CELEX: 62014CJ0595
Tühistamishagi
Vaidlustatud otsuse muutmine kohtumenetluse käigus
Hagi ese
Politseikoostöö ja õigusalane koostöö kriminaalasjades
Kontrollimeetmete kehtestamine uue psühhoaktiivse aine suhtes
Pärast Lissaboni lepingu jõustumist kohaldatav õiguslik raamistik
Üleminekusätted
Konsulteerimine Euroopa Parlamendiga

Euroopa Parlament palub oma hagiavalduses tühistada nõukogu 25. septembri 2014. aasta rakendusotsus 2014/688/EL 4-jodo-2,5-dimetoksü-N-(2-metoksübensüül)fenetüülamiini (25I-NBOMe), 3,4-dikloro-N-[[1-(dimetüülamino)tsükloheksüül]metüül]bensamiidi (AH-7921), 3,4-metüleendioksüpürovalerooni (MDPV) ja 2-(3-metoksüfenüül)-2-(etüülamino)tsükloheksanooni (metoksetamiini) suhtes kontrollimeetmete kehtestamise kohta (
ELT L 287, lk 22
, edaspidi „vaidlustatud otsus”).
Õiguslik raamistik
Otsus 2005/387/JSK
Nõukogu 10. mai 2005. aasta otsuse 2005/387/JSK uusi psühhoaktiivseid aineid käsitleva teabe vahetuse, riski hindamise ja kontrolli kohta (
ELT L 127, lk 32
) artikkel 1 sätestab:
„Käesolev otsus loob mehhanismi uute psühhoaktiivsete ainete alase teabe kiireks vahetamiseks. [...]
Otsuses sätestatakse samuti hinnangu andmine nimetatud uute psühhoaktiivsete ainetega seotud riskidele, et liikmesriikides kohaldatavad narkootiliste ja psühhotroopsete ainete kontrollimeetmed oleks võrdselt kohaldatavad ka uute psühhoaktiivsete ainete suhtes.”
Nimetatud otsuse artiklis 6 on ette nähtud, et Euroopa Liidu Nõukogu võib taotleda hindamisaruande koostamist uue psühhoaktiivse ainega seotud riskide kohta.
Otsuse artikkel 8 „Konkreetsete uute sünteetiliste uimastite üle kontrolli kehtestamise kord” on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Komisjon esitab nõukogule kuue nädala jooksul alates riskihindamisaruande saamise kuupäevast algatuse uue psühhoaktiivse aine suhtes kontrollimeetmete kehtestamiseks. [...]
2.   Kui komisjon ei pea vajalikuks esitada algatust uue psühhoaktiivse aine suhtes kontrollimeetmete kehtestamiseks, võib sellise algatuse nõukogule esitada üks või mitu liikmesriiki, soovitavalt mitte hiljem kui kuus nädalat pärast kuupäeva, mil komisjon esitas nõukogule oma aruande.
3.   Vastavalt lõikele 1 või 2 esitatud algatuste puhul otsustab nõukogu Euroopa Liidu lepingu artikli 34 lõike 2 punkti c alusel kvalifitseeritud häälteenamusega, kas kehtestada uue psühhoaktiivse aine suhtes kontrollimeetmed või mitte.”
Rakendusotsus (EL) 2015/1875
Nõukogu 8. oktoobri 2015. aasta rakendusotsuse (EL) 2015/1875 4-jodo-2,5-dimetoksü-N-(2-metoksübensüül)fenetüülamiini (25I-NBOMe), 3,4-dikloro-N-[[1-(dimetüülamino)tsükloheksüül]metüül]bensamiidi (AH-7921), 3,4-metüleendioksüpürovalerooni (MDPV) ja 2-(3-metoksüfenüül)-2-(etüülamino)tsükloheksanooni (metoksetamiin) suhtes kontrollimeetmete kehtestamise kohta (
ELT L 275, lk 38
) põhjendused 34 ja 35 on sõnastatud järgmiselt:
„(34)
Oma 16. aprilli 2015. aasta otsuses [liidetud] kohtuasjades
C‑317/13 ja C‑679/13
[(
EU:C:2015:223
)] otsustas Euroopa Kohus, et enne otsuse 2005/387/JSK artikli 8 lõikel 3 põhinevate rakendusotsuste vastuvõtmist peaks nõukogu konsulteerima Euroopa Parlamendiga. [Vaidlustatud otsus] oli vastu võetud ilma sellise eelneva konsulteerimiseta, millega järelikult on menetlusnorme rikutud. [Vaidlustatud otsus] tuleks seetõttu asendada käesoleva otsusega.
