CELEX: 62004TJ0291
Keskkond ja tarbijakaitse
N-propüülbromiidi liigitamine ohtlikuks aineks ning selle pakendamine ja märgistamine ohtliku ainena
Direktiiv 2004/73/EÜ
Direktiiv 67/548/EMÜ
Määrus (EÜ) nr 1272/2008
Tühistamishagi
Hilinenud taotlus nõuete muutmiseks
Põhjendatud huvi
Isikliku puutumuse puudumine
Vastuvõetamatus
Lepinguväline vastutus
Euroopa Kohtu otsus direktiivi 2004/73 kehtivuse kohta
Eseme samasus

Õiguslik raamistik

Asutamislepingu sätted
EÜ artikkel 95 sätestab:
„1. Erandina [EÜ] artiklist 94 ning kui käesolevas lepingus ei ole ette nähtud teisiti, kohaldatakse [EÜ] artiklis 14 seatud
eesmärkide saavutamiseks järgmisi sätteid. Vastavalt [EÜ] artiklis 251 sätestatud menetlusele ning pärast konsulteerimist
majandus- ja sotsiaalkomiteega võtab nõukogu liikmesriikides nii õigus- kui ka haldusnormide ühtlustamiseks meetmed, mille
eesmärk on siseturu rajamine ja selle toimimine.
[…]
3. Lõikes 1 ettenähtud tervishoidu, ohutust, keskkonnakaitset ja tarbijakaitset käsitlevates ettepanekutes võtab komisjon
aluseks kaitstuse kõrge taseme, eriti võttes arvesse kõiki uusi teaduslikel faktidel põhinevaid suundumusi. Oma vastavate
volituste piires püüavad ka Euroopa Parlament ja nõukogu saavutada sama eesmärki.”

Liigitamine ohtlikuks aineks
Nõukogu 27. juuni 1967. aasta direktiiv 67/548/EMÜ ohtlike ainete liigitamist, pakendamist ja märgistamist käsitlevate õigus-
ja haldusnormide ühtlustamise kohta (EÜT 1967, L 196, lk 1; ELT eriväljaanne 13/01, lk 27), mida on muu hulgas muudetud nõukogu
30. aprilli 1992. aasta direktiiviga 92/32/EMÜ (EÜT L 154, lk 1; ELT eriväljaanne 13/11, lk 155) ja Euroopa Parlamendi ja
nõukogu 18. detsembri 2006. aasta direktiiviga 2006/121/EÜ (ELT L 396, lk 850), sätestab turuleviimise tingimused teatud „ainete”
jaoks, mis on määratletud kui „looduses esinevad või tootmismenetluse teel saadud keemilised elemendid ja keemilised ühendid,
kaasa arvatud toodete püsivuse säilitamiseks vajalikud lisaained ja tootmismenetlusest tingitud lisandid, kuid välja arvatud
lahustid, mida ainest on võimalik eraldada, mõjutamata aine püsivust või muutmata selle koostist”.
Selleks liigitab direktiiv 67/548 vastavalt artikli 4 lõikele 1 ained nende omaduste alusel direktiivi artikli 2 lõikes 2
sätestatud kategooriate järgi. Selle direktiivi I lisas aine liigitamisel „ohtlikuks” tuleb turuleviimise eeltingimusena selle
pakenditel kasutada kohustuslikku ohumärgistust ning tüüpväljendeid, mis viitavad esiteks ainete kasutamisega kaasnevatest
ohtudest tulenevatele konkreetsetele riskidele ja teiseks esitavad nõuanded aine ohutuks kasutuseks.
Direktiivi 67/548 artikli 2 lõige 2 sätestab:
„Käesoleva direktiivi tähenduses on „ohtlikud” järgmised ained ja valmistised:
[...]
c)      eriti tuleohtlikud ained ja valmistised: vedelad ained ja valmistised, millel on äärmiselt madal leek- ja keemispunkt, ning
gaasilised ained ja valmistised, mis süttivad kergesti kokkupuutel ümbritseva õhuga;
d)      väga tuleohtlikud ained ja valmistised:
–        ained ja valmistised, mis kokkupuutel ümbritseva õhuga võivad kuumeneda ja lõpuks süttida, ilma et lisanduks energiat,
–        tahked ained ja valmistised, mis pärast lühiajalist kokkupuudet süüteallikaga võivad kergesti süttida ning jäävad põlema ka
pärast süüteallika kõrvaldamist,
–        väga madala leekpunktiga vedelad ained ja valmistised,
–        ained ja valmistised, mille kokkupuutel vee või niiske õhuga tekib ohtlikus koguses eriti tuleohtlikke gaase,
e)      tuleohtlikud ained ja valmistised: madala leekpunktiga vedelad ained ja valmistised;
[...]
n)      paljunemisvõimet kahjustavad ained ja valmistised: ained ja valmistised, mis sissehingatuna, allaneelatuna või naha kaudu
imendununa võivad põhjustada järglaskonna mittepärilikke defekte või suurendada nende esinemissagedust ning/või nõrgendada
meeste ja naiste paljunemisfunktsioone või ‑võimet”.
Keemiliste ainete liigitamiseks vajalike katsete osas näeb direktiivi 67/548 artikli 3 lõige 1 ette:
„Käesoleva direktiivi raames keemiliste ainetega teostatavad katsed tuleb üldjuhul teha V lisas sätestatud meetodite kohaselt.
Ainete füüsikalis-keemilised omadused määratakse V A lisas määratletud meetodite kohaselt […]”.
Direktiivi 67/548 V lisa jaotis A.9 kehtestab leekpunkti kindlaksmääramise meetodid. Selleks määratleb see kaks meetodit,
mida nimetatakse tasakaaluliseks ja mittetasakaaluliseks ning mille alusel valitakse vahendid, mõõteriistad ja vastavad ISO standardid.
Nii põhineb tasakaaluline meetod ISO standarditel 1516, 3680, 1523 ja 3679. Mittetasakaalulise meetodi puhul kasutatakse leekpunkti
kindlaksmääramise seadmeid, millest üks on Pensky‑Martensi seade, mille kasutamine põhineb järgmistel standarditel: ISO 2719,
EN 11, DIN 51758, ASTM D 93, BS 2000‑34 ja NF M07‑019.
Direktiivi 67/548 artikli 4 lõige 2 sätestab, et „[a]inete ja valmististe liigitamise ja märgistamise üldpõhimõtteid kohaldatakse
kooskõlas VI lisas esitatud kriteeriumidega, välja arvatud juhul, kui ohtlikele valmististele on määratud teistsugused nõuded
eraldi direktiividega.”
Direktiivi 67/548 VI lisa punkt 1.1 sätestab:
„Liigitamise eesmärk on teha kindlaks ainete ja valmististe kõik füüsikalis-keemilised, toksikoloogilised ja ökotoksikoloogilised
omadused, mis võivad tavapärase käitlemise või kasutamise käigus olla ohtlikud. Pärast ohtlike omaduste kindlakstegemist tuleb
aine või valmistis märgistada, et kaitsta kasutajaid, üldsust ja keskkonda selle ohu (ohtude) eest.”
Direktiivi 67/548 VI lisa punkt 1.2 sätestab:
„Käesolevas lisas sätestatakse käesoleva direktiivi artiklis 4, direktiivi 1999/45/EÜ artiklis 4 ja muudes ohtlikke valmistisi
käsitlevates direktiivides osutatud ainete ja valmististe liigitamise ja märgistamise üldpõhimõtted.
Käesolev lisa on adresseeritud kõigile neile (tootjatele, importijatele, siseriiklikele asutustele), kes tegelevad ohtlike
ainete ja valmististe liigitamise ja märgistamisega”.
Direktiivi 67/548 VI lisa punkt 1.3 sätestab:
„Käesoleva direktiivi ja direktiivi 1999/45/EÜ nõuded on esmane vahend, mille abil antakse üldsusele ja töötajatele olulist
teavet ohtlike ainete ja valmististe kohta. Märgistus juhib aineid ja valmistisi käitlevate või kasutavate isikute tähelepanu
teatavatele sellistele materjalidele iseloomulikule ohule.
Märgistuse abil võib tähelepanu juhtida ka põhjalikumale, muul kujul esitatud teabele toote ohutuse ja kasutamise kohta.”
Direktiivi 67/548 VI lisa punkt 1.4 sätestab:
„Märgistusel võetakse arvesse kõiki võimalikke ohte, millega võidakse kokku puutuda ohtlike ainete ja valmististe tavapärase
käitlemise ja kasutamise käigus, juhul kui ained on nende turuleviimise kujul, kuid mitte tingimata mõnel muul kujul, mil
neid võidakse hiljem kasutada (nt lahjendatuna). Tõsiseimaid ohte rõhutatakse sümbolitega; sellised ohud ja muudest ohtlikest
omadustest tulenevad ohud, määratletakse standardsetes riskilausetes ning ohutuslausetes antakse nõu vajalike ettevaatusabinõude
kohta.
[…]”
Direktiivi 67/548 VI lisa punkt 1.6 puudutab „[l]iigitamiseks ja märgistamiseks vajalik[ke] andme[i]d”. Punkti 1.6.1 alapunkt b
täpsustab, et liigitamiseks ja märgistamiseks vajalikud andmed võib saada näiteks varasemate katsete tulemustest, teatmeteostest
ja teatmekirjandusest pärit informatsioonist ja praktilistest kogemustest saadud teabest. Lisaks täpsustab see säte üldisemalt,
et „vajadusel võib arvesse võtta ka […] ekspertide otsuseid”.
Direktiivi 67/548 VI lisa punkt 1.7.2 „Suunise kriteeriumide rakendamine ainete puhul” sätestab:
„Käesolevas lisas sätestatud suunise kriteeriumid on vahetult rakendatavad, kui asjaomased andmed on saadud V lisas kirjeldatud
uurimismeetoditega võrreldavate meetoditega. Muudel juhtudel tuleb olemasolevaid andmeid sobiva liigituse ja märgistuse kindlaksmääramiseks
hinnata, võrreldes kasutatud uurimismeetodeid V lisas osutatud uurimismeetoditega ja käesolevas lisas määratletud eeskirjadega.
Mõningatel juhtudel võivad asjaomaste kriteeriumide rakendamisega seonduda teatavad kahtlused, eriti juhul, kui on vaja ekspertide
seisukohti. Sellisel juhul peaks tootja, turustaja või importija aine esialgselt liigitama ja märgistama pädeva isiku antud
hinnangu alusel.
Kui on järgitud eespool kirjeldatud korda ning kahtlustatakse võimalike vastuolude esinemist, võib esitada ettepaneku aine
esialgseks liigitamiseks vastavalt I lisale, ilma et see piiraks artikli 6 rakendamist. Ettepanek tuleks teha ühele liikmesriigile
ning sellele tuleks lisada asjakohased teaduslikud andmed (vt punkt 4.1).
Samasugust korda võib järgida ka siis, kui leitakse teave, mis äratab kahtlusi I lisas oleva kande täpsuse osas.”
Direktiivi 67/548 VI lisa punkt 2.2.4 „Väga tuleohtlikud ained ja valmistised” sätestab:
„Ained ja valmistised liigitatakse väga tuleohtlikuks ja tähistatakse sümboliga „F” ja ohutunnusega „väga tuleohtlik” V lisas
esitatud katsete tulemuste põhjal. Riskilaused määratakse järgmiste kriteeriumide põhjal:
R 11 Väga tuleohtlik
–        Tahked ained ja valmistised, mis võivad kergesti süttida lühiajalisel kokkupuutel süttimisallikaga ja mis jätkavad põlemist
ka siis, kui süttimisallikas on eemaldatud.
–        Vedelad ained ja valmistised, mille leekpunkt on alla 21ºC, kuid mis ei ole eriti tuleohtlikud.
–        […]”
Direktiivi 67/548 VI lisa punkt 2.2.5 „Tuleohtlikud ained ja valmistised” sätestab:
„Ained ja valmistised liigitatakse tuleohtlikeks V lisas esitatud katsete tulemuste põhjal. Riskilause määratakse järgmiste
kriteeriumide põhjal:
R10 Tuleohtlik
–        Vedelad ained ja valmistised, mille leekpunkt on vahemikus 21°C – 55°C.
Praktiline kogemus on siiski tõestanud, et valmistist, mille leekpunkt on minimaalselt 21°C ja maksimaalselt 55°C, ei ole
vaja liigitada tuleohtlikuks, kui valmistis ei soodusta mingil viisil põlemist ja kuni ei ole põhjust karta, et ta põhjustaks
ohtu selle käitlejatele või teistele isikutele.”
Direktiivi 67/548 VI lisa punkt 2.2.6 „Muud füüsikalis-keemilised omadused” sätestab:
„Ainetele ja valmististele, mis on liigitatud vastavalt punktidele 2.2.1–2.2.5 või punktidele 3, 4 ja 5, määratakse täiendavad
riskilaused lähtudes järgmistest kriteeriumidest (I liite koostamisel saadud kogemuste põhjal):
[…]
R 18 Kasutamisel võib moodustuda tule-/plahvatusohtlik auru-õhu segu
Ained ja valmistised, mida ei ole liigitatud tuleohtlikuks, kuid mis sisaldavad lenduvaid, õhus süttivaid koostisosi.
[…]”
Direktiivi 67/548 VI lisa punkt 4.1.2 sätestab:
„Kui valmistajal, turustajal või importijal on teavet selle kohta, et aine tuleks liigitada ja märgistada vastavalt punktides 4.2.1,
4.2.2 või 4.2.3 esitatud kriteeriumidele, märgistab ta aine ajutiselt nende kriteeriumide kohaselt, lähtudes pädeva isiku
tehtud tõendite analüüsist”.
Direktiivi 67/548 VI lisa punkti 4.1.3 kohaselt „[v]almistaja, turustaja või importija esitab nii kiiresti kui võimalik kõiki
olulisi andmeid kokkuvõtva dokumendi sellele liikmesriigile, kus aine turule viiakse. […]”
Direktiivi 67/548 VI lisa punktis 4.1.4 on järgmine täpsustus:
„Lisaks sellele esitab valmistaja, tootja või importija, kellel on uusi andmeid, mis on olulised aine liigitamise ja märgistamise
jaoks vastavalt punktides 4.2.1, 4.2.2 või 4.2.3 esitatud kriteeriumidele, need andmed võimalikult kiiresti liikmesriigile,
kus aine on turule viidud”.
Direktiivi 67/548 VI lisa punkt 4.1.5 on sõnastatud järgmiselt:
„Selleks et ühendus võiks võimalikult kiiresti jõuda ühtlustatud liigituse kehtestamiseni vastavalt käesoleva direktiivi artiklis 28
määratletud menetlusele, peavad liikmesriigid, kellel on asjaomast teavet, mille põhjal saab aine liigitada ühte neist kategooriatest,
edastama sellise teabe võimalikult kiiresti komisjonile koos liigitamist ja märgistamist käsitlevate ettepanekutega, olenemata
sellest, kas sellise teabe on esitanud valmistajad või mitte.
Komisjon edastab saadud liigitamist ja märgistamist käsitleva ettepaneku teistele liikmesriikidele. Iga liikmesriik võib küsida
komisjonilt teavet, mille too on saanud.
