárt;
b)
»B cukor«: egy adott gazdasági évre betudott azon cukor- […] termelés mennyisége, amelyet az érintett vállalkozás az A kvótáján felül, azonban az A és a B kvótájának összegén belül gyárt;
c)
»C cukor«: egy adott gazdasági évre betudott azon cukor- […] termelés mennyisége, amelyet az érintett vállalkozás az A és a B kvótájának összege felett termel, vagy olyan vállalkozás termel, amely nem rendelkezik kvótával.” [nem hivatalos fordítás]
Az A kvótába tartozó cukrot, amely a Közösségen belüli fogyasztást tette ki, szabadon lehetett értékesíteni a közös piacon és forgalmazását biztosította az intervenciós ár. A B kvótába tartozó cukrot szintén szabadon lehetett értékesíteni a közös piacon, de az intervenciós ár biztosítéka nélkül vagy harmadik országokba lehetett kivinni export-visszatérítés mellett. A C cukorra nem vonatkozott sem ártámogatás, sem pedig export-visszatérítés.
Mivel a cukor-KPSZ önfinanszírozási rendszeren alapult, az export-visszatérítések költségét a termelési illeték finanszírozta, míg nem sújtotta illeték a C cukor termelését. Emellett a C cukrot a Közösségen kívül kellett forgalmazni, a világpiacon történő értékesítés érdekében.
E tekintetben az alaprendelet 26. cikke kimondta:
„(1)   […] a 27. cikk szerint át nem vitt C cukrot […] a Közösség belső piacán nem lehet értékesíteni, és az[t] az adott gazdasági év végét követő január 1-je előtt, további feldolgozás nélkül, exportálni kell.
[…]
(3)   E cikk alkalmazásának részletes szabályait a 41. cikkben említett eljárásnak megfelelően kell elfogadni.
E szabályoknak különösen az (1) bekezdésben említett azon C cukor után […] kivetett összegről kell rendelkezniük, amelyre vonatkozóan, később meghatározandó időpontig, nem nyújtottak be igazolást arra nézve, hogy azt a megállapított határidőn belül további feldolgozás nélkül exportálták.” [nem hivatalos fordítás]
Az alaprendelet 27. cikkének (1) és (2) bekezdése előírta:
„(1)   Minden vállalkozás jogosult úgy határozni, hogy az A kvótán felüli teljes cukortermelését, vagy annak egy részét átviszi a következő gazdasági évre, mely esetben az átvitt termelés a következő gazdasági év termelésébe számít. Ezt a döntést nem lehet visszavonni.
[…]
(2)   Az (1) bekezdésben említett döntést hozó vállalkozások:
—
február 1-je előtt tájékoztatják az átvitelre kerülő cukor mennyiségéről vagy mennyiségeiről az érdekelt tagállamot, és
—
vállalják a szóban forgó mennyiség vagy mennyiségek raktározását, az ezután meghatározandó időponttól számított, 12 egymást követő hónapon keresztül. Ezen időszak tekintetében a raktározási költségek a 8. cikk szerint kerülnek visszatérítésre az átvitelre kerülő C cukor és a 23. cikk (4a) bekezdésének alkalmazását követően C cukorrá minősített A és B cukor vonatkozásában is.
[…]” [nem hivatalos fordítás]
Az alaprendelet 27. cikkének (3) bekezdése előírta:
„Az e cikk alkalmazásának részletes szabályait – amelyek korlátozhatják az átvihető cukormennyiségeket – a 41. cikkben említett eljárásnak megfelelően kell elfogadni.
E részletes szabályoknak különösen […] a raktározandó mennyiségből származó cukorra kivetett összegről kell rendelkezniük, amelyet a kötelező raktározási időszak alatt értékesítenek”. [nem hivatalos fordítás]
Az alaprendelet 28. cikke a termelési – különösen az A és B cukor termelésére kivetett – illetékek meghatározásának fő kritériumait állapította meg. Ezen illetékeket a tagállamok szedték be.