(35)
[…] [K]ontrollimeetmete järjepidevuse tagamiseks kogu liidus […] ei tohiks käesolev otsus piirata liikmesriikide kohustusi, mis on seotud kõnealuste uute psühhoaktiivsete ainete suhtes kontrollimeetmete ja kriminaalkaristuste siseriiklikus õiguses kehtestamise tähtajaga, mis on sätestatud [vaidlustatud otsuse] artiklis 2.”
Otsuse artikkel 1 sätestab:
„Kogu liidus kehtestatakse kontrollimeetmed järgmiste uute psühhoaktiivsete ainete suhtes:
a)
4-jodo-2,5-dimetoksü-N-(2-metoksübensüül)-fenetüülamiin (25I-NBOMe);
b)
3,4-dikloro-N-[[1-dimetüülamino)tsükloheksüül]metüül]bensamiid (AH-7921);
c)
3,4-metüleendioksüpürovaleroon (MDPV);
d)
2-(3-metoksüfenüül)-2-(etüülamino)tsükloheksanoon (metoksetamiin).”
Otsuse artikkel 2 sätestab:
„[Vaidlustatud otsus] asendatakse, piiramata liikmesriikide kohustusi, mis on seotud 4-jodo-2,5-dimetoksü-N-(2-metoksübensüül)fenetüülamiini (25I-NBOMe), 3,4-dikloro-N-[[1-(dimetüülamino)tsükloheksüül]metüül]bensamiidi (AH-7921), 3,4-metüleendioksüpürovalerooni (MDPV) ja 2-(3-metoksüfenüül)-2-(etüülamino)tsükloheksanooni (metoksetamiin) suhtes kontrollimeetmete ja kriminaalkaristuste siseriiklikus õiguses kehtestamise tähtajaga, mis on sätestatud [vaidlustatud otsuse] artiklis 2.”
Otsuse artikli 3 kohaselt jõustub otsus järgmisel päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Vaidlustatud otsus
Vaidlustatud otsus, mis viitab EL toimimise lepingule ja otsusele 2005/387, eeskätt selle artikli 8 lõikele 3, näeb artiklis 1 ette, et:
„Kogu liidus kehtestatakse kontrollimeetmed järgmiste uute psühhoaktiivsete ainete suhtes:
a)
4-jodo-2,5-dimetoksü-N-(2-metoksübensüül)-fenetüülamiin (25I-NBOMe);
b)
3,4-dikloro-N-[[1-dimetüülamino)tsükloheksüül]metüül]bensamiid (AH-7921);
c)
3,4-metüleendioksüpürovaleroon (MDPV);
d)
2-(3-metoksüfenüül)-2-(etüülamino)tsükloheksanoon (metoksetamiin).”
Otsuse artikkel 2 näeb ette, et liikmesriigid võtavad 2. oktoobriks 2015 vajalikud meetmed, et kehtestada artiklis 1 osutatud psühhoaktiivsete ainete suhtes kontrollimeetmed ja kriminaalkaristused, mis on ette nähtud nende õiguses.
Poolte nõuded
Parlament palub Euroopa Kohtul:
—
tühistada vaidlustatud otsus;
—
säilitada selle otsuse õiguslik toime kuni selle asendamiseni uue õigusaktiga, ja
—
mõista kohtukulud välja nõukogult.