[…]”
Direktiivi 67/548 VI lisa punktides 4.2.1 „Kantserogeensed ained”, 4.2.2 „Mutageensed ained” ja 4.2.3 „Sigimishäireid põhjustavad
ained” on täpsustatud nimetatud direktiivi artikli 2 lõike 2 punktides l–n määratletud ohtlike ainete kahjulikud omadused,
jaotades need vastavalt neile omistatud või arvatava ohtlikkuse taseme alusel kolme kategooriasse.
Direktiivi 67/548 VI lisa punkt 4.2.3.1, mis puudutab „sigimishäireid põhjustavaid aineid”, jaotab sellist mõju avaldavad
ained järgmiselt:
„Kategooria 1
Ained, mis teadaolevalt kahjustavad inimeste sigivust.
On piisavalt tõendeid, et teha kindlaks põhjuslik seos ainega kokkupuutumise ja kahjustatud sigivuse vahel.
Ained, mis teadaolevalt põhjustavad inimestel arenguhäireid.
On piisavalt tõendeid, et teha kindlaks põhjuslik seos ainega kokkupuutumise ja järglaste hilisemate arenguhäirete vahel.
Kategooria 2
Ained, millesse tuleks suhtuda nii, nagu võiksid need kahjustada inimeste sigivust.
On piisavalt tõendeid, mille põhjal võib kindlalt oletada, et inimeste kokkupuude ainega võib kahjustada sigivust; tõendite
allikaks on tavaliselt:
–        loomkatsetega saadud selged tõendid selle kohta, et sigivus on kahjustatud, kuid toksiline mõju puudub, või et sigivus saab
kahjustada umbes sama annusetaseme juures, kus avaldub toksiline toime, kuid see ei ole muude toksiliste mõjude sekundaarne
mittespetsiifiline tagajärg,
–        muu asjakohane teave.
Ained, millesse tuleks suhtuda nii, nagu võiksid nad inimestel põhjustada arenguhäireid.
On piisavalt tõendeid, mille põhjal võib kindlalt oletada, et inimeste kokkupuude ainega võib põhjustada arenguhäireid; tõendite
allikaks on tavaliselt:
–        asjakohaste loomkatsetega saadud selged tõendid selle kohta, et täheldatud on vastava mõju esinemine ilma, et emal esineks
muid mürgitusnähte, või vastav toime ilmneb umbes sama annusetaseme juures, kus avaldub muu toksiline toime, kuid see ei ole
muude toksiliste mõjude sekundaarne mittespetsiifiline tagajärg,
–        muu asjakohane teave.
Kategooria 3
Ained, mis võivad mõjutada inimeste sigivust.
Tavaliselt järgmiste andmete põhjal:
–        selliste asjakohaste loomkatsete tulemused, millega on saadud piisavalt tõendeid kahtlustamaks, et aine põhjustab sigivuse
vähenemist, kuigi toksiline mõju puudub, või et sigivus saab kahjustada umbes sama annusetaseme juures, kus avaldub muu toksiline
mõju, kuid see ei ole muude toksiliste mõjude sekundaarne mittespetsiifiline tagajärg, ning tõendid ei ole piisavad kategooriasse 2
liigitamiseks,
–        muu asjakohane teave.
Ained, mis võivad inimestel põhjustada arenguhäireid.
Tavaliselt järgmiste andmete põhjal:
–        selliste asjakohaste loomkatsete tulemused, millega on saadud piisavalt tõendeid kahtlustamaks, et aine põhjustab tõsiseid
arenguhäireid, kuigi toksiline mõju puudub, või et arenguhäired esinevad umbes sama annusetaseme juures, kus avaldub muu toksiline
mõju, kuid see ei ole muude toksiliste mõjude sekundaarne mittespetsiifiline tagajärg, ning tõendid ei ole piisavad kategooriasse 2
liigitamiseks,
–        muu asjakohane teave.”
Direktiivi 67/548 VI lisa punkt 4.2.3.3 „Märkused sigimist kahjustavate ainete liigitamise kohta” sätestab eelkõige:
„[…] Kategooriatesse 2 ja 3 liigitatakse ained peamiselt loomkatsetega saadud andmete põhjal. Teavet, mis on saadud
in vitro
uuringutest või linnumunadega tehtud uuringutest, tuleb käsitada lisateabena ja seda teavet võib liigitamiseks kasutada vaid
erandjuhtudel, kui puuduvad
in vivo
uuringutest saadud andmed.
Nii nagu muude toksiliste mõjude puhul, eeldatakse ka sigivust kahjustavate ainete puhul teatava künnise olemasolu, millest
madalamad annused mürgitusnähte esile ei kutsu. Isegi juhul, kui loomkatsetega on selgelt tõestatud mõju esinemine, ei pruugi
nende katsete tulemused manustatud annuste tõttu inimeste puhul kehtida näiteks siis, kui mõju ilmneb ainult suurte annuste
puhul või kui esineb olulisi toksikokineetilisi erinevusi või kasutatav manustamisviis ei ole inimesele omane. Lähtuvalt sellest
või muudest samalaadsetest põhjustest on õigustatud aine liigitamine kategooriasse 3 või jätta aine liigitamata.
[…]
Aine liigitatakse sigivust kahjustava mõju tõttu kategooriasse 2 juhul, kui on olemas selged tõendid ühe loomaliigi kohta
ning lisaks võib esitada täiendavaid tõendeid aine toimemehhanismide või toimekoha kohta, aine keemiliste seoste kohta teiste
teadaolevalt sigivust vähendavate ainetega või muud teavet inimeste kohta, mille põhjal võib järeldada, et tõenäoliselt avaldab
aine mõju ka inimesele. Kui kasutada on vaid ühe loomaliigiga tehtud uuringute tulemused ja puuduvad asjaomased täiendavad
tõendid, võib olla asjakohane liigitada aine kategooriasse 3.”
Direktiivi 67/548 artikli 4 lõige 3 sätestab, et „I lisas on esitatud nende ainete loetelu, mis on liigitatud lõigetes 1 ja 2
esitatud põhimõtete kohaselt, koos nende ühtlustatud liigitamise ja märgistamisega. Otsus kanda aine vastavalt sama artikli
lõigetele 1 ja 2 I lisasse koos ühtlustatud liigitamise ja märgistamisega tehakse [nimetatud direktiivi] artiklis 29 sätestatud
korras”.
Aine liigitamisel „ohtlikuks” tuleb turuleviimise eeltingimusena direktiivi 67/548 artikli 23 lõike 2 punktide d ja e alusel
selle pakenditel kasutada ettenähtud märgistust, mis sisaldab ohutunnuseid, tüüpväljendeid, mis viitavad ohtlike ainete kasutamisega
kaasnevatest ohtudest tulenevatele konkreetsetele riskidele (R‑väljendid), ja tüüpväljendeid, millega esitatakse nõuanded
aine ohutuks kasutuseks (S‑väljendid). R‑väljendite kohta on nimetatud direktiivi artikli 23 lõikes 2 täpsemalt sätestatud:
„Igal pakendil peavad olema esitatud selgelt ja kustumatult järgmised andmed:
[…]
d)      tüüpväljendid (R‑väljendid), mis viitavad ohtlike ainete kasutamisel esinevatest ohtudest tulenevatele konkreetsetele riskidele.
R‑väljendite sõnastus vastab III lisas sätestatud sõnastusele. Iga aine kohta kasutatavad R‑väljendid on sellised, nagu esitatud
I lisas.”

Direktiivi 67/548 tehnika arenguga kohandamise menetlus
Direktiivi 67/548 artikli 28 kohaselt võetakse muudatused, mis on vajalikud direktiivi lisade kohandamiseks tehnika arenguga,
vastu selle artiklis 29 sätestatud korras. Vastavalt nõukogu 28. juuni 1999. aasta otsuse 1999/468/EÜ, millega kehtestatakse
komisjoni rakendusvolituste kasutamise menetlused (EÜT L 184, lk 23; ELT eriväljaanne 01/03, lk 124), artikli 5 lõikele 1,
koostoimes nõukogu 14. aprilli 2003. aasta määruse (EÜ) nr 807/2003 konsulteerimiskorra kohaselt (ühehäälselt) vastuvõetud
nõukogu õigusaktides sätestatud rakendusvolituste kasutamisel komisjoni abistavaid komiteesid käsitlevate sätete kohandamise
kohta otsusega 1999/468 (ELT L 122, lk 36; ELT eriväljaanne 01/04, lk 335) III lisa punktiga 1, abistab Euroopa Ühenduste
Komisjoni selle menetluse raames komitee, kuhu kuuluvad liikmesriikide esindajad ja eesistujana komisjoni esindaja. Nimetatud
otsuse artikli 5 lõike 3 kohaselt võtab komisjon kavandatavad meetmed vastu, kui need on komitee arvamusega kooskõlas. Otsuse
artikli 5 lõige 4 näeb seevastu ette, et kui kavandatavad meetmed ei ole komitee arvamusega kooskõlas või kui komitee ei esita
oma arvamust, pöördutakse Euroopa Liidu Nõukogu poole ning informeeritakse sellest Euroopa Parlamenti.
Selle menetluse struktuur, mida komisjon kasutab direktiivi 67/548 kohandamiseks ettenähtud meetmete vastuvõtmiseks, on järgmine.
Liikmesriik või tootmisharu esindaja võib esitada Ispras (Itaalia) asuvale komisjoni organile Euroopa Kemikaalide Büroo (edaspidi
„EKB”) ettepaneku algatada arutelu mõne aine või valmistise liigitamise üle. Need arutelud toimuvad kõigepealt klassifitseerimise
ja märgistamise tehnilises komitees (edaspidi „tehniline komitee”), mille tööd juhib EKB liige ja mis koosneb liikmesriikide
pädevate ametiasustuste nimetatud ekspertidest. Komitee tuleb kokku kaks korda aastas ja koostab aruande, milles vajaduse
korral esitatakse vastavalt aine või valmistise liigitamise ettepanek.
Tehnilise komitee aruande põhjal algatab komisjon meetmete väljatöötamise, et esitada need regulatiivkomiteele, kellele on
osutatud direktiivi 67/548 artiklis 29 koosmõjus otsuse 1999/468 artikliga 5 (vt eespool punkt 26), ja need meetmed võetakse
hiljem vastu direktiivi 67/548 artiklis 28 kehtestatud korras. Kui komisjon leiab, et tehnilise komitee aruande alusel tekib
kahtlus, et kontrollitud ainel või valmistisel on kantserogeensed, mutageensed või reproduktiivtoksilised omadused või kui
see aruanne tuleb uuesti läbi vaadata või seda tuleb täiendada, sest selles ei jõutud sobiva liigituse osas kokkuleppele,
võib selle esitada KMR töögrupile (lühend väljendist „kantserogeenne, mutageenne või reproduktiivtoksiline aine”), nüüd eriekspertide
komitee. Eriekspertide komitee on ajutine
ad hoc
komitee, mis koosneb ekspertidest toksikoloogia ja ainete liigitamise alal, kelle nimetavad liikmesriigid ja mida juhib üks
EKB liige. Eriekspertide komitee kaasab veel asjaomaste toodete tööstuse esindajaid, kes võivad esitada märkusi koosoleku
alguses, millele järgneb küsimuste ja vastuste voor. Seejärel toimub ekspertide arutelu, mille juures ei viibi tööstuse esindajad.
Nii tehniline komitee kui ka KMR ja eriekspertide komitee on organid, mille tegevust ei reguleeri õiguslikult siduvad aktid.
Nende eesmärk on abistada komisjoni enne, kui ta esitab kohandamismeetmete eelnõu regulatiivkomiteele, kellele on osutatud
direktiivi 67/548 artiklis 29 koosmõjus otsuse 1999/468 artikliga 5.
Direktiivi 67/548 VI lisale lisatud „Komisjoni avaldus” sätestab siiski:
„Seoses punktiga 4.1.5 ja eelkõige nimetatud punkti viimase lõiguga sedastab komisjon, et kui ta peaks soovima kasutada artiklis 28
sätestatud korda, on ta valmis eelnevalt konsulteerima liikmesriikide määratud vastava ala ekspertidega, kes on spetsialiseerunud
kas kantserogeensusele, mutageensusele või sigivust kahjustavale toksilisusele.
Selline konsulteerimine toimub riikide ekspertidega konsulteerimise tavalise menetluse raames ja/või olemasolevate komiteede
raames. Sama kehtib ka siis, kui I lisas nimetatud ainete liigitust tuleb muuta seoses nende kantserogeensuse, mutageensuse
või sigivust kahjustava toksilisusega.”

Direktiivi 67/548 osaline kehtetuks tunnistamine, muutmine ja asendamine määrusega (EÜ) nr 1272/2008
Alates 20. jaanuarist 2009 tunnistati direktiiv 67/548 osaliselt kehtetuks, muudeti ja asendati Euroopa Parlamendi ja nõukogu
16. detsembri 2008. aasta määrusega (EÜ) nr 1272/2008, mis käsitleb ainete ja segude klassifitseerimist, märgistamist ja pakendamist
(ELT L 353, lk 1). Selle määruse eesmärk on eelkõige rakendada kemikaalide klassifitseerimise ja märgistamise globaalselt
harmoneeritud süsteem, nagu see on välja töötatud ÜRO‑s (määruse nr 1272/2008 põhjendused 5–8).
Selle kohta on määruse nr 1272/2008 põhjenduses 53 märgitud:
„Selleks et võtta täiel määral arvesse direktiivi 67/548/EMÜ põhjal tehtud tööd ja omandatud kogemusi, sealhulgas teatavate
direktiivi 67/548/EMÜ I lisas loetletud ainete klassifikatsiooni ja märgistust, tuleks kõik olemasolevad ühtsed klassifikatsioonid
muuta uusi kriteeriume kasutades uuteks ühtseteks klassifikatsioonideks. Pealegi, kuna käesoleva määruse kohaldamist on edasi
lükatud ja järgneva üleminekuperioodi jooksul toimub ainete ja segude klassifitseerimine direktiivi 67/548/EMÜ kriteeriumidele
vastava ühtse klassifikatsiooni alusel, tuleks ka kõik olemasolevad ühtsed klassifikatsioonid kanda muudatusteta käesoleva
määruse lisasse. Kehtestades nõude järgida käesolevat määrust kõigi tulevaste klassifikatsioonide ühtlustamise puhul, tuleks
vältida vastuolusid samade ainete ühtsetes klassifikatsioonides olemasolevate ja uute kriteeriumide alusel.”