Az alaprendelet 26. cikkének (3) bekezdése alapján elfogadott, az 1996. január 30-i 158/96/EK bizottsági rendelettel (
HL L 24., 3. o.
; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 18. kötet, 421. o.) módosított, a kvótán felüli cukortermelésre vonatkozó részletes végrehajtási szabályok megállapításáról szóló, 1981. szeptember 14-i 2670/81/EGK bizottsági rendelet (
HL L 262., 14. o.
; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 5. kötet, 85. o.; a továbbiakban: 2670/81 rendelet) pontosította azon feltételeket, amelyek mellett a C cukor exportáltnak tekintendő.
A 2670/81 rendelet 1. cikkének (1) bekezdése az alábbiak szerint rendelkezett:
„Az [alap]rendelet 26. cikkének (1) bekezdésében említett termékek akkor tekintendők exportáltnak, ha:
a)
az e rendelet egyéb rendelkezéseinek sérelme nélkül, a 2. cikkben említett igazolás az előállítás szerinti tagállam illetékes hivatalának birtokában van, függetlenül attól, hogy a C cukrot […] exportáló tagállam melyik volt;
b)
a szóban forgó kiviteli nyilatkozatot az exportáló tagállam a C cukor […] előállítása gazdasági évének végét követő január 1-jét megelőzően elfogadta;
c)
a C cukor […] vagy a 2. cikk (3) bekezdésének értelmében az ezeknek megfelelő mennyiség a b) pontban említett január 1-jétől számított legkésőbb 60 napon belül elhagyta a Közösség vámterületét;
d)
a termék visszatérítés vagy lefölözés nélkül, nem denaturált fehér- vagy nyerscukorként […] került kivitelre.
A
vis maior
eseteit kivéve, amennyiben az első albekezdésben felsorolt feltételek valamelyike nem teljesül, úgy kell tekinteni, hogy a C cukor […] szóban forgó mennyiségét a belső piacon értékesítették.
Vis maior
esetén, annak a tagállamnak az illetékes hivatala, amelynek a területén a szóban forgó C cukrot […] előállították, a körülmények alapján dönt az érintett fél által kért szükséges intézkedésekről.
Amennyiben a C cukor[…] nem annak a tagállamnak a területéről kerül kivitelre, mint ahol azt előállították, az említett intézkedéseket indokolt esetben csak az említett tagállam illetékes hatóságának véleménye ismeretében hozzák meg.”
Az 2670/81 rendelet 3. cikkének (1) bekezdése előírta:
„Az érintett tagállam azokra a mennyiségekre, amelyeket az 1. cikk (1) bekezdése értelmében a belső piacon értékesítettek, az alábbi terheket vetheti ki: C cukor esetén: 100 kg fehér- vagy nyerscukorra […] vonatkozóan:
—
az érintett C cukor […]előállításának gazdasági évében és az azt követő hat hónap során az érintett termékre alkalmazandó legmagasabb behozatali vám,
valamint
—
1,21 [euró].”
Az 1443/82 rendelet 1. cikkének (1) bekezdése kimondta:
„Az [alap]rendelet 26–29. cikke értelmében cukortermelés alatt a következő termékek fehér cukorban kifejezett teljes mennyiségét értjük:
a)
fehér cukor;
b)
nyerscukor;
c)
invertcukor;
[…]” [nem hivatalos fordítás]
Az 1443/82 rendelet 3. cikke előírja:
„(1)   A tagállamok minden év február 15-ig a folyó gazdasági év és a területükön található minden vállalkozás tekintetében ideiglenes termelési adatokat határoznak meg a cukorra […] vonatkozóan.
[…]
(3)   A tagállamok minden év október 1-jéig meghatározzák a területükön található minden vállalkozás előző gazdasági évi cukor- […] termelésének végleges adatait.