Nõukogu palub Euroopa Kohtul:
—
lõpetada käesolev kohtuasi otsust tegemata;
—
teise võimalusena lükata parlamendi esimene väide põhjendamatuse tõttu tagasi, ja
—
juhul, kui Euroopa Kohus otsustab vaidlustatud otsuse tühistada, säilitada selle õiguslik toime kuni otsuse asendamiseni uue õigusaktiga.
Hagi
Hagi ese
Poolte argumendid
Nõukogu väidab, et kuna vaidlustatud otsus on asendatud ja tunnistatud kehtetuks rakendusotsusega 2015/1875, mis võeti vastu pärast parlamendiga konsulteerimist ja mis näeb ette kontrollimeetmete võtmise samade psühhoaktiivsete ainete suhtes kui need, mida käsitleti vaidlustatud otsuses, siis peab Euroopa Kohus lõpetama käesoleva kohtuasja otsust tegemata.
Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast nähtub, et vaidluse ese ja hageja põhjendatud huvi peab säilima kuni kohtuotsuse tegemiseni, mis eeldab, et hagi tulemusel võib selle esitanud pool saada mingit kasu.
Peale selle leiab nõukogu, et kuigi Euroopa Kohus on möönnud, et hageja põhjendatud huvi võib säilida, kui väidetav õigusvastasus võib korduda tulevikus, sõltumata kõnealuse juhtumi asjaoludest, siis käesoleval juhul ei ole see nii, kuna nõukogu on juba võtnud meetmed kohtuotsuste parlament vs. nõukogu (
C‑317/13 ja C‑679/13
,
EU:C:2015:223
) ning parlament vs. nõukogu (
C‑540/13
,
EU:C:2015:224
) täitmiseks, ning kaotanud liidu õiguskorrast õigusvastasuse, mida vaidlustatud otsus kätkes.
Euroopa Kohtu hinnang
Seoses sellega, et nõukogu tugineb vaidlustatud otsuse kehtetuks tunnistamisele ja asendamisele rakendusotsusega 2015/1875, tuleb märkida, et vaidlustatud õigusakti kehtetuks tunnistamine, mis leidis aset pärast hagi esitamist, ei too iseenesest kaasa liidu kohtu kohustust jätta asjas kohtuotsus tegemata ainuüksi seetõttu, et kohtuotsuse kuulutamise päeval ese ja menetluse algatamise huvi puuduvad (kohtuotsus Xeda International ja Pace International vs. komisjon,
C‑149/12 P
,
EU:C:2013:433
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Nagu aga nõukogu märgib, nähtub Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast, et hageja põhjendatud huvi peab hagi eseme seisukohalt esinema hagi esitamise staadiumis, muidu on hagi vastuvõetamatu. Vaidluse ese – nagu ka põhjendatud huvi – peab säilima kuni kohtuotsuse tegemiseni, vastasel juhul langeb otsuse tegemise vajadus ära; see eeldab, et hagi tulemusel võib selle esitanud pool saada mingit kasu (vt selle kohta kohtuotsus Abdulrahim vs. nõukogu ja komisjon,
C‑239/12 P
,
EU:C:2013:331
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Euroopa Kohus on sellest järeldanud, et kui vaidlustatud õigusakti toime on kohtumenetluse ajal lõppenud, tuleb tal hageja põhjendatud huvi säilimist hinnata konkreetsest üksikjuhtumist lähtuvalt, võttes arvesse eelkõige väidetava õigusvastasuse tagajärgi ja väidetavalt kantud kahju olemust (vt selle kohta kohtuotsus Abdulrahim vs. nõukogu ja komisjon,
C‑239/12 P
,
EU:C:2013:331
, punktid
ja
).
Tuleb siiski märkida, et seda lahendust on kasutatud kohtuasjades, mille vastuvõetavus sõltus hageja põhjendatud huvi tõendamisest, kuna need esitati ELTL artikli 263 neljandas lõigus nimetatud füüsiliste või juriidiliste isikute poolt.
Ent nii parlamendi kui ka liikmesriikide ELTL artikli 263 teises lõigus ette nähtud hagi esitamise õiguse eeltingimus ei ole aga põhjendatud huvi tõendamine (vt selle kohta kohtuotsus parlament vs. nõukogu,
C‑355/10
,
EU:C:2012:516
, punkt
).