Määruse nr 1272/2008 artikkel 1 „Eesmärk ja reguleerimisala” sätestab:
„1.      Käesoleva määruse eesmärk on tagada inimeste tervise ja keskkonna kaitse kõrge tase ning ainete, segude ja teatavate toodete
vaba liikumine vastavalt artikli 4 lõikele 8. Selleks:
a)      ühtlustatakse ainete ja segude klassifitseerimise kriteeriumid ning ohtlike ainete ja segude märgistamise ja pakendamise eeskirjad;
b)      kohustatakse:
i)      tootjaid, importijaid ja allkasutajaid turule viidavaid aineid ja segusid klassifitseerima;
ii)      tarnijaid turule viidavaid aineid ja segusid märgistama ja pakendama;
iii)      tootjaid, toodete valmistajaid ja importijaid klassifitseerima selliseid turule mitteviidavaid aineid, mille suhtes kehtib
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. detsembri 2006. aasta määruse (EÜ) nr 1907/2006, mis käsitleb kemikaalide registreerimist,
hindamist, autoriseerimist ja piiramist (REACH) ja millega asutatakse Euroopa Kemikaalide Agentuur ning muudetakse direktiivi
1999/45/EÜ ja tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EMÜ) nr 793/93, komisjoni määrus (EÜ) nr 1488/94 ning samuti nõukogu
direktiiv 76/769/EMÜ ja komisjoni direktiivid 91/155/EMÜ, 93/67/EMÜ, 93/105/EÜ ja 2000/21/EÜ (ELT L 369, lk 1, parandus ELT
L 136, lk 3), kohaselt registreerimise või teavitamise nõue;
c)      kohustatakse ainete tootjaid ja importijaid teatama [Euroopa Kemikaaliametile (ECHA)] neist klassifitseerimistest ja märgistuselementidest,
kui neid ei ole ametile esitatud osana määruse (EÜ) nr 1907/2006 kohasest registreerimisest;
d)      kehtestatakse VI lisa 3. osas ühenduse ühtlustatud klassifikatsiooni ja märgistuselementidega ainete loetelu;
e)      kehtestatakse ainete klassifitseerimis- ja märgistusandmik, mis sisaldab kõiki punktides c ja d osutatud teatiseid ning esitatud
ja ühtlustatud klassifikatsioone ja märgistuselemente.
[…]”
Määruse nr 1272/2008 artikkel 3 „Ohtlikud ained ja segud ja nende ohuklassid” sätestab:
„I lisa 2.–5. osas sätestatud füüsikaliste, tervise- või keskkonnaohtude kriteeriumidele vastav aine või segu on ohtlik ja
klassifitseeritakse nimetatud lisas loetletud vastavatesse ohuklassidesse.
Kui I lisa ohuklassidel on alajaotusi lähtudes kokkupuuteviisist või toime laadist, klassifitseeritakse aine või segu selle
alajaotuse kohaselt.”
Määruse nr 1272/2008 artikkel 36 „Ainete klassifikatsiooni ja märgistuse ühtlustamine” sätestab:
„1.      I lisas kehtestatud järgmistele kriteeriumidele vastava aine suhtes kohaldatakse tavaliselt ühtlustatud klassifikatsiooni
ja märgistust vastavalt artiklile 37:
a)      sissehingamisel sensibiliseeriv toime, 1. kategooria (I lisa punkt 3.4);
b)      mutageensus sugurakkudele, 1A, 1B või 2. kategooria (I lisa punkt 3.5);
c)      kantserogeensus, 1A, 1B või 2. kategooria (I lisa punkt 3.6);
d)      reproduktiivtoksilisus, 1A, 1B või 2. kategooria (I lisa punkt 3.7).
[…]
3.      Kui aine vastab muude kui lõikes 1 viidatud ohuklasside või nende alajaotuste kriteeriumidele ning ei kuulu lõike 2 reguleerimisalasse,
võib üksikjuhtumi põhiselt lisada VI lisasse ka ühtlustatud klassifikatsiooni ja märgistuse vastavalt artiklile 37, kui sellise
meetme võtmine ühenduse tasandil on piisavalt põhjendatud.”
Määruse nr 1272/2008 artikkel 37 „Ainete klassifikatsiooni ja märgistuse ühtlustamise menetlus” sätestab:
„1.      Pädevad asutused võivad esitada [ECHA‑le] ettepanekuid ainete ühtlustatud klassifikatsiooni ja märgistuse ning vajaduse korral
konkreetsete sisalduse piirväärtuste ja korrutustegurite kehtestamiseks või ettepanekuid nende läbivaatamiseks.
Nimetatud ettepanekud peavad vastama VI lisa 2. osas sätestatud vorminõuetele ja sisaldama VI lisa 1. osas ette nähtud teavet.
2.      Aine tootja, importija või allkasutaja võib esitada [ECHA‑le] ettepanekuid aine ühtlustatud klassifikatsiooni ja märgistuse
ning vajaduse korral konkreetsete sisalduse piirväärtuste või korrutustegurite kehtestamiseks, kui selle aine kohta ei ole
VI lisa 3. osas seoses ettepanekus märgitud ohuklassi või alajaotusega kannet tehtud.
Nimetatud ettepanek peab vastama määruse (EÜ) nr 1907/2006 I lisa punktide 1, 2 ja 3 asjakohastele osadele ja selles tuleb
järgida nimetatud lisa punktis 7 sisalduva kemikaaliohutuse aruande B osas kehtestatud vorminõudeid. See peab sisaldama käesoleva
määruse VI lisa 1. osas ette nähtud asjakohast teavet. Kohaldatakse määruse (EÜ) nr 1907/2006 artiklit 111.
3.      Kui tootja, importija või allkasutaja ettepanek puudutab ka aine ühtlustatud klassifikatsiooni ja märgistust vastavalt artikli 36
lõikele 3, kaasneb sellega vastavalt artikli 54 lõikes 2 osutatud regulatiivkomitee menetlusele komisjoni poolt kehtestatud
lõivu tasumine.
4.      Määruse (EÜ) nr 1907/2006 artikli 76 lõike 1 punkti c kohaselt moodustatud [ECHA] riskihindamise komitee võtab lõike 1 või
2 alusel esitatud ettepaneku kohta vastu arvamuse 18 kuu jooksul alates ettepaneku saamisest, andes asjaomastele isikutele
võimaluse märkusi esitada. [ECHA] edastab nimetatud arvamuse koos võimalike märkustega komisjonile.
5.      Kui komisjon peab aine klassifikatsiooni ja märgistuse ühtlustamist asjakohaseks, esitab komisjon põhjendamatu viivituseta
otsuse eelnõu, mis käsitleb kõnealuse aine ja vastava klassifikatsiooni ning märgistuselementide lisamist VI lisa 3. osa tabelisse 3.1
ning vajaduse korral konkreetseid sisalduse piirväärtuseid või korrutustegureid.
31. maini 2015 tehakse samadel tingimustel vastav kanne VI lisa 3. osa tabelisse 3.2.
Kõnealune meede, mille eesmärk on muuta käesoleva määruse vähem olulisi sätteid, võetakse vastu vastavalt artikli 54 lõikes 3
osutatud kontrolliga regulatiivmenetlusele. Tungiva kiireloomulisuse korral võib komisjon kohaldada artikli 54 lõikes 4 osutatud
kiirmenetlust.
6.      Tootjad, importijad ja allkasutajad, kellel on uut teavet, mis võib viia VI lisa 3. osas nimetatud aine ühtlustatud klassifikatsiooni
ja märgistuselementide muutmiseni, esitavad lõike 2 teise lõigu kohaselt ettepaneku pädevale asutusele ühes liikmesriikidest,
kus aine turule viiakse.”
Määruse nr 1272/2008 artikli 53 lõige 1 „Kohandamine tehnika ja teaduse arenguga” sätestab:
„Komisjon võib artikli 6 lõiget 5, artikli 11 lõiget 3, artikleid 12 ja 14, artikli 18 lõike 3 punkti b, artiklit 23, artikleid 25–29
ja artikli 35 lõike 2 teist ja kolmandat lõiku ning I–VII lisa muuta ja kohandada tehnika ja teaduse arenguga, võttes sealhulgas
asjakohaselt arvesse [ühtse ülemaailmse kemikaalide klassifitseerimis- ja märgistussüsteemi] edasiarendamist ÜRO tasandil,
eelkõige ÜRO muudatusi, mis on seotud sarnaseid segusid käsitleva teabe kasutamisega, ning arvestades rahvusvaheliselt tunnustatud
keemiaprogrammide arenguid ja andmeid õnnetusjuhtumite andmebaasidest. Meetmed, mille eesmärk on muuta käesoleva määruse vähem
olulisi sätteid, võetakse vastu vastavalt artikli 54 lõikes 3 osutatud kontrolliga regulatiivmenetlusele. Komisjon võib tungiva
kiireloomulisuse tõttu kohaldada artikli 54 lõikes 4 osutatud kiirmenetlust.”
Määruse nr 1272/2008 artikkel 54 „Komiteemenetlus” sätestab:
„1.      Komisjoni abistab määruse (EÜ) nr 1907/2006 artikli 133 alusel moodustatud komitee.
2.      Käesolevale lõikele viitamisel kohaldatakse otsuse 1999/468/EÜ artikleid 5 ja 7, võttes arvesse selle otsuse artikli 8 sätteid.
Tähtajaks otsuse 1999/468/EÜ artikli 5 lõike 6 tähenduses kehtestatakse kolm kuud.
3.      Käesolevale lõikele viitamisel kohaldatakse otsuse 1999/468/EÜ artikli 5a lõikeid 1–4 ja artiklit 7, võttes arvesse selle
otsuse artikli 8 sätteid.
4.      Käesolevale lõikele viitamisel kohaldatakse otsuse 1999/468/EÜ artikli 5a lõikeid 1, 2, 4 ja 6 ning artiklit 7, võttes arvesse
selle otsuse artikli 8 sätteid.”
Määruse nr 1272/2008 artikli 55 „Direktiivi 67/548/EMÜ muutmine” lõige 11 sätestab, et nimetatud direktiivi „I lisa jäetakse
välja.”
Määruse nr 1272/2008 artikkel 61 „Üleminekusätted” sätestab:
„1.      Kuni 1. detsembrini 2010 klassifitseeritakse, märgistatakse ja pakendatakse aineid direktiivi 67/548/EMÜ kohaselt. Kuni 1. juunini
2015 klassifitseeritakse, märgistatakse ja pakendatakse segusid direktiivi 1999/45/EÜ kohaselt.
2.      Erandina käesoleva määruse artikli 62 teisest lõigust ja lisaks käesoleva artikli lõike 1 nõuetele võib aineid ja segusid
vastavalt enne 1. detsembrit 2010 ja 1. juunit 2015 klassifitseerida, märgistada ja pakendada käesoleva määruse kohaselt.
Sellisel juhul ei kohaldata direktiivide 67/548/EMÜ ja 1999/45/EÜ sätteid märgistamise ja pakendamise kohta.
3.      Alates 1. detsembrist 2010 kuni 1. juunini 2015 klassifitseeritakse aineid nii direktiivi 67/548/EMÜ kui ka käesoleva määruse
kohaselt. Neid märgistatakse ja pakendatakse käesoleva määruse kohaselt.
4.      Erandina käesoleva määruse artikli 62 teisest lõigust ei nõuta direktiivi 67/548/EMÜ kohaselt klassifitseeritud, märgistatud
ja pakendatud ning enne 1. detsembrit 2010 juba turule viidud ainete käesoleva määruse kohaselt uuesti märgistamist ja uuesti
pakendamist kuni 1. detsembrini 2012.
Erandina käesoleva määruse artikli 62 teisest lõigust ei nõuta direktiivi 1999/45/EÜ kohaselt klassifitseeritud, märgistatud
ja pakendatud ning enne 1. juunit 2015 juba turule viidud segude käesoleva määruse kohaselt uuesti märgistamist ja uuesti
pakendamist kuni 1. juunini 2017.
5.      Erandina käesoleva määruse artikli 62 teisest lõigust ei nõuta direktiivi 1999/45/EÜ kohaselt klassifitseeritud, märgistatud
ja pakendatud ning enne 1. juunit 2015 juba turule viidud segude käesoleva määruse kohaselt uuesti märgistamist ja uuesti
pakendamist kuni 1. juunini 2017”.
Määruse nr 1272/2008 artikkel 62 „Jõustumine” sätestab:
„Käesolev määrus jõustub kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
II, III ja IV jaotist kohaldatakse ainete suhtes alates 1. detsembrist 2010 ja segude suhtes alates 1. juunist 2015.”

Vaidluse aluseks olevad asjaolud
N-propüülbromiid (edaspidi „nPB”) on lenduv orgaaniline lahusti, mida kasutatakse eelkõige metalldetailide tööstuslikuks puhastamiseks
ja rasvaärastuseks.
Hagejate, Enviro Tech Europe Ltd ja Enviro Tech International, Inc-i ainus tegevusala on toote „EnSolv” tootmine ja müük;
seda toodet valmistatakse teatud patenditud valmistise baasil, mis koosneb peamiselt nPB‑st. Esimene hageja on Ühendkuningriigi
õiguse alusel asutatud äriühing, mida kontrollib täielikult teine hageja, Ühendriikide õiguse alusel asutatud äriühing. Talle
kuulub toote EnSolv Euroopas müümise ainulitsents, see õigus hõlmab ka auru abil peenpuhastamise tehnoloogiat, mille puhul
kasutatakse seda toodet. Ta omandas selle litsentsi 16. oktoobri 2001. aasta õiguste loovutamise lepinguga leiutise „Keskkonnale
ohutu detailide puhastamine” kasutamiseks 29. septembril 1999 väljastatud Euroopa patendi EP 0 781 842 B1 omanikult. Nimetatud
Euroopa patendi punkt 0001 täpsustab:
„Käesolev leiutis seisneb üldiselt detailide molekulaarpuhastamises auru abil. Täpsemalt puudutab see [nPB‑d] sisaldavate
lahustite segu, mis on madala keemispunktiga terpeenide ja lahustite segu, ja puhastusmeetodit, mida rakendatakse seda lahustite
segu kasutades auru abil detailidelt rasva eemaldamise seadeldises. Käesoleva leiutise esemeks olev lahustite segu ei ole
tuleohtlik, söövitav ega ohtlik ja selle osoonikihti lagundav toime jääb 0,001 ja 0,046 vahele.”
Komisjoni 1. märtsi 1991. aasta direktiivi 91/325/EMÜ, millega muudetakse tehnika arenguga kohandamiseks kaheteistkümnendat
korda nõukogu direktiivi 67/548 (EÜT L 180, lk 1), vastuvõtmisega liigitati nPB direktiivi 67/548 I lisas „ärritavaks Xn”
aineks, millele on lisatud eelkõige riskilause R 10 „Tuleohtlik” ja R 20 „Kahjulik sissehingamisel”.
Riskilause R 10 „Tuleohtlik” osas täpsustavad hagejad, ilma et komisjon oleks seda vaidlustanud, et seni võimaldas Euroopa
Parlamendi ja nõukogu 31. mai 1999. aasta direktiiv 1999/45/EÜ ohtlike preparaatide klassifitseerimist, pakendamist ja märgistamist
käsitlevate liikmesriikide õigus- ja haldusnormide ühtlustamise kohta (EÜT L 200, lk 1; ELT eriväljaanne 13/24, lk 24), koosmõjus
direktiivi 67/548 VI lisa punktiga 2.2.5, neil nimetatud direktiivi VI lisa kohaselt läbi viidud katsete tulemusel jätta toode
EnSolv tuleohtliku ainena märgistamata. Esiteks sätestab direktiivi 1999/45 artikli 5 lõige 1, et „[p]reparaadi füüsikalis-keemilistest
omadustest tulenevate ohutegurite hindamisel määratakse direktiivi 67/548/EMÜ V lisa A osas sätestatud viisil kindlaks preparaadi
need füüsikalis-keemilised omadused, mis on vajalikud selle asjakohaseks klassifitseerimiseks ja märgistamiseks kooskõlas
kõnealuse direktiivi VI lisas sätestatud kriteeriumidega”. Teiseks sätestab direktiivi 67/548 VI lisa punkt 2.2.5, et „[p]raktiline
kogemus on siiski tõestanud, et valmistist, mille leekpunkt on minimaalselt 21°C ja maksimaalselt 55°C, ei ole vaja liigitada
tuleohtlikuks, kui valmistis ei soodusta mingil viisil põlemist ja kuni ei ole põhjust karta, et ta põhjustaks ohtu selle
käitlejatele või teistele isikutele”.