(4)   Ha eltéréseket tárnak fel a (3) bekezdésben említett cukor […] végleges termelési adatainak meghatározását követően, ezeket az eltéréseket akkor kell számításba venni, amikor annak a gazdasági évnek a végleges termelési adatait határozzák meg, amelyben az eltéréseket feltárták.” [nem hivatalos fordítás]
Az 1443/82 rendelet 4. cikke szerint:
„(1)   A következő bekezdésekre figyelemmel, az [alap]rendelet 26–29. cikke értelmében valamely vállalkozás cukortermelése alatt […] az e vállalkozás által valóban gyártott cukormennyiséget […] értjük.
(2)   Valamely gazdasági év teljes cukortermelése az (1) bekezdésben érintett, az erre a gazdasági évre átvitt cukormennyiséggel növelt és a következő gazdasági évre átvitt cukormennyiséggel csökkentett cukortermelés.” [nem hivatalos fordítás]
A cukor piacának közös szervezéséről szóló, 1967. december 18-i 1009/67/EGK tanácsi rendelet (
HL 1967. L 308., 1. o.
) 23. cikke előírta:
„(1)   A tagállamok a területükön cukrot termelő minden üzem vagy vállalkozás vonatkozásában alapkvótát határoznak meg. A (3) és a (4) bekezdés szerint elfogadott rendelkezésekre figyelemmel ezen alapkvótát úgy kell megállapítani, hogy az 1961/62-estől az 1965/66-os gazdasági évig tartó időszak során az érintett üzem vagy vállalkozás által előállított átlagos évi cukormennyiségre a tagállam alaptermelése és ezen állam fent hivatkozott időszak alatti átlagos évi cukortermelése közötti arányt kifejező együtthatót kell alkalmazni.
Az alapkvóta
Németország vonatkozásában 1750000 tonna fehér cukor,
Franciaország vonatkozásában 2400000 tonna fehér cukor,
Olaszország vonatkozásában 1230000 tonna fehér cukor,
Hollandia vonatkozásában 550000 tonna fehér cukor,
A B.L.G.U. [Belga-Luxemburgi Gazdasági Unió] vonatkozásában 550000 tonna fehér cukor.
(2)   Amikor valamely tagállam megállapítja a vállalkozásonkénti alapkvótát, megteszi a szükséges intézkedéseket a cukorrépa- és a cukornád-termelők érdekeinek figyelembevételére.
(3)   A Tanács, a Szerződés 43. cikke (2) bekezdésében előírt szavazási eljárás szerint a Bizottság javaslatára elfogadja az (1) bekezdés alkalmazására vonatkozó általános szabályokat és az utóbbi rendelkezései alóli esetleges eltéréseket.
(4)   Szükség esetén, a jelen cikk alkalmazására vonatkozó részletes szabályok a 40. cikkben előírt eljárás keretében kerülnek elfogadásra.” [nem hivatalos fordítás]
Az 1009/67 rendeletet hatályon kívül helyezte a cukor piacának közös szervezéséről szóló, 1974. december 19-i 3330/74/EGK tanácsi rendelet (
HL L 359., 1. o.
).
Az alaprendeletet hatályon kívül helyezte, és annak helyébe lépett a cukor piacának közös szervezéséről szóló, 1999. szeptember 13-i 2038/1999/EK tanácsi rendelet (
HL L 252., 1. o.
).
A 2670/81 rendeletet hatályon kívül helyezte, és annak helyébe lépett a kvótán felüli cukortermelésre vonatkozóan a 318/2006/EK tanácsi rendelet végrehajtása részletes szabályainak megállapításáról szóló, 2006. június 29-i 967/2006/EK bizottsági rendelet (
HL L 176., 22. o.
).
Az 1443/82 rendeletet hatályon kívül helyezte, és annak helyébe lépett a cukorágazatban a kvótarendszer alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2002. február 20-i 314/2002/EK bizottsági rendelet (
HL L 50., 40. o.
; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 35. kötet, 190. o.).
Mindazonáltal az alapjogvitára az alapügyben szereplő tényállás idejére tekintettel továbbra is az alaprendeletet, valamint a 2670/81 és az 1443/82 rendeletet kell alkalmazni.
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy Pfeifer & Langen Elsdorfban, Euskirchenben, Appeldornban és Lagéban (Németország) működő üzemeiben cukrot gyárt.