Seetõttu ei sõltu Euroopa Kohtu otsus – kohtuasi lahendada või kohtuasi vastupidi otsust tegemata lõpetada – loogiliselt selle kontrollimisest, kas parlamendi põhjendatud huvi pärast rakendusotsuse 2015/1875 vastuvõtmist säilib.
Nii on Euroopa Kohtul olnud alust nentida, et liikmesriigi esitatud hagi kohta on otsuse tegemise vajadus ära langenud, kui pärast vaidlustatud õigusakti tühistamist või tagasivõtmist on liikmesriik saavutanud hagiga soovitud tulemuse (vt selle kohta kohtumäärus Saksamaa vs. komisjon,
C‑46/96
,
EU:C:1997:103
, punkt
, ning kohtuotsused Itaalia vs. komisjon,
C‑372/97
,
EU:C:2004:234
, punkt
ja Itaalia vs. komisjon,
C‑138/03, C‑324/03 ja C‑431/03
,
EU:C:2005:714
, punkt
).
Käesoleval juhul tuleb nentida, et vaidlustatud otsuse asendamisega rakendusotsusega 2015/1875 on igal juhul jäänud kehtima vaidlustatud otsuse varasem toime ning rakendusotsusega 2015/1875 ei ole seega kaasnenud toimet, mis oleks võrdväärne vaidlustatud otsuse tühistamisega põhimõtteliselt kaasnenud toimega.
Nii tuleneb rakendusotsuse artiklitest 1 ja 3 koos, et rakendusotsuses ette nähtud kohustus kehtestada asjaomaste psühhoaktiivsete ainete suhtes kontrollimeetmed jõustus alles järgmisel päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas. Sellest tuleneb, et nimetatud kohustus ei asenda vaidlustatud otsuses enne kõnealuse rakendusotsuse kehtima hakkamist ette nähtud võrdväärset kohustust.
Kuigi rakendusotsuse 2015/1875 põhjendusest 34 ja artiklist 2 tuleneb, et see otsus asendab vaidlustatud otsuse, ei ole rakendusotsuses 2015/1875 märgitud, et asendamisel on tagasiulatuv jõud.
Rakendusotsuse põhjendusest 35 ja artiklist 2 nähtub hoopis, et see otsus „ei [tohi] piirata” kohustusi, mis tulenevad vaidlustatud otsusest seoses kõnealuste psühhoaktiivsete ainete suhtes kontrollimeetmete ja kriminaalkaristuste kehtestamise tähtajaga, mis on 2. oktoober 2015. Sellest tuleneb, et nõukogu ei ole soovinud seada kahtluse alla nende kohustuste kehtivust, nagu need tulenevad vaidlustatud otsusest, ega tunnistanud tagantjärele, et nimetatud kohustused on rakendusotsuse 2015/1875 alusel kehtivad.
Ometi tuleb märkida, et nõukogu on Euroopa Kohtus tuginenud vaidlustatud otsuse kehtetuks tunnistamisele ja asendamisele rakendusotsusega 2015/1875, väitmata seejuures, et asendamisel on olnud tagasiulatuv mõju (
ex tunc
), mis oleks võrdväärne vaidlustatud otsuse tühistamisega.
Seetõttu näib, et rakendusotsuse kehtima hakkamine ei ole kaotanud ära kogu vaidlustatud otsuse toimet ega ole seetõttu jätnud käesolevas asjas esitatud parlamendi hagi täiesti esemeta.
Seda järeldust ei sea kahtluse alla asjaolu, et parlament palub Euroopa Kohtul juhul, kui viimane tühistab vaidlustatud otsuse, säilitada selle otsuse õiguslik toime kuni selle asendamiseni uue otsusega, kuna Euroopa Kohus peab tegema otsuse tühistamise tagajärgede kohta, ilma et ta oleks selles osas seotud poolte poolt selle kohta tehtud ettepanekutega, ning igal juhul võib institutsioon õigusega püüda õigusvastaseks tunnistamist saavutada, isegi kui tühistatud õigusakti toime täiel määral jätkuvalt avaldub (vt selle kohta kohtuotsus nõukogu vs. parlament,
C‑284/90
,
EU:C:1992:154
, punkt
).