Ühendkuningriigi esindaja ja nPB liigitamise tehnilise toimiku raportöör Health & Safety Executive (Ühendkuningriigi tervishoiu
ja turvalisusamet, edaspidi „HSE”) juhataja tegi 16.–18. jaanuaril 2002 toimunud KMR töögrupi koosolekul muu hulgas ettepaneku
liigitada nPB kategooria 2 (R 60) ja kategooria 3 (R 63) sigivust kahjustava toimega aineks. KMR töögrupp nõustus esialgu
selle ettepanekuga ja lisaks säilitas R 10 liigituse, kuni HSE esitab täiendavad andmed nPB tuleohtlikkuse kohta.
HSE tegi 2002. aasta märtsis ja aprillis ettepaneku liigitada nPB väga tuleohtlikuks aineks (R 11), lähtudes uue teadusuuringu
tulemustest, mida nimetati „katse [B.] 1996 ja 2002”, millega määrati nPB leekpunktiks –10 °C.
Rahvusvaheline bromeeritud lahuste ühing (International Brominated Solvent Association, edaspidi „IBSA”), kes esindab enamikku
nPB tootjatest ja turustajatest ja kuhu kuuluvad sellised nPB baasil valmistatud toodete patentide omanikud nagu hagejad,
vaidlustas korduvalt selle liigitamisettepaneku HSE‑s, EKB‑s ning KMR töörühmas ja põhjendas seda teaduslike andmete ja argumentidega.
IBSA märkis lisaks, et teadusuuringud, mis annavad nPB omaduste, sh tema toimemehhanismi kohta täiendavat teavet, on alles
pooleli.
Pidades silmas teatud ekspertide, sh Ühendkuningriigi ekspertide kahtlusi seoses raskustega nPB tuleohtlikkuse testimisel
ja aine liigitamisel kas riskilause R 10, R 11 või R 18 alla, otsustati KMR töögrupi 15.–17. mai 2002. aasta koosolekul, et
esialgu tuleb säilitada R 10 liigitus ja et tuleb kokku kutsuda erialaekspertide töörühm, kes arutab nPB tuleohtlikkuse küsimust.
Lisaks otsustas KMR töögrupp jätkuvalt liigitada nPB kategooria 2 (R 60) ja kategooria 3 (R 63) sigivust kahjustava toimega
aineks.
Erialaekspertide töörühm tuli kokku 4. detsembril 2002. Selle koosoleku aruande punkt 4 märgib:
„Eksperdid nõustuvad sellega, et tuleohtlikkus on aine omadus moodustada ümbritseva keskkonna tingimustel õhus segu, mis süttimisallika
olemasolul võib tekitada isesüttimise reaktsiooni. Ümbritseva keskkonna tingimused on need, mis esinevad tavalistes keskkonna-
ja ilmastikutingimustes, näiteks ‑20 °C [kuni] 40 °C”.
Kõnealuse aruande punktides 23–30 on nPB tuleohtlikkuse osas täpsustatud järgmist:
„23. Ekspertidele esitati tabel, milles on esitatud kõik olemasolevad andmed nPB tuleohtlikkuse kohta (vt lisa 1). Selle tabeli
koostas HSE enne kõnealust koosolekut […].
24. Eksperdid jõudsid üksmeelele selles, et nPB‑l on selline leekpunkt ja plahvatusulatus, mis võimaldab järeldada, et see
aine on tuleohtlik.
25. Eksperdid märgivad, et nPB leekpunkt ilmnes üksnes üht tüüpi katse käigus ja selle katse puhul kasutati temperatuurivahemikku,
mis ületas katsejuhises esitatu. Sellegipoolest peavad eksperdid neid katsetulemusi kehtivaks, kuna:
–        ei esine olulisi põhjuseid kasutatud temperatuuril asjaomase katsemetoodika kõrvalejätmiseks;
–        tulemuse kinnitasid kaks sõltumatut laborit, kes kasutasid erinevaid nPB proove;
–        saavutatud leekpunkti katseandmed on sarnased arvutuslikega (vt lisa 2).
26. Muud tüüpi katsetega ei tuvastatud ühtegi nPB leekpunkti.
27. Nende tõendite alusel on ekspertide enamus seisukohal, et nPB tuleb liigitada sümboli F ja riskilause R 11 alla.
28. Üks ekspert asus seisukohale, et on võimalik, et see liigitus ei ole õige, kuna töörühm leidis, et nPB‑ga seotud ohud
on madalamad kui muudel sümboli F ja riskilause R 11 alla liigitatud vedelikel. nPB ei jää põlema pärast süüteallika kõrvaldamist.
29. Muude ainete liigitamise osas nõustuvad eksperdid sellega, et ained, millel on samasugused süttivusomadused, tuleb liigitada
selliste liigitamiskriteeriumide alusel kui kõige kõrgemad nPB liigitamisel kohaldatavad kriteeriumid. Sellegipoolest tuleb
liigitamisotsused teha ükshaaval iga keemilise aine kohta eraldi, olemasolevate andmete alusel; ei ole mingit kindlat lähtekohta
sama liigituse määramiseks kõigile sama grupi keemilistele ainetele, näiteks liigitada kõik [süsivesiniklahustid] automaatselt
sümboli F ja riskilause R 11 alla.
30. Ekspertide töörühm soovitab nende [süsivesiniklahustite] puhul, millel on plahvatuspiir, kuid millel ei ole katseliselt
kindlaksmääratud leekpunkti, kasutada leekpunkti hindamiseks ja liigitamisotsuse tegemiseks nPB puhul kasutatavat arvutusmeetodit
(lisa 2).”
KMR töögrupi 15.–17. jaanuari 2003. aasta koosolekul võttis KMR töögrupp teadmiseks esiteks erialaekspertide töörühma järeldused
nPB tuleohtlikkuse kohta ja teiseks asjaolu, et on olemas tööstusharu märgukiri nPB reproduktiivtoksilise toime osas käimasolevate
uuringute kohta. KMR töögrupi liikmete häälteenamusega otsustati nPB liigitada kategooria 3 (R 63) reproduktiivtoksiliseks
aineks. Lõpuks otsustas nimetatud töögrupp soovitada direktiivi kahekümne üheksandal korral tehnika arenguga seotud kohandamisel
liigitada nPB väga tuleohtlikuks aineks (R 11) ja kategooria 2 (R 60) ja kategooria 3 (R 63) reproduktiivtoksiliseks aineks.
Pärast selle soovituse vastuvõtmist üritas IBSA korduvalt veenda KMR töögruppi uuesti avama oma arutelusid nPB üle.
KMR töögrupp otsustas oma 14.–16. mai 2003. aasta koosolekul jätta arutelu nPB küsimuses taasavamata ja kinnitas vastupidi
Itaalia Vabariigi esindaja asjaomasele tagasivõtmise taotlusele soovituse liigitada nPB direktiivi kahekümne üheksandal korral
tehnika arenguga seotud kohandamise käigus.
IBSA palus 29. augusti ja 29. septembri 2003. aasta kirjades komisjonil võtta vajalikud meetmed nende vigade parandamiseks,
mille alusel töögrupp tegi nPB suhtes soovitused.
Komisjon teatas 3. novembril 2003 saadetud kahes kirjas IBSA seaduslikele esindajatele, kes on hageja esindajad käesolevas
kohtuasjas, et nende 29. augusti ja 29. septembri 2003. aasta kirjas esitatud põhjendused ei ole piisavad nPB liigitamise
suhtes tehtud KMR töögrupi soovituse muutmiseks.
Hagejad esitasid 23. detsembril 2003 Esimese Astme Kohtu kantseleisse nimetatud kirjade peale tühistamishagi, mis registreeriti
numbri T‑422/03 all.
Komisjoni 29. aprilli 2004. aasta direktiiviga 2004/73/EÜ, millega kohandatakse kahekümne üheksandat korda tehnika arenguga
nõukogu 27. juuni 1967. aasta direktiivi 67/548/EMÜ (ELT L 152, lk 1; ELT eriväljaanne 13/34, lk 448; (edaspidi „vaidlustatud
direktiiv”) (avaldatud Euroopa Liidu Teatajas 30. aprillil 2004), liigitati nPB indeksinumbri 602‑019‑00‑5 alla, nagu on kirjeldatud
lisa 1B punktis 32 (ei esitata neid rubriike, milles teave puudub või pole asjakohane):
Indeksi nr
Keemiline nimetus
Klassifitseerimine
Märgistus
nr 602‑019‑00‑5
1‑bromopropaan
n-propüülbromiid
F; R 11
Rep. Cat. 2; R 60
Rep. Cat. 3; R 63
Xn; R 48/20
Xi; R 36/37/38
R 67
T; F
R: 60-11-36/37/38-
48/20-63-67
S: 53-45
Vaidlustatud direktiivi põhjenduses 1 on märgitud:
„Direktiivi 67/548/EMÜ […] I lisa sisaldab ohtlike ainete nimekirja […]. Seda nimekirja on vaja ajakohastada, et see sisaldaks
teatatud uusi aineid ja muid olemasolevaid aineid, ning kohandada olemasolevaid kirjeid tehnika arenguga […]”.
Vaidlustatud direktiivi artikli 1 lõikega 1 muudeti direktiivi 67/548 muu hulgas järgmiselt:
„[…]
b) […] [direktiivi 67/548 I lisa] lisa 1B kirjetele vastavad kirjed asendatakse nimetatud lisa tekstiga;
[…]”
Vaidlustatud direktiivi artikli 2 lõige 1sätestab, et liikmesriigid jõustavad nimetatud direktiivi järgimiseks vajalikud õigusnormid
hiljemalt 31. oktoobriks 2005.
Vastavalt selle artiklile 3 jõustub vaidlustatud direktiiv kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas,
st 20. mail 2004.

Menetlus ja poolte nõuded
Üldkohtu kantseleis 22. juulil 2006 registreeritud hagiavaldusega esitasid hagejad käsitletava hagi.
Hagejad paluvad Üldkohtul:
–        tühistada vaidlustatud direktiiv osas, milles sellega liigitatakse nPB väga tuleohtlikuks aineks (R 11) ja kategooria 2 (R 60)
reproduktiivtoksiliseks aineks (edaspidi „vaidlustatud liigitus”);
–        tunnistada komisjon vastutavaks kahju eest, mida hagejad kandsid komisjoni ebaseadusliku tegevuse tõttu ning hüvitada hagejatele
see kahju esialgses summas 350 000 eurot;
–        tunnistada komisjon vastutavaks eeldatava ja piisava kindlusega ennustatava kahju eest, isegi kui seda kahju ei saa esialgu
täpselt hinnata;
–        mõista kohtukulud välja komisjonilt.
Üldkohtu kantseleisse 13. septembril 2004 saabunud eraldi dokumendiga esitas komisjon Üldkohtu kodukorra artikli 114 alusel
tühistamisnõude ja kahju hüvitamise nõude vastu vastuvõetamatuse vastuväite. Hagejad esitasid 25. oktoobril 2004 selle vastuväite
kohta oma märkused.
Hagejad esitasid 4. novembril 2004 Üldkohtule EÜ artiklite 242 ja 243 alusel eraldi dokumendina ajutiste meetmete kohaldamise
taotluse, milles palusid ajutiste meetmete üle otsustaval kohtunikul teha määrus „[vaidlustatud] direktiivi nPB lisamise peatamise
kohta kuni otsuse tegemiseni põhikohtuasjas”. Üldkohtu president jättis 10. veebruari 2005. aasta määrusega kohtuasjas T‑291/04 R:
Enviro Tech Europe ja Enviro Tech International
vs
. komisjon (EKL 2004, lk II‑475) selle taotluse rahuldamata ja lükkas kohtukulude üle otsustamise edasi.
Üldkohtu 30. juuni 2005. aasta määrusega otsustati vastuvõetavuse vastuväide ja kohtukulude küsimus lahendada edaspidi antud
kohtuastmes menetlust lõpetava kohtuotsusega.
Komisjon palub kostja vastuses Üldkohtul:
–        jätta hagi rahuldamata;
–        mõista kohtukulud välja hagejatelt.
Üldkohtu kolmanda koja esimehe 15. juuli 2005. aasta määrusega liideti pärast poolte ärakuulamist käesolev asi kodukorra artikli 50
alusel kirjaliku ja suulise menetluse ning kohtuotsuse huvides kohtuasjaga T‑422/03.
Üldkohtu kolmanda koja esimehe 1. märtsi 2007. aasta määrusega menetlus peatati kuni Euroopa Kohtu 13. märtsi 2008. aasta
otsuse kohtuasjas C‑125/06 P: komisjon
vs
. Infront WM (EKL 2008, lk I‑1451) kuulutamiseni.
Üldkohtu kolmanda koja esimehe 18. detsembri 2008. aasta määrusega menetlus peatati kuni Euroopa Kohtu 15. oktoobri 2009. aasta
otsuse kohtuasjas C‑425/08: Enviro Tech (Europe) (EKL 2009, lk I‑10035) kuulutamiseni.
Üldkohtu kantseleisse 27. novembril 2009 saabunud eraldi dokumendiga loobusid hagejad oma hagist kohtuasjas T‑422/03.
Üldkohtu kolmanda koja esimehe 18. detsembri 2009. aasta määrusega kustutati kohtuasi T‑422/03 registrist.
Kodukorra artikli 64 alusel võetava menetlust korraldava meetmena teavitas Üldkohus pooli määruse nr 1272/2008 vastuvõtmisest
ja jõustumisest ning palus neil esitada kirjalikud märkused selle võimalike tagajärgede kohta käesolevas menetluses. Sellele
taotlusele vastuseks esitas komisjon Üldkohtu kantseleisse 15. jaanuaril 2010 saabunud eraldi dokumendiga taotluse, et Üldkohus
otsustaks, et kodukorra artiklite 113 ja 114 kohaselt on käsitletava hagi ese ära langenud ning et puudub vajadus asja üle
otsustada, sest direktiivi 67/548 I lisa, mis sisaldab vaidlustatud liigitust, tunnistati määrusega nr 1272/2008 kehtetuks
alates 20. jaanuarist 2009.
Hagejad esitasid selle taotluse kohta oma märkused 11. märtsil 2010. Nende märkuste raames palusid nad Üldkohtult luba oma
nõuete ja tühistamisväidete muutmiseks nii, et need puudutavad nüüd ka vaidlustatud liigitust määruse nr 1272/2008 VI lisa
3. osa tabelis 3.2 esitatud kujul.
Üldkohtu kantseleisse 9. aprillil 2010 saabunud eraldi dokumendiga palus komisjon nimetatud taotluse rahuldamata jätta.