E vállalkozás 1998. szeptember 8-i bejelentését követően a Hauptzollamt Köln-West 1998. szeptember 25-i határozatában vitatta e vállalkozás 1997/1998-as gazdasági évre vonatkozó végleges cukortermelését.
1999. november 4-én a Hauptzollamt für Prüfungen Köln vizsgálatot kezdett a Pfeifer & Langennél. 2003. január 16-án a Hauptzollamt Krefeld folytatta e vizsgálatot, amely többek között az 1997/1998-as gazdasági évre vonatkozó cukortermelési illetékre terjedt ki.
Az ellenőrök a 2006. május 9-i jelentésükben megállapították, hogy a Pfeifer & Langen bejelentéséhez viszonyítva termelési többletet fedeztek fel. Következésképpen 2006. december 28-i határozatában a Hauptzollamt Aachen megállapította, hogy a Pfeifer & Langen az 1997/1998-as gazdasági évre vonatkozóan összesen 9657,4 tonna fehércukortöbblet-mennyiséget termelt. Az ugyanazon a napon kelt másik határozatában a Hauptzollamt Aachen e termelési többletre vonatkozóan 5810857,58 euró C-cukorra vonatkozó termelési díjat szabott ki a Pfeifer & Langen terhére.
A Pfeifer & Langen kifogással élt e két határozattal szemben, többek között úgy érvelve, hogy az 1443/82 rendelet 3. cikkének (4) bekezdése nem tette lehetővé az állítólagos többletnek az 1997/1998-as gazdasági évhez való sorolását, mivel az nem vált ismertté 1998. október 1-je előtt.
2010. április 27-i határozatával a Hauptzollamt elutasította a Pfeifer & Langen kifogásait többek között azzal az indokkal, hogy a megállapított termelési mennyiséget helyesen sorolta az 1997/1998-as gazdasági évhez, mivel az 1443/82 rendelet 3. cikkének (4) bekezdését csak a termelő által bejelentett termelésre lehet alkalmazni. Ami a be nem jelentett és utólagosan megállapított termelési többletet illeti, azt ahhoz a gazdasági évhez kell sorolni, amelyben termelték.
Emellett a 2010. április 27-i határozatával a Hauptzollamt Aachen módosította továbbá az díjmegállapításról szóló 2006. december 28-i határozatát, és az 1997/1998-es gazdasági év vonatkozásában 6922,1 tonna fehér cukor többletmennyiséget állapított meg. Az ugyanazon a napon kelt másik határozatával módosította a díjmegállapításról szóló 2006. december 28-i határozatát, és 4165027,57 EUR termelési díjat szabott ki a Pfeifer & Langen terhére.
A tárgyalás során a Pfeifer & Langen megállapította, hogy e többlet a 1997/1998-es gazdasági évi összes cukortermelésének 1,4%-át teszi ki..
A Pfeifer & Langen keresetet indított a Finanzgericht Düsseldorf előtt e határozattal szemben.
A kérdést előterjesztő bíróság szerint az alapjogvita megoldása attól függ, hogy az 1997/1998-as gazdasági év elteltét követően, a Pfeifer & Langennél végzett vizsgálat során megállapított többletmennyiséget ehhez a gazdasági évhez, vagy pedig egy ezt követőhöz kell-e sorolni.
E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság hangsúlyozza, hogy az 1443/82 rendelet 3. cikkének (4) bekezdése összhangban van a Bíróságnak a
159/73. sz. Hannoversche Zucker ügyben 1974. január 30-án hozott ítéletének (EBHT 1974., 121. o.)
6. pontjával, de ezen ítélet a cukor-KPSZ hatálybalépését megelőzően termelt többletmennyiségekre vonatkozott, az alapügyben pedig nem ez az eset áll fenn.