Eeltoodust nähtuvalt tuleb parlamendi hagi kohta otsus teha.
Sisulised küsimused
Parlament põhjendab oma hagi kahe väitega, mille kohaselt vastavalt on asjaomane valitud õiguslik alus kehtetu või ebaseaduslik ning rikutud on olulist menetlusnormi, kuna parlamenti ei ole vaidlustatud otsuse vastuvõtmise menetlusse kaasatud.
Teine väide, et on rikutud olulist menetlusnormi
– Poolte argumendid
Parlament väidab, et tema mittekaasamine vaidlustatud otsuse vastuvõtmisesse kujutab endast olulise menetlusnormi rikkumist.
Ta märgib, et vaidlustatud otsuse oleks ELTL artikli 83 lõike 1 alusel pidanud vastu võtma seadusandliku tavamenetluse kohaselt, mitte niisuguse menetluse teel, millega parlament ei ole seotud.
Nõukogu tunnistab, et kuna parlamendiga ei ole konsulteeritud, ei ole vaidlustatud otsuse vastuvõtmiseks kasutatud menetlus EL artikli 34 lõike 2 punktiga c kooskõlas.
– Euroopa Kohtu hinnang
Olgu kõigepealt rõhutatud, et parlamendiga konsulteerimine kohaldatavates liidu õigusnormides ette nähtud juhtudel on oluline menetlusnorm, mille järgimata jätmine toob kaasa asjaomase õigusakti tühisuse (kohtuotsused parlament vs. nõukogu,
C‑317/13 ja C‑679/13
,
EU:C:2015:223
, punkt
, ning parlament vs. nõukogu,
C‑540/13
,
EU:C:2015:224
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Seega on parlamendi hagi toetuseks esitatud teise väite kohta otsuse tegemiseks vaja kindlaks teha, kas parlamendiga pidi enne vaidlustatud otsuse tegemist konsulteerima.
Selles osas tuleb meenutada, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika põhjal määrab õigusakti õiguslik alus kindlaks, millises menetluses tuleb õigusakt vastu võtta (vt selle kohta kohtuotsused parlament vs. nõukogu,
C‑130/10
,
EU:C:2012:472
, punkt
, ja parlament vs. nõukogu,
C‑658/11
,
EU:C:2014:2025
, punkt
).
Käesoleval juhul on pooled eriarvamusel, millist õiguslikku alust on nõukogu vaidlustatud otsuse vastuvõtmisel tegelikult kasutanud; otsuse sõnastusest nähtub selgesti, et see põhineb otsuse 2005/387 artikli 8 lõikel 3 (vt analoogia alusel kohtuotsus parlament vs. nõukogu,
C‑317/13 ja C‑679/13
,
EU:C:2015:223
, punktid
–
).
Euroopa Kohtu praktikast aga nähtub, et otsuse 2005/387 artikli 8 lõige 3, kuni seda otsust ei ole kehtetuks tunnistatud, tühistatud või muudetud, säilitab protokolli (nr 36) üleminekusätete kohta artikli 9 alusel pärast Lissaboni lepingu jõustumist oma õigusliku toime, ning seega võimaldab nimetatud lõige vastavalt selles sättes kindlaks määratud menetlusele võtta vastu rakendusmeetmeid (vt selle kohta kohtuotsus parlament vs. nõukogu,
C‑317/13 ja C‑679/13
,
EU:C:2015:223
, punktid
ja
).
Peale selle on Euroopa Kohus sedastanud, et otsuse 2005/387 artikli 8 lõiget 3 tuleb tõlgendada kooskõlas EL artikli 39 lõikega 1 nii, et see lubab nõukogul võtta vastu õigusakti kontrollimeetmete kehtestamiseks uue psühhoaktiivse aine suhtes ainult pärast konsulteerimist parlamendiga (kohtuotsus parlament vs. nõukogu,
C‑317/13 ja C‑679/13
,
EU:C:2015:223
, punkt
).