Kuna koja ühel liikmel esines takistus käesoleva asja läbivaatamisel osalemiseks, määras Üldkohtu president Üldkohtu kodukorra
artikli 32 lõike 3 alusel koja koosseisu täiendamiseks kotta uue kohtuniku.
Ettekandja-kohtuniku ettekande põhjal otsustas Üldkohus (esimene koda) alustada suulist menetlust.
Poolte kohtukõned ja nende vastused Üldkohtu suulistele küsimustele kuulati ära 5. mai 2011. aasta kohtuistungil.

Õiguslik käsitlus

Tühistamisnõue
Taotlus jätta kohtuasjas otsus tegemata
Kõigepealt tuleb märkida, nagu komisjon kohtuistungil kinnitas ja mille kohta tehti märge kohtuistungi protokolli, et taotlus
jätta kohtuasjas otsus tegemata puudutab üksnes vaidlustatud direktiivi tühistamise nõuet ega puuduta kahju hüvitamise nõuet.
Komisjon väidab, et vaidlustatud liigituse määrusega nr 1272/2008 kehtetuks tunnistamise tõttu tuleb tühistamisnõue jätta
rahuldamata vastavalt kodukorra artiklitele 113 ja 114, kuna selle ese on ära langenud. Nimelt sätestab määruse nr 1272/2008
artikli 55 lõige 11, et vaidlustatud liigitust sisaldav direktiivi 67/548 I lisa „jäetakse välja” – see on mõiste „kehtetuks
tunnistamine” sünonüüm – ning see säte jõustus siis, kui määrus hakkas kehtima, st 20. jaanuaril 2009. Lisaks kinnitab nimetatud
määruse põhjendus 53, et nimetatud direktiivi I lisas loetletud liigitused kantakse nimetatud määruse VI lisasse. Hagejad
ei saa ka enam väita, et neil on säilinud põhjendatud huvi vaidlustatud direktiivi tühistamiseks vastavalt kohtupraktikas
tunnustatud erandlikele tingimustele.
Hagejad leiavad, et neil on säilinud põhjendatud huvi käesolevat menetlust jätkata.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peab hageja menetluse algatamise huvi hagi eseme seisukohalt esinema hagi esitamise
hetkel, vastasel juhul on hagi vastuvõetamatu. See vaidlusese, nagu ka menetluse algatamise huvi, peab säilima kuni kohtuotsuse
tegemiseni, mis eeldab, et hagi peab selle esitajale tooma selle lõpptulemuse kaudu mingit kasu, vastasel juhul võidakse asjas
kohtuotsus jätta tegemata (Euroopa Kohtu 7. juuni 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑362/05 P: Wunenburger
vs
. komisjon, EKL 2007, lk I‑4333, punkt 42; Üldkohtu 24. septembri 2008. aasta otsus kohtuasjas T‑45/06: Reliance Industries
vs
. nõukogu ja komisjon, EKL 2008, lk II‑2399, punkt 35, ja Üldkohtu 18. märtsi 2009. aasta otsus kohtuasjas T‑299/05: Shanghai
Excell M & E Enterprise ja Shanghai Adeptech Precision
vs
. nõukogu, EKL 2009, lk II‑573, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika).
Käesoleval juhul ei ole vaidlust küsimuses, et hagejatel oli käsitletava hagi esitamise ajal põhjendatud huvi vaidlustatud
liigituse tühistamiseks.
Ilma et oleks vaja võtta seisukohta selles, kas määruse nr 1272/2008 artikli 55 lõikega 11 direktiivi 67/548 I lisa väljajätmise
tõttu kaotas vaidlustatud liigitus oma õiguslikult siduva mõju, tuleb eeltoodule lisaks meenutada, et vaidlustatud õigusakti
kehtivuse võimalik lõppemine, mis ilmneb pärast hagi esitamist, ei too iseenesest kaasa Euroopa Liidu Kohtu kohustust asjas
seetõttu kohtuotsus selle tõttu tegematta jätta, et kohtuotsuse kuulutamise päeval puudub ese ja menetluse algatamise huvi
(vt selle kohta eespool punktis 83 viidatud kohtuotsus Wunenburger
vs
. komisjon, punkt 47, ja eespool viidatud kohtuotsus Shanghai Excell M&E Enterprise ja Shanghai Adeptech Precision
vs
. nõukogu, punkt 46).
Nagu komisjon kohtuistungil kinnitas ja mille kohta tehti märge kohtuistungi protokolli, tuleb eeltoodu kohta osutada sellele,
et hagejate vastu on siseriiklikul tasemel esitatud süüdistusi ja neid on karistatud toote EnSolv turustamisel nende ettekirjutuste
rikkumise eest, mis tulenevad vaidlustatud liigitusest ja mis on asjaomastesse siseriiklikesse õigusnormidesse üle võetud.
Need süüdistused ja karistused tulenevad High Court of Justice (England and Wales), Queen’s Bench Divisioni (Administrative
Court) (kõrgem kohus (Inglismaa ja Wales), kuningliku kohtu osakonnas (halduskohus) (Ühendkuningriik) 12. juulil 2007 algatatud
kohtumenetlusest CO/5860/2007, mis on praegu peatatud, kuni tehakse käesoleva menetluse lõpetav kohtuotsus (vt ka eespool
punktis 72 viidatud kohtuotsus Enviro Tech (Europe), punkt 25). Selles osas tuleb täpsustada, et vaidlustatud direktiiv kujutab
endast õiguslikku alust liikmesriikide kehtestatud õigusaktidele, millega nad täidavad nimetatud direktiivi artikli 2 lõikes 1,
koostoimes EÜ artikli 249 kolmanda lõiguga, kehtestatud ülevõtmise kohustust, ja kõik selle raames võetud siseriiklikud kontrollimise
ja karistamisega seotud haldusmeetmed, mis on võetud eelkõige nende reeglite rikkumise puhul, on jätkuvalt õigustatud vaidlustatud
liigitusega, mis kehtestati sama direktiiviga.
Hagejad märgivad, et esiteks tuleneb sellest, et vaidlustatud direktiivil on juba siseriiklikul tasandil nende suhtes õiguslikult
siduv mõju, kuna nende vastu esitati süüdistusi ja neid karistati nimelt Ühendkuningriigis selle eest, et nad ei järginud
vaidlustatud liigitusega kehtestatud piiranguid, mille tõttu algatati High Court of Justice’is kohtuasi, ja teiseks on üksnes
tühistamisotsusel
ex tunc-
mõju, mis tagasiulatuvalt kõrvaldab vaidlustatud liigituse liidu õiguskorrast nii, nagu seda ei oleks seal kunagi olnud (vt
selle kohta Üldkohtu 12. detsembri 2006. aasta otsus kohtuasjas T‑228/02: Organisation des Modjahedines du peuple d’Iran
vs
. nõukogu, EKL 2006, lk II‑4665, punkt 35).
Üksnes vaidlustatud liigituse kehtetuks tunnistamisest või kehtetuks muutumise tuvastamisest või selle õigusvastasuse võimalikust
tuvastamisest kahju hüvitamise nõude alusel (24. oktoobri 2000. aasta otsus kohtuasjas T‑178/98: Fresh Marine
vs
. komisjon, EKL 2000, lk II‑3331, punkt 45) ei piisa seevastu hagejate kaitsmiseks nende suhtes võetud siseriiklike sunnimeetmete
eest, kuna erinevalt tühistamisotsusest on sellistel tuvastustel üksnes
ex nunc-
mõju ja see piirdub ainult kahju hüvitamise vaidlusega ega kõrvalda tagasiulatuvalt nende meetmete õiguslikku alust.
Neil põhjustel ja arvestades hagejate suhtes võetud sunnimeetmeid, mis tuginevad vaidlustatud liigitusel, mis kehtestati kõigepealt
vaidlustatud direktiiviga ja seejärel nimetatud direktiivi rakendamiseks kehtestatud siseriiklike õigusnormidega, on hagejatel
õigus väita, et nende jaoks on kõnealuse vaidlustatud liigituse tühistamine kasulik ja seega on neil selles osas põhjendatud
huvi.
Seega tuleb jätta rahuldamata komisjoni taotlus jätta kohtuasjas otsus tegemata.
Nõuete ja tühistamisväidete muutmise taotlus
Hagejad põhjendavad oma tühistamisnõuete ja ‑väidete muutmise taotlust, mis puudutab vaidlustatud liigitust määruse nr 1272/2008
VI lisa 3. osas esitatud kujul, asjaoluga, et käimasoleva menetluse peatamine, kuni Euroopa Kohus teeb otsuse kohtuasjas C‑425/08,
ja määruse nr 1272/2008 avaldamine 31. detsembril 2008 ei võimaldanud neil taotleda Üldkohtult luba oma nõuete ja tühistamisväidete
muutmiseks pärast nimetatud määruse jõustumist. Peamine põhjus, miks nad ei esitanud selle uue liigituse peale eraldi hagi,
seisnes selles, et sel ajal toimus menetlus kohtuasjas C‑425/08. Kui selles menetluses oleks nimelt tehtud neile soodne otsus,
siis oleks määruse nr 1272/2008 peale esitatud eraldi hagi olnud kasutu. Igal juhul on käesoleval juhul nõuete ja tühistamisväidete
muutmise taotlus vastuvõetav vastavalt tingimustele, mida Üldkohus tunnustas oma 9. septembri 2010. aasta otsuses kohtuasjas T‑348/07:
Al‑Aqsa
vs.
nõukogu (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punktid 30–36).
Komisjon palub nõuete ja tühistamisväidete muutmise taotlus tagasi lükata, kuna see esitati hilinenult ja see on seetõttu
vastuvõetamatu.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb juhul, kui õigusakt asendatakse menetluse ajal samasuguse esemega õigusaktiga,
seda pidada uueks asjaoluks, mis lubab hagejal oma nõudeid ja väiteid kohandada. Sellisel juhul oleks hagejale uue hagi esitamise
kohustuse kehtestamine vastuolus hea õigusemõistmise põhimõtte ja menetlusökonoomia nõudega. Peale selle oleks ebaõiglane,
kui asjaomane institutsioon saaks liidu kohtule õigusakti peale esitatud hagiavalduses esitatud kriitikale vastata vaidlustatud
õigusakti muutmise või selle teise otsusega asendamise kaudu ning tugineda sellele muutmisele või asendamisele kohtumenetluse
käigus selleks, et võtta teiselt poolelt võimalus laiendada oma esialgseid nõudeid ja väiteid hilisemale õigusaktile või esitada
selle vastu täiendavaid nõudeid ja väiteid (vt selle kohta eespool punktis 87 viidatud kohtuotsus Organisation des Modjahedines
du peuple d’Iran
vs
. nõukogu, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika; vt ka Üldkohtu 7. oktoobri 2009. aasta otsus kohtuasjas T‑420/05: Vischim
vs
. komisjon, EKL 2009, lk II‑3841, punkt 53).
Hoolimata sellest, et vaidlustatud direktiiviga kehtestatud vaidlusalune liigitus asendati menetluse ajal analoogse liigitusega,
mis on esitatud määruse nr 1272/2008 VI lisa 3. osa tabelis 3.2, tuleb käesoleval juhul siiski tõdeda, et hagejad on ise tunnistanud,
et nad ei esitanud eraldi tühistamishagi selle määruse peale ega taotlenud ka käesoleva menetluse käigus EÜ artikli 230 viiendas
lõigus ette nähtud vaidlustamise tähtaja jooksul luba muuta oma tühistamisväiteid. Pealegi lubatakse kohtupraktikas tunnustatud
analoogsetel põhjustel tühistamishagi vastuvõetavuse tingimuste korrigeerimist üksnes siis, kui see esitati enne vaidlustamistähtaja
möödumist (Euroopa Kohtu 27. novembri 1984. aasta otsus kohtuasjas 50/84: Bensider jt
vs
. komisjon, EKL 1984, lk 3991, punkt 8), sest tühistamisnõuete muutmine pärast nimetatud tähtaja lõppemist ei oleks kooskõlas
EÜ artikli 230 viienda lõiguga. Vastavalt õiguskindluse põhimõttele ja põhimõttele, mille kohaselt isikud on seaduse ees võrdsed
(vt selle kohta Euroopa Kohtu 18. jaanuari 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑229/05 P: PKK ja KNK
vs
. nõukogu, EKL 2007, lk I‑439, punkt 101), kinnistab see säte avalikul huvil põhineva hagi esitamise tähtaja, mis on määratud,
absoluutne ja edasilükkamatu. Igasugune Euroopa Kohtu antud sellise tähtaja järgimata jätmine või selle pikendamine, isegi
kui pooled on selles osas üksmeelel, on seega vastuolus selle sätte ühemõttelise sõnastuse ja ülesehitusega ning asutamislepingu
autorite kavatsusega. Pealegi ei võimalda avaliku huvi kriteeriumid kodukorra artiklite 111 ja 113 tähenduses, mille esinemisel
on Üldkohtus kohustatud tunnistama vastuvõetamatuks nii tühistamishagi kui ka tühistamisnõuete muutmise taotluse, kitsendavat
tõlgendamist, vastasel korral tekiks vastupidi õiguskindluse põhimõttele ja põhimõttele, mille kohaselt isikud on seaduse
ees võrdsed, võimalus hiilida mööda neist asutamislepingu kohustuslikest sätetest, mis reguleerivad eelkõige vaidlustamistähtaegu.
Selles osas ei saa hagejad tugineda Üldkohtu erandlikule seisukohale eespool punktis 91 viidatud kohtuotsuses Al-Aqsa
vs
. nõukogu, mis puudutas muu hulgas väga eriliste faktiliste ja õiguslike asjaoludega olukorda, mida ei saa võrrelda käesoleva
olukorraga. Käesoleval juhul on hagejad tegelikult kas tahtlikult või hooletusest jätnud esitamata tühistamishagi vaidlustatud
liigituse peale, mis on analoogselt esitatud määruse nr 1272/2008 VI lisa 3. osa tabelis 3.2, või jätnud käesolevas menetluses
esitamata taotluse vastavalt muuta oma tühistamisväiteid selleks ette nähtud tähtaja jooksul, samas kui neil selline võimalus
ilmselgelt oli ja kui sellist tegevust võis neilt mõistlikult eeldada. Selles osas ei saa omistada tähtsust ainsale argumendile,
et määruse nr 1272/2008 Euroopa Liidu Teatajas avaldamise ajal, st 31. detsembril 2008 oli menetlus peatatud kodukorra artikli 77
punkti a ja artikli 79 lõike 1 esimese lõigu alusel, kuna selline menetluse peatamine ei saa mõjutada EÜ artikli 230 viiendas
lõigus sätestatud vaidlustamistähtaegade kulgemist.
Seetõttu tuleb hagejate nõuete ja tühistamisväidete muutmise taotlust, mis esitati 11. märtsil 2010, st peaaegu üks aasta
pärast määruse nr 1272/2008 vaidlustamistähtpäeva ja peaaegu viis kuud pärast käesoleva menetluse jätkumist pärast eespool
punktis 72 viidatud kohtuotsuse Enviro Tech (Europe) kuulutamist, pidada ilmselgelt hilinenuks ja see taotlus tuleb vastuvõetamatuse
tõttu tagasi lükata.