Továbbá a kérdést előterjesztő bíróság megállapítja, hogy az alaprendelet szerint a vállalkozásoknak kiosztott gyártási kvóták a valamely gazdasági év során termelt mennyiségekre vonatkoznak. Márpedig az 1443/82 rendelet 3. cikke (4) bekezdésének a valamely gazdasági év elteltét követően megállapított cukor-többletmennyiségre való alkalmazása e termelésnek egy későbbi gazdasági évre történő átvitelét jelenti. E feltételek mellett a kérdést előterjesztő bíróság vizsgálja az ilyen értelmezésnek a termelésikvóta-rendszerrel való összeegyeztethetőségét.
Ilyen körülmények között a Finanzgericht Düsseldorf úgy döntött, hogy felfüggeszti az eljárást, és a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra:
„Értelmezhető-e az 1443/82/EGK bizottsági rendelet 3. cikkének (4) bekezdése oly módon, hogy az kiterjed a hatóság által végzett vizsgálat során a termelőnél utólagosan megállapított többletmennyiségre is?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
Kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy az 1443/82 rendelet 3. cikkének (4) bekezdését úgy kell-e értelmezni, hogy az alkalmazandó az olyan helyzetre is, amikor a belföldi hatóságok utólagosan fehércukortöbblet-mennyiséget állapítottak meg a termelőnél végzett vizsgálat során.
Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy a gazdasági év az adott év július 1-jétől a következő év június 30-ig tart. Az 1443/82 rendelet 3. cikkének (1) bekezdése szerint a tagállamok minden év február 15-ig a folyó gazdasági év és a területükön található minden vállalkozás tekintetében ideiglenes termelési adatokat határoznak meg a cukorra vonatkozóan. E cikk (3) bekezdése alapján a tagállamok ezt követően minden év október 1-jéig meghatározzák a területükön található minden vállalkozás előző gazdasági évi cukorgyártásának végleges adatait.
Ugyanezen cikk (4) bekezdése szerint, ha e végleges termelési adatok meghatározását követően „eltéréseket tárnak fel […] [később], ezeket az eltéréseket akkor kell számításba venni, amikor annak a gazdasági évnek a végleges termelési adatait határozzák meg, amelyben az eltéréseket feltárták.”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés tárgyát képező, ez utóbbi rendelkezés megfogalmazása megegyezik a cukorágazatban a kvótarendszer alkalmazására vonatkozó bizonyos szükséges részletes szabályok megállapításáról szóló, 1973. március 12-i 700/43/EGK bizottsági rendelet (
HL L 67., 12. o.
) 2. cikke (3) bekezdésének a megfogalmazásával. Márpedig meg kell állapítani, hogy a fent hivatkozott Hannoversche Zucker ügyben hozott ítéletben a Bíróság hivatkozott a 700/73 rendelet 2. cikkének (3) bekezdésére.
Az ezen ítélet alapjául szolgáló ügy a cukor-KPSZ hatálybalépését, 1968. július 1-jét követően, egy hivatalos készletfelmérés során megállapított, de ezen időpontot megelőzően termelt fehércukortöbblet-mennyiségre vonatkozott.
Így, amint azt a Bíróság a fent hivatkozott Hannoversche Zucker ügyben hozott ítélet 3. pontjában megállapította, az előterjesztett kérdés arra irányult, hogy e többletet a termelési illeték kiszámítása érdekében a cukor-KPSZ hatálybalépését megelőző időszakhoz vagy az e szervezési rendszer alá tartozó az első cukortermelési gazdasági évhez, vagy a megállapítása szerinti gazdasági évhez kell-e sorolni.
E tekintetben a Bíróság az említett ítélet 5. pontjában többek között azt állapította meg, hogy a cukorraktározás technikai feltételeire tekintettel, a készletfelméréseket csak több évente lehet elvégezni, és hogy amikor többletmennyiséget állapítanak meg a termelő könyvelése alapján kiszámított készlethez viszonyítva, a gyakorlatban nehéz lenne pontosan meghatározni az ilyen többlet tényleges termelésének évét.