EL artikli 39 lõike 1 kehtetuks tunnistamine Lissaboni lepinguga ei saa seada kahtluse alla parlamendiga konsulteerimise kohustust, kuna esiteks tuleneb kohustus tõlgendada teisese õiguse akti kooskõlas esmase õigusega tõlgendamise üldpõhimõttest, mille kohaselt tuleb õigusnormi tõlgendada võimaluste piires viisil, mis ei sea kahtluse alla selle õiguspärasust, ja teiseks, et teatava liidu õigusakti õiguspärasust tuleb analüüsida selle õigusakti vastuvõtmise ajal olemas olnud faktiliste ja õiguslike asjaolude alusel (vt selle kohta kohtuotsus parlament vs. nõukogu,
C‑317/13 ja C‑679/13
,
EU:C:2015:223
, punktid
,
ja
).
On aga selge, et nõukogu võttis vaidlustatud otsuse vastu parlamendiga eelnevalt konsulteerimata.
Sellest tuleneb, et parlamendi teine väide on põhjendatud ning vaidlustatud otsus tuleb seetõttu tühistada.
Esimene väide, et valitud õiguslik alus on kehtetu või õigusvastane
Kuna parlamendi teise väitega on nõustutud ning vaidlustatud otsus tuleb seetõttu tühistada, ei ole parlamendi hagi toetuseks esitatud esimest väidet vaja uurida.
Nõue säilitada vaidlustatud otsuse õiguslik toime
Nii parlament kui ka nõukogu paluvad Euroopa Kohtul juhul, kui ta vaidlustatud otsuse tühistab, säilitada otsuse õiguslik toime kuni selle asendamiseni uue õigusaktiga.
Sellega seoses tuleb meenutada, et vastavalt ELTL artikli 264 teisele lõigule võib Euroopa Kohus juhul, kui ta seda vajalikuks peab, märkida, milliseid tühistatud õigusakti tagajärgi loetakse kehtivaks.
Käesoleval juhul tuleb märkida, et nõukogu võttis vaidlustatud otsuses esinenud menetlusnormi rikkumise heastamiseks vastu rakendusotsuse 2015/1875 ning selle jõustumise päevast asendati vaidlustatud otsus sellega.
Vaidlustatud otsuste tühistamine selle õigusliku toime säilitamiseta kahjustaks siiski neis otsustes käsitletud psühhoaktiivsete ainete kontrolli tõhusust ja seega rahvatervise kaitset, kuna looks ebakindluse selles suhtes, mis kuupäevast alates on liikmesriigid kohustatud asjaomaste psühhoaktiivsete ainete kohta kontrollimeetmeid ja vastavaid kriminaalkaristusi kehtestama. Kuigi parlament nõuab nende otsuste tühistamist olulise menetlusnormi rikkumise tõttu, ei vaidlusta ta otsuste eesmärki ega sisu.
Seetõttu tuleb säilitada vaidlustatud otsuse toime.
Kohtukulud
Vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 138 lõikele 1 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna parlament on nõukogult kohtukulude hüvitamist nõudnud ja nõukogu on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud välja mõista nõukogult.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kolmas koda) otsustab:

1.
Tühistada nõukogu 25. septembri 2014. aasta rakendusotsus 2014/688/EL 4-jodo-2,5-dimetoksü-N-(2-metoksübensüül)fenetüülamiini (25I-NBOMe), 3,4-dikloro-N-[[1-(dimetüülamino)tsükloheksüül]metüül]bensamiidi (AH-7921), 3,4-metüleendioksüpürovalerooni (MDPV) ja 2-(3-metoksüfenüül)-2-(etüülamino)tsükloheksanooni (metoksetamiini) suhtes kontrollimeetmete kehtestamise kohta.

2.
Säilitada rakendusotsuse 2014/688 toime.

3.
Mõista kohtukulud välja Euroopa Liidu Nõukogult.

Allkirjad
(
*
)   Kohtumenetluse keel: prantsuse.