Tühistamisnõude vastuvõetavus EÜ artikli 230 neljanda lõigu alusel
Kõigepealt tuleb märkida, et olenemata asjaolust, et ELTL artikkel 263 jõustus käesoleva menetluse kestel, st 1. detsembril
2009, tuleb tühistamisnõuet hinnata üksnes EÜ artikli 230 neljanda lõigu alusel (Üldkohtu 7. septembri 2010. aasta määrus
T‑532/08: Norilsk Nickel Harjavalta ja Umicore
vs
. komisjon, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkti 68–75, ja Üldkohtu 7. septembri 2010. aasta määrus T‑539/08:
Etimine ja Etiproducts
vs
. komisjon, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punktid 74–81) ning seda asjaolu ei ole pooled vaidlustanud.
Komisjoni arvates tuleb tühistamisnõue tunnistada vastuvõetamatuks, kuna vaidlustatud liigitus ei puuduta hagejaid isiklikult
EÜ artikli 230 neljanda lõigu tähenduses. Esiteks ei olnud hagejatel direktiivi 67/548 tehnika arenguga kohandamise menetluses
menetlusõigusi; teiseks ei saa nad väita, et see kahjustab nende olemasolevaid õigusi, mis individualiseeriks neid adressaadina.
Sealjuures ei puuduta Euroopa patendi EP 0 781 842 B1 kasutamise ainulitsents, mis ei kuulu hagejatele, nPB‑d kui sellist,
vaid lahustite segu ning puhastusmeetodit. Samuti ei ole patent vaidlustatud liigituse tõttu iseenesest tühine. Lisaks ei
ole hagejad selliste ettevõtjate hulgas, kelle hulga vaidlustatud direktiivi vastuvõtmise hetkel saab kindlaks määrata ja
piiritleda.
Hagejad leiavad, et vaidlustatud liigitus puudutab neid isiklikult EÜ artikli 230 neljanda lõigu tähenduses, mistõttu nende
tühistamisnõue on vastuvõetav. Selles osas väidavad hagejad sisuliselt, et esiteks osalesid nad aktiivselt „haldusmenetluses”,
mis lõppes vaidlustatud liigituse vastuvõtmisega; selle menetluse raames tegi komisjon nende suhtes „üksikotsused”, ning hagejad
väidavad, et neile laienevad menetluslikud tagatised. Teiseks muudab vaidlustatud liigitus kehtetuks neile kuuluva varasema
intellektuaalse omandi õiguse, st ainulitsentsi, mis tuleneb Euroopa pantendist EP 0 781 842 B1, mis tugineb 95% ulatuses
nPB‑st koosneval tootel EnSolv ja ning auru abil peenpuhastamise tehnoloogial, mille omadused põhinevad nPB tõhususel, tuleohutusel
ja kahjutusel, ning selle õiguse kehtetuks muutmise tõttu kaotavad nad lõplikult oma turuseisundi. Kolmandaks väidavad hagejad,
et silmas pidades nende erilist turuseisundit ja tulenevalt asjaolust, et neile kuulus kõnealune varasem õigus, kuuluvad nad
nende ettevõtjate piiratud ringi, keda vaidlustatud liigitus mõjutas. Neljandaks leiavad hagejad, et Üldkohus peab tunnistama
tühistamisnõude vastuvõetavaks, et tagada nende õigus tõhusale kohtulikule kaitsele.
Küsimuse osas, kas vaidlustatud liigitus puudutab hagejaid isiklikult, tuleb meenutada, et seda liigitust hõlmav vaidlustatud
direktiiv kujutab endast üldakti, mida kohaldatakse objektiivselt määratletud olukordades ja mis toob kaasa õiguslikke tagajärgi
üldiselt ja abstraktsel viisil määratletud isikute ringile, st kõigile füüsilistele ja juriidilistele isikutele, kes toodavad
ja/või turustavad nPB‑d või selle baasil valmistatud tooteid. Asjaolu, et õigusakt on oma laadilt ja kohaldamisalalt üldine
kõigi asjassepuutuvatele ettevõtjate suhtes, ei välista sellegipoolest siiski seda, et see võiks neist mõningaid isiklikult
puudutada (Euroopa Kohtu 23. aprilli 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑362/06 P: Sahlstedt jt
vs
. komisjon, EKL 2006, lk I‑2903, punkt 29; Üldkohtu 10. septembri 2002. aasta määrus kohtuasjas T‑223/01: Japan Tobacco ja
JT International
vs
. parlament ja nõukogu, EKL 2002, lk II‑3259, punkt 29, ja Üldkohtu 30. aprilli 2003. aasta määrus kohtuasjas T‑154/02: Villiger
Söhne
vs
. nõukogu, EKL 2003, lk II‑1921, punkt 40).
Sellega seoses tuleb meenutada, et isik, kes ei ole otsuse adressaat, saab üksnes siis väita, et vastav akt puudutab teda
isiklikult EÜ artikli 230 neljanda lõigu mõttes, kui see õigusakt mõjutab teda teatud talle eriomaste tunnuste või teda iseloomustava
faktilise olukorra tõttu, mis teda kõigist teistest isikutest eristab, ning seega individualiseerib teda sarnaselt selle õigusakti
adressaadiga (Euroopa Kohtu 15. juuli 1963. aasta otsus kohtuasjas 25/62: Plaumann
vs
. komisjon, EKL 1963, lk 197 ja 223, ning Euroopa Kohtu 26. novembri 2009. aasta määrus kohtuasjas C‑444/08 P: Região autónoma
dos Açores
vs
. nõukogu, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 36).
Kui otsus puudutab isikute gruppi, kes olid akti vastuvõtmise hetkel identifitseeritud või identifitseeritavad grupi liikmetele
omaste kriteeriumide põhjal, võivad need isikud pealegi olla otsusest isiklikult puudutatud seetõttu, et nad kuulusid majandustegevuses
osalejate piiratud ringi (Euroopa Kohtu 22. juuni 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑182/03 ja C‑217/03: Belgia ja
Forum 187
vs
. komisjon, EKL 2006, lk I‑5479, punkt 60; eespool punktis 71 viidatud kohtuotsus komisjon
vs
. Infront WM, punkt 71, ja eespool punktis 100 viidatud kohtuotsus Sahlstedt jt
vs
. komisjon, punkt 30).
Võimalus vaidlusaluse meetme vastuvõtmisel enam-vähem täpselt määratleda õigussubjektide arvu ja isegi neid isikuid, kellele
seda meedet kohaldatakse, ei tähenda siiski mingil moel, et see meede neid subjekte isiklikult puudutab, kui on selge, et
seda kohaldatakse asjaomase meetmega määratletud õiguslikult või faktiliselt objektiivse olukorra alusel (Euroopa Kohtu 8. aprilli
2008. aasta määrus kohtuasjas C‑503/07 P: Saint-Gobain Glass Deutschland
vs
. komisjon, EKL 2008, lk I‑2217, punkt 70, ja eespool punktis 100 viidatud kohtuotsus Sahlstedt jt
vs
. komisjon, punkt 30).
Neist põhimõtetest lähtudes tuleb hinnata, kas vaidlustatud liigitus puudutab hagejaid isiklikult.
Esiteks tuleb hagejate osalemise kohta menetluses, mille tulemusel võeti vastu vaidlustatud liigitus, ja hagejate võimalike
menetluslike tagatiste kohta märkida, et asjaomased õigusnormid ei näe ette hagejaid kaitsvaid menetluslikke tagatisi, millele
nad saaksid tugineda näitamaks, et neil on põhjendatud huvi nõuda vaidlustatud direktiivi tühistamist (Üldkohtu 14. detsembri
2005. aasta määrus kohtuasjas T‑369/03: Arizona Chemical jt
vs
. komisjon, EKL 2005, lk II‑5839, punktid 58–90). Niisiis ei saa hagejaid neid kaitsvate menetluslike tagatiste puudumise
tõttu väita, et nad on asjaomase faktilise olukorra tõttu seoses vaidlustatud liigitusega individualiseeritud (vt selle kohta
eespool punktis 97 viidatud kohtumäärused Norilsk Nickel Harjavalta ja Umicore
vs
. komisjon, punktid 103–106, ning Etimine ja Etiproducts
vs
. komisjon, punktid 109–112; vt analoogia alusel Euroopa Kohtu 17. veebruari 2009. aasta määrus kohtuasjas C‑483/07 P: Galileo
Lebensmittel
vs
. komisjon, EKL 2009, lk I‑959, punkt 53). Lisaks ei ole vaidlust küsimuses, et hagejad astusid direktiivi 67/548 tehnika
arenguga kohandamise menetlusse, mille tulemusel võeti vastu vaidlustatud liigitus, alles pärast selle menetluse alustamist
KMR töögrupi poolt, pöördudes 2003. aastal HSE kui nPB liigitamise tehnilise toimiku raportööri poole ja esitades talle uut
teavet, et avada uuesti asjaomane arutelu, ning vaidlust ei ole selles, et hagejad ei olnud seega nPB esialgse liigituse,
mida vaidlustatud direktiiviga muudeti, ega ka viimati nimetatud direktiiviga vastu võetud liigituse algatajad.
Teiseks tuleb selle kohta märkida, et hagejatel on asjaomasel turul väidetavalt eriline seisund „unikaalse toote” tootjatena
ja varasema eriõiguse omanikena ning nende võimaliku kuulumise tõttu ettevõtjate piiratud ringi, et nPB baasil valmistatud
toodete tootmist ja turustamist puudutavast teabest, mille pooled esitasid vastuseks Üldkohtu kirjalikele küsimustele, ilmneb
esiteks, et nPB on lisaks puhastamiseks mõeldud lahustitele veel mitme niisuguse toote üks koostisosa, mis kuuluvad eri turgudele,
nagu aerosoolid, tekstiilid, liimid, trükivärvid, pinnakattevahendid, ja seda kasutatakse farmaatsiatoodete ja muude orgaaniliste
ühendite tootmisel lähteainena, näiteks putukamürgid, kvaternaarsed dialküüldimetüülammooniumiühendid, aroomi- ja lõhnaained.
Teiseks, mis puudutab struktuuri, mis on auru abil peenpuhastamiseks mõeldud nPB baasil valmistatud lahustite tootmise ja
müügi turul, kus hagejad tegutsevad, siis kõnealusest teabest selgub, et hagejad ei ole ainsad ettevõtjad, kes kasutavad nPB‑d
selliste puhastustoodete peamise koostisosana, vaid neil on mitmeid samal turul aktiivselt tegutsevaid otseseid konkurente.
Komisjon on selles osas nimetanud kolme äriühingut (kes kõik on asutatud Ühendriikides), hagejad on esiteks nimetanud nelja
konkureerivat toodet, mis on valmistatud nPB baasil ja mida vaidlustatud liigitus „eeldatavasti mõjutab” ja teiseks täpsustasid
hagejad kohtuistungil, et mõni neist tootjatest on ilmselt lahkunud Euroopa turult. Lisaks ilmneb hagejate esindajate poolt
IBSA nimel 13. novembril 2002 komisjonile saadetud kirjast, et „IBSA liikmed esindavad NPB lahustite turust 90% ja hõlmavad
[viit] tootjat […]” ja et „IBSA liikmetele kuulub kuus Ameerika patenti nPB baasil valmistatud toodetele ning Euroopa patendid
ja muud välismaised patendid”.
Isegi kui oletada, et vaidlustatud liigitus mõjutab nPB‑d üksnes osas, milles seda turustatakse auru abil peenpuhastamiseks
mõeldud nPB baasil valmistatud lahustite tootmise ja müügi turul, kuigi see ei ole nii, tuleb eespool punktis 106 viidatud
tõenditest lähtudes järeldada, et hagejatel ei ole õnnestunud tõendada nende väidetud erilist seisundit turul „unikaalse toote”
tootjatena ja varasema eriõiguse omanikena ega nende võimaliku kuulumise tõttu ettevõtjate piiratud ringi.
Isegi komisjoni üksikasjalike vastuargumentide peale jätsid hagejad tegelikult õiguslikult piisavalt täpsustamata selle väidetava
ettevõtjate piiratud ringi iseloomustavad tunnused ja selle koosseisu, mis turustab tootega EnSolv analoogseid nPB baasil
valmistatud tooteid, mille osas nad möönavad, et vaidlustatud liigitus mõjutab ka neid. Seega ei selgu hagejate esitatud dokumentidest,
kas selle ettevõtjate kategooria all peetakse silmas neid ettevõtjaid, kes toodavad ja/või turustavad nPB baasil valmistatud
puhastamislahusteid, ja/või neid ettevõtjaid, kellele kuuluvad hagejatega analoogsed intellektuaalse omandi õigused – nagu
võib tuletada IBSA kirjast. Lisaks ei ole hagejad suutnud tõendada, et see ettevõtjate kategooria ei ole pärast vaidlustatud
liigituse jõustumist muutunud. Võttes niisiis arvesse usaldusväärse täpsustuse puudumist asjaomaste ettevõtjate identiteedi,
arvu ja seisundi kohta, eelkõige selle kohta, kas neil on analoogne turuseisund või varasemad õigused või mitte ja kas nad
kannatavad vaidlustatud liigituse tõttu sarnaste kahjulike tagajärgede all või mitte, ei võimalda esinevad asjaolud mingil
moel järeldada ettevõtjate piiratud ringi olemasolu (eespool punktis 71 viidatud kohtuotsus komisjon
vs
. Infront WM, punktid 73–76), keda nimetatud liigitus mõjutab.
Tuleb meenutada, et võimalus vaidlustatud õigusakti vastuvõtmise ajal enam-vähem täpselt määratleda õigussubjektide arvu ja
isegi neid isikuid, kellele seda akti kohaldatakse, ei tähenda siiski mingil moel, et see akt neid subjekte isiklikult puudutab,
kui on selge, et seda kohaldatakse asjaomase aktiga määratletud õiguslikult või faktiliselt objektiivse olukorra alusel (vt
eespool punkt 103). Pealegi ei piisa sellest, et üldkohaldatav akt puudutab teatud ettevõtjaid majanduslikult rohkem kui teisi,
et neid võrreldes nende teiste ettevõtjatega individualiseerida, kui seda akti kohaldatakse objektiivselt määratletud olukorra
alusel (vt Üldkohtu 2. märtsi 2010. aasta otsus kohtuasjas T‑16/04: Arcelor
vs
. parlament ja nõukogu, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 106 ja seal viidatud kohtupraktika). Lisaks on kohtupraktikas
tunnustatud, et üksnes asjaolu, et hageja võib kaotada olulise sissetulekuallika uue õigusliku regulatsiooni tõttu, ei tõenda
seda, et ta on erilises olukorras, ning sellest ei piisa, et tõendada, et see õiguslik regulatsioon puudutab teda isiklikult,
hageja peab esitama tõendid asjaolu kohta, et väidetavalt tekitatud kahju individualiseerib teda kõigi teiste ettevõtjate
suhtes, keda asjaomane regulatsioon puudutab samal moel kui teda (vt selle kohta Üldkohtu 29. juuni 2006. aasta määrus kohtuasjas
T‑311/03: Nürburgring
vs
. parlament ja nõukogu, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punktid 65 ja 66 ning seal viidatud kohtupraktika).