A Bíróság ugyanabban a pontban hozzátette, hogy valamely többletnek a megelőző cukortermelési gazdasági évhez sorolása szükségessé tette volna az e gazdasági év vonatkozásában megállapított végleges termelési adatok kiigazítását az egyéni vállalkozást, de a tagállamok és a Közösség összességét illetően is, és hogy az ilyen kiigazítás – azon következmények okán, amelyek visszamenőleg befolyásolnák a termelési kvóták és a többlettermelésre kiszabandó illetékek kiszámítását – a keresett hatással arányban nem álló igazgatási nehézségekkel járna.
A Bíróság ugyanazon ítélet 6. pontjában úgy ítélte meg, hogy e körülmények között úgy kell megválaszolni az előterjesztett kérdést – amely választ egyébiránt az 1973. március 15-től alkalmazandó 700/73 rendelet is hivatalosan elfogadta – hogy a végleges termelés meghatározását követően megállapított különbséget a megállapítása szerinti gazdasági évhez kell sorolni.
Mindazonáltal meg kell állapítani, hogy az alapügyben szóban forgó körülmények eltérnek a fent hivatkozott Hannoversche Zucker ügyben hozott ítélet alapjául szolgáló ügy körülményeitől, annyiban, amennyiben az utóbbi ügyben megállapított cukortöbblet olyan cukortermelésre vonatkozott, amely nem haladta meg a hatályban lévő szabályozás, úgymint az 1009/67 rendelet 23. cikke által megállapított kvótát. E kvóta lényegében az alaprendeletben előírt „A cukorra” és „B cukorra” vonatkozó kvóta összességének felelt meg.
Márpedig nem vitatott, hogy az alapügyben megállapított cukortöbblet alaprendelet 24. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerint C cukornak minősül, nem pedig A vagy B cukornak. E körülményt egyébiránt nem vitatja az Európai Unió Bírósága alapokmányának 23. cikke szerinti, a Bírósághoz észrevételt benyújtó egyik érdekelt sem.
Következésképpen, ha a Bíróság által a fent hivatkozott Hannoversche Zucker ügyben hozott ítéletben megállapított megoldás továbbra is érvényes az A és a B kvóta alá tartozó cukor végleges termelési adatainak meghatározására, ellenőrizni kell, hogy az 1443/82 rendelet 3. cikkének (4) bekezdése alkalmazandó-e olyan helyzetben is, amikor a belföldi hatóságok által a termelőnél végzett vizsgálat során utólagosan megállapított fehércukortöbblet-mennyiség C cukornak minősül.
E tekintetben meg kell állapítani, hogy az 1443/82 rendelet 3. cikkének (4) bekezdése nem tartalmaz olyan utalást, amelyből arra lehetne következtetni, hogy anyagi hatályát az A vagy a B cukorra kellene korlátozni.
Mindazonáltal ezt a rendelkezést a rendelet általános rendszere, valamint az Uniónak a cukor-KPSZ-re vonatkozó szabályozása alapján kell értelmezni.
E tekintetben figyelembe kell venni azt a tényt, hogy az alaprendelet a C cukortöbblet kezelése vonatkozásában különös rendszert vezetett be. E rendszer szerint az a cukortermelő, aki túllépte az A és a B cukorra vonatkozó kvótát, és aki így bizonyos mennyiségű C cukorral rendelkezett, választási lehetőséggel élhetett az utóbbi cukor vonatkozásában.
Ugyanis egyrészt választhatta, amint azt az alaprendelet 26. cikkének (1) bekezdése előírta, hogy a szóban forgó gazdasági év végét követő január 1-e előtt exportálja a C cukrot. Ha nem volt bizonyított, hogy az említett cukor exportja az előírt határidőn belül történt meg, a termelő köteles volt az e rendelet 26. cikkének (3) bekezdésében előírt összeget megfizetni.
Másrészt az alaprendelet 27. cikkének (1) és (2) bekezdése értelmében a termelő határozhat úgy, hogy e cukormennyiséget átviszi a következő gazdasági évre, amiről február 1-jéig tájékoztatja az érintett tagállamot. Ha ily módon átvitt bizonyos cukormennyiséget értékesítettek a belső piacon az előírt raktározási időszak során, szintén bizonyos összeget vetettek ki az értékesített cukorra.
Ebből következik, hogy értelemszerűen január 1-jéig vagy február 1-jéig a C cukornak minősülő többlet helyzetét bizonyossággal kellett megállapítani.
Márpedig az 1443/82 rendelet 3. cikke (4) bekezdésének olyan értelmezése, amely lehetővé teszi e cukortöbbleteknek ahhoz a gazdasági évhez történő hozzászámítását, amelyben e többletet megállapították, sérti a C cukorra vonatkozó rendszer célját, annak elkerülését, hogy e cukrot a belső piacon értékesítsék.
Ugyanis ha a C cukrot, csakúgy mint az A és a B cukrot figyelembe lehetne venni azon gazdasági év végleges termelésének meghatározása során, amikor a különbséget az 1443/82 rendelet 3. cikkének (4) bekezdése alapján megállapították, az a termelőket nem ösztönözné e cukortöbblet exportjára vagy bejelentésére és a következő gazdasági évre történő átvitelére. Így nem lenne kizárt, hogy a termelők határozatlan ideig őrizzék ugyanazon cukortöbbletet, amelyet állandóan a megállapításuk szerinti gazdasági évhez számítnának, még ha valójában korábbi gazdasági év cukorátviteléről van is szó.
Márpedig az ilyen helyzet nemcsak megakadályozta volna a C cukor kereskedelmének hatékony ellenőrzését, hanem sértette volna az alaprendelet 27. cikkének (3) bekezdését is, amely előírta, hogy korlátozhatók az átvihető cukormennyiségek.
A Hauptzollamt Aachen érvelését illetően, amely szerint az 1443/82 rendelet 3. cikkének (4) bekezdése csak akkor alkalmazandó, ha a termelő, amikor bejelentette a végleges cukortermelését, nem tudott a többletről, az ilyen körülmény bizonyításakor fellépő nehézségek mellett emlékeztetni kell arra, hogy egy körültekintő és a szabályozás állapota tekintetében tájékozott gazdasági szereplőnek a cukorral való kereskedelem előnyei megszerzésének értékelése során figyelembe kell vennie az ilyen termék termelésével járó kockázatokat, különösen a termelt cukormennyiség bizonyossággal történő megállapításának nehézségeit, és e kockázatokat az ilyen termeléssel járó szokásos hátrányok részeként el kell fogadnia.
Pontosítani kell továbbá, hogy a C cukorra alkalmazandó, a szóban forgó szabályozásban előírt rendszer objektív feltételeken alapul, és a termelő mindenféle csalárd szándékától függetlenül alkalmazandó. Így a C cukornak az alaprendelet 26. cikkének (1) bekezdésében előírt határidőn belül történő exportjának elmaradása, vagy e cukornak az e rendelet 27. cikkének (3) bekezdése szerinti belső piacon történő értékesítése esetében előírt összegeket ki kell vetni, anélkül, hogy figyelembe vennék a termelő esetleges csalárd magatartását.
A fentiekből következik, hogy az 1443/82 rendelet 3. cikke (4) bekezdésének hatálya nem terjeszthető ki a C cukorra.
Következésképpen azt kell válaszolni az előterjesztett kérdésre, hogy az 1443/82 rendelet 3. cikkének (4) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az nem alkalmazandó az olyan helyzetben, amikor a belföldi hatóság a termelőnél végzett vizsgálat során utólagosan fehércukortöbblet-mennyiséget állapított meg, amennyiben e többletmennyiség C cukornak minősül.
A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:

Az 1994. február 23-i 392/94/EK bizottsági rendelettel módosított, a cukorágazatban a kvótarendszer alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1982. június 8-i 1443/82/EGK bizottsági rendelet 3. cikkének (4) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az nem alkalmazandó az olyan helyzetben, amikor a belföldi hatóság a termelőnél végzett vizsgálat során utólagosan fehércukortöbblet-mennyiséget állapított meg, amennyiben e többletmennyiség C cukornak minősül

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: német.