Järelikult ei õigusta oletus, et hagejatele tekkis vaidlustatud liigituse jõustumise ja rakendamise tõttu oluline majanduslik
kahju, iseenesest seda, et nad on isiklikult puudutatud.
Samuti ei piisa hagejate individualiseerimiseks asjaolust – eeldades, et see vastab tõele –, et hagejad on ainsad ettevõtjad,
kes on pühendanud oma majandustegevuse nPB baasil valmistatud puhastuslahusti turustamisele, mida  vaidlustatud liigitus puudutab
eelkõige seetõttu, et see koosneb 95% ulatuses kõnealusest ainest, sest on olemas ka teisi ettevõtjaid, kes toodavad ja/või
turustavad nPB baasil valmistatud puhastamislahustitega analoogseid tooteid ja nende ettevõtjate hulka ja nende isikut ei
ole täpsustatud või kuna nende ettevõtjate ring on võinud muutuda pärast asjaomase liigituse jõustumist (vt selle kohta Euroopa
Kohtu 26. juuni 1990. aasta otsus kohtuasjas C‑152/88: Sofrimport
vs
. komisjon, EKL 1990, lk I‑2477, punkt 11, ja Üldkohtu 6. septembri 2004. aasta määrus kohtuasjas T‑213/02: SNF
vs
. komisjon, EKL 2004, lk II‑3047, punktid 62 ja 63) ja kuna see liigitus mõjutab nende tooteid samamoodi nagu hagejate toodet.
Neil põhustel tuleb otsustada, et isegi mitte pärast komisjoni üksikasjalikke vastuargumente ja mitmeid Üldkohtu võetud korralduslikke
meetmeid ei ole hagejad suutnud õiguslikult piisavalt tõendada, et vaidlustatud direktiivi vastuvõtmise ajal kuulusid nad
vaidlustatud liigitust silmas pidades individualiseeritud ettevõtjate piiratud ringi või et nende eriline seisund auru abil
peenpuhastamiseks mõeldud nPB baasil valmistatud puhastamislahustite tootmise ja turustamise turul individualiseerib neid
kõigi teiste ettevõtjatega võrreldes. Kuna vaidlustatud liigitus puudutab tegelikult üksnes nPB‑d kui sellist, mitte ühtegi
selle baasil valmistatud toodet, nagu EnSolv, siis on sellel liigitusel abstraktne ja üldine õiguslikult siduv mõju kõigile
ettevõtjatele, kes erinevatel eesmärkidel kasutavad nPB‑d ja tegutsevad erinevatel turgudel. Seega kohaldatakse vaidlustatud
liigitust objektiivselt määratletud olukordades ja see toob kaasa õiguslikke tagajärgi üldisel ja abstraktsel viisil määratletud
isikute ringile, st kõigile nPB tootjatele ja kasutajatele.
Kolmandaks, eeltoodud kaalutluste alusel ei saa hagejate varasem õigus, mis tugineb ENSolv nimelise nPB‑l põhineva patenditud
leiutise kasutamise ainuõigusel, hagejaid akti adressaadina individualiseerida.
Ilma et oleks vaja võtta seisukohta küsimuses, kas üldkohaldatava õigusakti vastuvõtmise ajal olemas olnud intellektuaalse
omandi õigus, mis on eri‑ või ainuõigus, võib teatud tingimustel anda mõnele sellist õigust omavale hagejale õiguse algatada
menetluse EÜ artikli 230 neljanda lõigu tähenduses (Euroopa Kohtu 18. mai 1994. aasta otsus kohtuasjas C‑309/89: Codorníu
vs
. nõukogu, EKL 1994, lk I‑1853, punktid 21 ja 22, ning Üldkohtu 15. detsembri 2005. aasta otsus kohtuasjas T‑33/01: Infront WM
vs
. komisjon, EKL 2005, lk II‑5897, punktid 160 ja 165–167), ilmneb kohtule esitatud toimikust, et vaidlustatud direktiivi jõustumise
ajal kuulus mitmetele hageja konkurentidele, kes tegutsevad nPB baasil valmistatud puhastuslahustite turul, samuti intellektuaalse
omandi õigusi, sh patente, mis on seotud nende lahustite tootmise ja turustamisega (vt eespool punkt 106), mille kasutamist
võis vaidlustatud liigitus mõjutada. Samas jätsid hagejad täpsemalt vastamata ühele otse esitatud kirjalikule küsimusele selle
kohta, kas ja millisel määral on muud ettevõtjad sattunud samasugusesse olukorda nagu nemad, vaid piirdusid selle kordamisega,
et nende ainuõigus oli eriti puudutatud, sest nende patenditud toote kirjelduses oli märgitud, et see ei ole tuleohtlik ja
et see on ohutu.
Samas tunnustatakse väljakujunenud kohtupraktikas esiteks seda, et omandatud või subjektiivne õigus, sh intellektuaalse omandi
õigus, mille ulatust või kasutamist vaidlusalune akt võib mõjutada, ei ole iseenesest asjaolu, mis individualiseerib selle
õiguse omaniku, eriti siis, kui teistel ettevõtjatel võivad olla analoogsed õigused ja seega võivad nad olla samas olukorras
kui eespool nimetatud õiguse omanik (vt selle kohta eespool punktis 100 viidatud kohtuotsus Sahlstedt jt
vs
. komisjon, punkt 32, ja eespool punktis 97 viidatud kohtumäärus Etimine ja Etiproducts
vs
. komisjon, punkt 104 ja seal viidatud kohtupraktika), millega käesoleval juhul on ilmselgelt tegemist. Teiseks, isegi pärast
Üldkohtu kirjalikke ja suulisi küsimusi ei suutnud hagejad selgitada, kas ja millises ulatuses vaidlustatud liigitus mõjutas
või takistas neile kuuluva ainuõiguse kasutamist või muutis kasutuks nende Euroopa patendi EP 0 781 842 B1 (vt selle kohta
eespool punktis 114 viidatud kohtuotsus Codorníu
vs
. nõukogu, punkt 21; Euroopa Kohtu 21. novembri 2005. aasta määrus kohtuasjas C‑482/04 P: SNF
vs
. komisjon, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 41, ja eespool punktis 105 viidatud kohtumäärus Galileo Lebensmittel
vs
. komisjon, punkt 45). Kuigi hagejad väitsid, et vaidlustatud liigitus mõjutas toote EnSolv turustamist ja nende konkurentsiseisundit,
siis ei ole nad tegelikult väitnud, et pärast selle liigituse jõustumist oleksid nad hiljem pidanud siseriiklikul tasemel
oma ainuõiguse kaubanduslikust kasutamisest loobuma.
Neljandaks, õiguse tõhusale kohtulikule kaitsele osas piisab, kui märkida, et kuigi üksikisikud peavad saama neile liidu õigusest
tulenevatele õigustele tõhusat kohtulikku kaitset, ei saa niisuguse kaitse õigusele viitamine seada kahtluse alla EÜ artiklis 230
sätestatud tingimusi. Nimelt peab nende füüsiliste või juriidiliste isikute kohtulik kaitse, kes EÜ artikli 230 neljandas
lõigus sätestatud vastuvõetavuse tingimuste tõttu ei saa vaidlusaluse otsuse taolist liidu õigusakti ja eelkõige üldkohaldatavat
õigusakti vaidlustada, olema tõhusalt tagatud siseriiklikes kohtutes kasutatavate õiguskaitsevahenditega. Need kohtud on vastavalt
EÜ artiklis 10 rõhutatud lojaalse koostöö põhimõttele kohustatud tõlgendama ja kohaldama hagi esitamisega seotud siseriiklikke
menetlusnorme niivõrd, kui see on võimalik viisil, mis võimaldab neil isikutel kohtus vaidlustada iga sellise nende kohta
tehtud siseriikliku otsuse või muu abinõu õiguspärasuse, mis on seotud mõne liidu õigusakti kohaldamisega nende suhtes, taotledes
viimase kehtetuks tunnistamist ja paludes siseriiklikel kohtutel küsida asjas eelotsust Euroopa Kohtult (vt selle kohta Euroopa
Kohtu 25. juuli 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑50/00 P: Unión de Pequeños Agricultores
vs
. nõukogu, EKL 2002, lk I‑6677, punktid 43 ja 44, ning Euroopa Kohtu 10. septembri 2009. aasta otsus liidetud kohtuasjades
C‑445/07 P ja C‑455/07 P: komisjon
vs
. Ente per le Ville vesuviane ja Ente per le Ville Vesuviane
vs
. komisjon, EKL 2009, lk I‑7993, punktid 65 ja 66).
Neil põhjustel ei saa nõustuda hagejate argumendiga, et tühistamisnõude vastuvõetamatuse korral on nende ainus võimalus siseriiklikesse
kohtutesse pöördumiseks rikkuda keemiliste ainete liigitust ja turustamist käsitlevaid siseriiklikke õigusakte ja kanda karistusi,
sh kriminaalkaristusi. Tuleb märkida, et igal juhul on hagejatel ilmselgelt võimalus esitada hagi siseriiklikku kohtusse selliste
siseriiklike meetmete peale, millega vaidlustatud liigitust rakendatakse. Pealegi algatati hagejate hagidest ühe esimese tulemusel
Euroopa Kohtus eelotsusemenetlus eespool punktis 72 viidatud kohtuasjas Enviro Tech (Europe) ja teise alusel menetlus High
Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Divisionis (Administrative Court) (kohtuasi CO/5860/2007), mis praegu on
peatatud, kuni käesolevas kohtuasjas on tehtud lõplik otsus.
Seetõttu tuleb tagasi lükata hagejate argument, mis puudutab õigust tõhusale kohtulikule kaitsele.
Arvestades kõiki eelnevaid kaalutlusi, tuleb järeldada, et hagejad ei ole suutnud tõendada, et vaidlustatud liigitus puudutab
neid isiklikult EÜ artikli 230 neljanda lõigu tähenduses, ja seega tuleb nende tühistamisnõue tunnistada vastuvõetamatuks.

Kahju hüvitamise nõue
Sissejuhatav märkus
Komisjon loobus kohtuistungil kahju hüvitamise nõuet puudutavast vastuvõetamatuse vastuväitest, selle kohta tehti märge kohtuistungi
protokolli, ning kuna ei ole ilmnenud ühtki asjaolu, mis võiks seada kahtluse alla selle nõude vastuvõetavuse, siis tuleb
anda hinnang kõnealuse nõude põhjendatusele.
Liidu lepinguvälise vastutuse tekkimise tingimused
Liidu organite õigusvastase tegevuse puhul EÜ artikli 288 teise lõigu tähenduses on liidu lepinguvälise vastutuse tekkimise
eelduseks see, et samaaegselt on täidetud teatud tingimused: institutsioonidele etteheidetava käitumise õigusvastasus, kahju
tekkimine ning põhjuslik seos väidetava käitumise ja viidatud kahju vahel (vt Euroopa Kohtu 9. novembri 2006. aasta otsus
kohtuasjas C‑243/05 P: Agraz jt
vs
. komisjon, EKL 2006, lk I‑10833, punkt 26 ja seal viidatud kohtupraktika, ning eespool punktis 109 viidatud kohtuotsus Arcelor
vs
. parlament ja nõukogu, punkt 139 ja seal viidatud kohtupraktika).
Kuna need tingimused on kumulatiivsed, tuleb hagi jätta tervikuna rahuldamata, kui üks neist tingimustest ei ole täidetud
(vt selle kohta eespool punktis 109 viidatud kohtuotsus Arcelor
vs
. parlament ja nõukogu, punkt 140 ja seal viidatud kohtupraktika).
Mis puudutab neist tingimustest esimest, siis peab olema tõendatud isikutele õigusi andva õigusnormi piisavalt selge rikkumine
(Euroopa Kohtu 4. juuli 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑352/98 P: Bergaderm ja Goupil
vs
. komisjon, EKL 2000, lk I‑5291, punkt 42). Et kindlaks teha, kas on täidetud nõue, mille kohaselt rikkumine peab olema piisavalt
selge, siis on otsustav kriteerium asjaolu, et asjassepuutuv liidu institutsioon on ilmselgelt ja oluliselt ületanud oma kaalutlusõiguse
piire. Vaid siis, kui sellel institutsioonil on üksnes märkimisväärselt piiratud või olematu kaalutlusõigus, võib liidu õiguse
vähim rikkumine olla piisav, et tuvastada piisavalt selge rikkumise olemasolu (Euroopa Kohtu 10. detsembri 2002. aasta otsus
kohtuasjas C‑312/00 P: komisjon
vs
. Camar ja Tico, EKL 2002, lk I‑11355, punkt 54; vt eespool punktis 109 viidatud kohtuotsus Arcelor
vs
. parlament ja nõukogu, punkt 141 ja seal viidatud kohtupraktika).
Hagejate poolt õigusvastasuse kohta esitatud väidete põhjendatust tuleb hinnata nimetatud kriteeriumidest lähtuvalt. Sellega
seoses tuleb täpsustada, et vaidlustatud liigituse, mida hagejad peavad õigusvastaseks, võttis komisjon vastu tarbijate tervise
kaitsmist käsitleva direktiivi kujul ja kasutades talle antud laia kaalutlusõigust tehniliselt ja õiguslikult keerukas ning
arengule avatud kontekstis (vt selle kohta eespool punktis 72 viidatud kohtuotsus Enviro Tech (Europe), punktid 46 ja 47).
Seega peab kõnesolevate õigusnormide võimalik piisavalt selge rikkumine tuginema niisuguse laia kaalutlusõiguse piiride ilmselgele
ja olulisele ületamisele, mis on liidu seadusandjal tarbijate tervise kaitsmise pädevuse teostamisel (vt selle kohta analoogia
alusel Üldkohtu 11. septembri 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑13/99: Pfizer Animal Health
vs
. nõukogu, EKL 2002, lk II‑3305, punkt 166, ja Üldkohtu 26. novembri 2002. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑74/00, T‑76/00,
T‑83/00–T‑85/00, T‑132/00, T‑137/00 ja T‑141/00: Artegodan
vs
. komisjon, EKL 2002, lk II‑4945, punkt 201).
Seega tuleb kontrollida, kas hagejate viidatud väidetava õigusnormide rikkumise puhul on tegemist niisuguse kaalutlusõiguse
piiride ilmselge ja olulise ületamisega, mis oli komisjonil vaidlustatud direktiivi vastuvõtmisel (vt eespool punkt 59).
Õigusvastasuse väited
Oma kahju hüvitamise nõude põhjenduseks esitavad hagejad seitse väidet, milles nad viitavad sisuliselt sellele, et vaidlustatud
liigitus on õigusvastane.
Esimene väide on jagatud kolme ossa, mis puudutavad ilmseid kaalutlusvigu ja õigusnormi rikkumist direktiivi 67/548 sätete
kohaldamisel, st esiteks nimetatud direktiivi V lisas kirjeldatud uurimismeetodite, teiseks direktiivi VI lisas sätestatud
liigitamiskriteeriumide ja kolmandaks direktiivi VI lisas ette nähtud tavapärase käitlemise või kasutamise kriteeriumide kohaldamisel.
Teise väite kohaselt on rikutud õiguspärast ootust, et direktiivis 67/548 sätestatud asjaomaseid liigitamiskriteeriume kohaldatakse
nõuetekohaselt.
Kolmas väide kritiseerib EÜ artikli 95 lõike 3 ja „hea halduse” põhimõtte rikkumist, mis seisnes selles, et komisjon ei hinnanud
teaduslikke andmeid, mis nPB kohta olid tervikuna olemas.
Neljandas väites heidetakse ette, et vääralt on kohaldatud (
de facto
) ettevaatuspõhimõtet, mida ei saa kohaldada ohtlikkuse hindamisel põhinevatele õigusaktidele.
Viies väide käsitleb pädevuse puudumist ja liidu õiguse teatud üldpõhimõtete rikkumist.
See väide on jagatud viide ossa, st esiteks komisjoni pädevuse puudumine, mis seisneb selles, et komisjon eiras ja ületas
direktiivis 67/548 sätestatud liigitamiskriteeriume; teiseks õiguskindluse ja õiguspärase ootuse põhimõtete rikkumine nende
liigituskriteeriumide nõuetekohasel kohaldamisel; kolmandaks on komisjon rikkunud teaduslike arvamuste sõltumatuse ja kvaliteetsuse
põhimõtet, kui ta toetas KMR töögrupi soovitust, mis ei vastanud sõltumatuse, kvaliteedi, läbipaistvuse, erapooletuse ja terviklikkuse
nõuetele; neljandaks proportsionaalsuse põhimõtte rikkumine, kuna vaidlustatud liigituse tekitatud tagasipöördumatud tagajärjed
kaubandusele ja selle õiguslik mõju ületavad seatud eesmärkide saavutamiseks vajaliku; viiendaks võrdse kohtlemise põhimõtte
rikkumine, kuna nPB leekpunkti kindlaksmääramiseks kasutati uurimismeetodit, mida ei kasutata teiste sarnaste ainete liigitamisel,
näiteks bromeeritud ja klooritud lahuste liigitamisel.
Kuues väide (esitatud viienda väite ühe osana) puudutab võimu kuritarvitamist, mis seisneb selles, et vaidlustatud liigitus
põhineb ainult ühel katsel, mis ei vasta direktiivi 67/548 V lisas sätestatud temperatuurivahemikele ja selles direktiivis
ette nähtud meetoditele.
Seitsmes väide (esitatud viienda väite ühe osana) heidab ette, et on rikutud „hea halduse” põhimõtet ja kohustust hinnata
hoolsalt ja erapooletult hagejate esitatud teavet ja nõudeid.
Eespool punktis 72 viidatud kohtuotsust Enviro Tech (Europe) arvestades loobusid hagejad kohtuistungil neljandast väitest,
mis puudutas ettevaatuspõhimõtte eiramist, viienda väite neljandast ja viiendast osast, mis käsitlesid vastavalt proportsionaalsuse
ja võrdse kohtlemise põhimõtete rikkumist ning kuuendast väitest, mis puudutas võimu kuritarvitamist; selle kohta tehti märge
kohtuistungi protokolli.
Kohtuotsuse Enviro Tech (Europe) tagajärjed
Esiteks tuleb märkida, et käesoleva vaidluse ese kattub suuresti vaidlustatud liigituse kehtivuse vaidlustamise ulatusega,
mida Euroopa Kohus arutas eelotsuse küsimuste raames, mille suhtes tehti eespool punktis 72 viidatud kohtuotsus Enviro Tech
(Europe); kuna esimene hageja ja komisjon osalesid mõlemas menetluses, siis on õigusakt, mille kehtivus vaidlustati, st vaidlustatud
direktiiviga kehtestatud vaidlusalune liigitus (vt eespool punkt 59) sama ja selle tühistamise või kehtetuks tunnistamise
põhjenduseks esitatud väited on sisuliselt samad.
Kuna eespool punktis 72 viidatud kohtuotsuses Enviro Tech (Europe) lükkas Euroopa Kohus talle esitatud eelotsuse küsimustest
lähtudes tagasi väited, mis esitati vaidlustatud liigituse kehtivuse vaidlustamiseks, ja mida hagejad käesolevas hagis sisuliselt
kordavad, ja kinnitas seega vaidlustatud liigituse õiguspärasust, siis ei pea Üldkohus enam seda küsimust hindama (vt selle
kohta Üldkohtu 13. detsembri 1999. aasta määrus kohtuasjas T‑268/94: Tyco Toys
vs
. komisjon ja nõukogu, EKL 1999, lk II‑3569, punkt 24).
Esimene väide, mis puudutab ilmseid kaalutlusvigu ja direktiivi 67/548 asjakohaste sätete eiramist
Hagejad väidavad, et komisjon tegi vaidlustatud liigituse heakskiitmisega esiteks ilmseid kaalutlusvigu ja eiras sätteid,
mis reguleerivad direktiivi 67/548 V lisas ette nähtud uurimismeetodeid. Liigitamine „väga tuleohtlikuks aineks” (R 11) põhineb
ainult ühe katse tulemusel, millega määrati leekpunktiks –10 °C, selle katse viis läbi B tasakaalulisel meetodil ISO 1523
standardi kohaselt Pensky‑Martensi seadmega, samas kui muudel standarditel ISO 3689, DIN 51755, ISO 13736 ja ASTM 1310 põhinevate
meetodite kasutamine ei kutsunud esile süttimist. Kuigi kasutatud ISO 1523 standard täpsustab otseselt, et selle standardi
alusel läbi viidud katsed kehtivad üksnes temperatuurivahemikus 10–110 °C, ei ilmnenud B. poolt läbi viidud katses, et nPB‑l
oleks leekpunkt selles temperatuurivahemikus ja tema saadud tulemus ei ole kehtiv, lähtudes direktiivi 67/548 V lisa jaotise A.9
punktist 1.1. Teiseks tegi komisjon ilmse kaalutlusvea ja eiras direktiivi 67/548 VI lisa punktis 4.2.3 ette nähtud keemiliste
ainete reproduktiivtoksiliseks liigitamise kriteeriume. Selles osas hindas komisjon nõutud tõendeid vääralt ja tegi väärad
järeldused, kui ta kandis rottidel tehtud katsete tulemused üle inimestele. Kolmandaks tegi komisjon ilmse kaalutlusvea ja
kohaldas valesti direktiivi 67/548 VI lisa punktis 1.1 ette nähtud tavapärase käitlemise või kasutamise kriteeriume nPB liigitamisel
väga tuleohtlikuks ja reproduktiivtoksiliseks aineks. Selles osas täpsustavad hagejad, et eespool punktis 72 viidatud kohtuotsuses
Enviro Tech (Europe) ei võtnud Euroopa Kohus seisukohta tavapärase käitlemise või kasutamise kriteeriumide kohaldamisel tehtud
ilmse hindamisvea osas, kuna Conseil d’État (Belgia) ei esitanud otseselt asjakohast eelotsuse küsimust.
Komisjon palub kõnealuse väite tagasilükkamist ilmselgelt õigusliku põhjenduse puudumise tõttu, leides, et Euroopa Kohus on
jõustunud kohtuotsusega lahendanud kõik hagejate tõstatatud õigusküsimused.
Käsitletava väite esimese kahe osa suhtes tuleb meenutada, et Euroopa Kohus märkis (eespool punktis 72 viidatud kohtuotsuse
Enviro Tech (Europe)) punktides 46–71 järgmist:
„–      Sissejuhatavad märkused
46 Sissejuhatuseks tuleb selles tehniliselt ja õiguslikult keerukas ning arengule avatud kontekstis rõhutada, et direktiiv 67/548
annab komisjonile laia kaalutlusõiguse seoses meetmete ulatusega, mis on vajalikud direktiivi lisade kohandamiseks tehnika
arenguga.
47 Euroopa Kohus on märkinud, et kuna [liidu] institutsioonidel on nende võetavate meetmete olemuse ja ulatuse kindlaksmääramisel
lai kaalutlusõigus, eeskätt äärmiselt keeruliste teaduslike ja tehniliste faktiliste asjaolude hindamisel, peab [liidu] kohtu
kontroll piirduma hinnanguga sellele, kas esinevad ilmsed kaalutlusvead või võimu kuritarvitamine või kas ametivõimud on oma
kaalutlusõigust ilmselgelt ületanud. Nimetatud kontekstis ei saa [liidu] kohus selle institutsiooni hinnangut teaduslike ja
tehniliste asjaolude kohta, kellele on asutamislepinguga see ülesanne antud, asendada oma vastava hinnanguga (vt [Euroopa
Kohtu] 18. juuli 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑326/05 P: Industrias Químicas del Vallés
vs
. komisjon, EKL 2007, lk I‑6557, punktid 75–77).
–        Küsimus tuleohtlikkuse kohta
48 Direktiivi 67/548 V lisa jaotises A.9 sisalduva punkti 1.2 kohaselt määratakse vedela aine tuleohtlikkus kindlaks esiteks
selle leekpunkti alusel. Leekpunkt on madalaim temperatuur, mille korral katse eritingimustes moodustavad selle vedela aine
aurud kokkupuutel õhuga tuleohtliku segu.
49 [H]ageja on seisukohal, et [nPB] liigitamisega väga tuleohtlikuks aineks on [vaidlustatud] direktiiv eiranud direktiivi 67/548
V lisa jaotises A.9 sätestatud leekpunkti kindlaksmääramise meetodeid.
50 Tuleb märkida, et […] vedelate ainete leekpunkti kindlaksmääramisel tuleb valida ISO standarditel 1516, 3680, 1523 ja 3679
põhineva tasakaalulise meetodi ja mittetasakaalulise meetodi vahel. [S]obivaima meetodi valik [sõltub] hinnatava aine omadustest.
51 Need meetodid sisaldavad kriteeriume seadmete valiku kohta vastavalt temperatuuri tasemele, milles tuleb teha mõõtmisi.
Temperatuuri eri tasemele vastab mitu seadmete kategooriat.
52 Kohtutoimikust nähtub, et tuginedes valdkonna ekspertide [seisukohale], mis sisaldub 4. detsembril 2002 kohtunud [eriala]ekspertide
töörühma [aruandes] […], luges komisjon [nPB] väga tuleohtlikuks aineks lähtuvalt tulemustest, mis saadi läbiviidud katsetest,
muu hulgas sellistest, mis tehti tasakaalulisel meetodil ISO 1523 standardi kohaselt Pensky‑Martensi seadmega, mis võimaldas
leekpunkti tuvastamist temperatuuril –10 ºC.
53 [Eriala]ekspertide aruanne [võimaldab] ümber lükata […] hageja väite, et [nPB] liigitamine väga tuleohtlikuks aineks tugineb
ainult ühele katsele, mis viidi läbi eespool viidatud tehnilise kirjelduse alusel.
54 Sellest dokumendist tuleneb, et leekpunkti mõõtmiseks laiemalt tunnustatud standardite alusel on läbi viidud mitmeid katseid
ja et enamik neist katsetest ei andud tulemuseks kõnealuse aine leekpunkti.
55 [T]uleb siiski arvestada asjaoluga, et selliste süsivesiniklahustite nagu [nPB] leekpunkti on reeglina raske kindlaks määrata
ja selle omadused võivad viia ebaõigete või ebatäpsete arvutusteni. ISO standardis 1523 endas meenutatakse, et süsivesiniklahustite
segude kohta saadavatesse tulemustesse tuleb suhtuda ettevaatusega, kuna nad võivad anda anomaalseid tulemusi.
56 Seega tasakaalulisel meetodil ISO 1523 standardi kohaselt Pensky‑Martensi seadmega läbiviidud katsest saadud tulemus ei
ole ainus, millega tuvastati [nPB] leekpunkt allpool temperatuuri 21°C.
57 Lisaks viidatud mõõtmisele sisaldab [eriala]ekspertide aruanne tulemusi, mis saadi ühest teisest sama seadmega tehtud katsest,
kuid mis tehti mittetasakaalulisel meetodil ASTM D 93‑94, mis vastab täpselt direktiivi 67/548 V lisa jaotise A.9 punktis 1.6.3.2
sätestatule ja millega tuvastati [nPB] leekpunkt temperatuuril ‑4,5 °C. Nende katsete täiendusena tehti leekpunkti teoreetiline
arvutus, millest nähtus, et [nPB] võib muutuda tuleohtlikuks alates –7 °C. Nende andmete põhjal ja pärast arutelusid jõudis
[eriala]ekspertide töörühma enamus seisukohale, et [nPB] on väga tuleohtlik aine, mis tuleb liigitada kategooriasse R 11.
58 Eeltoodust tuleneb, et nii [eriala]ekspertide töörühm kui ka komisjon ei ole tuginenud ainult ühele katsele, vaid mitmele
teaduslikule asjaolule, mis võimaldavad tuvastada [nPB] leekpunkti allpool temperatuuri 21 °C ja mille alusel nad võisid liigitada
selle aine „väga tuleohtlike” vedelate ainete kategooriasse kooskõlas direktiivi 67/548 VI lisa punktidega 2.2.3–2.2.5.
59 Teiseks väidab põhikohtuasja hageja, et tehnilise kirjelduse kohaselt sobib Pensky‑Martensi seade paremini leekpunkti määramiseks
ISO standardi 1523 alusel temperatuuridel vahemikus 10 °C – 110 °C.
60 Siinkohal tuleb märkida, et asjaolu, et mõõtmisi tehti muul temperatuuril kui seadmele soovitatud temperatuur, võib mõjutada
liigituse usaldusväärsust.
61 Sellegipoolest tuleb rõhutada, et arvestades ohutusmääraga, mida tuleb rakendada seoses liigitust kindlaks määrava temperatuuriga,
ei piisa ainuüksi sellest asjaolust, et seada kahtluse alla [eriala]ekspertide töörühma ja komisjoni järeldused, et [nPB]
tuleb liigitada väga tuleohtlikuks aineks.
62 Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et kui [liidu] ametiasutus peab oma ülesannete täitmisel andma keerulisi hinnanguid,
hõlmab viimase kaalutlusõigus teatud määral ka juhtumi aluseks olevate faktiliste asjaolude valikut (vt selle kohta [Euroopa
Kohtu] 29. oktoobri 1980. aasta otsus kohtuasjas 138/79: Roquette Frères
vs
. nõukogu, EKL 1980, lk 3333, punkt 25, ja [Euroopa Kohtu] 21. jaanuari 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑120/97: Upjohn, EKL 1999,
lk I‑223, punkt 34). Lisaks on pädev institutsioon sellises olukorras kohustatud hindama hoolsalt ja erapooletult asjaomase
juhtumi kõiki olulisi asjaolusid ([Euroopa Kohtu] 21. novembri 1991. aasta otsus kohtuasjas C‑269/90: Technische Universität
München, EKL 1991, lk I‑5469, punkt 14).
63 [Eriala]ekspertide aruandest nähtub, et isegi kui neil puudus üksmeel küsimuses, kas [nPB] tuleb liigitada kategooriasse
R 11, jõudis töörühma enamus siiski sellise järelduseni. Lisaks tuleb märkida, et eksperdid jõudsid üksmeelele selles, et
[nPB] on selline leekpunkt ja plahvatusulatus, mis võimaldab järeldada, et see aine on tuleohtlik.
64 Eeltoodust tuleneb, et [nPB] tuleohtlikkuse hindamisel järgis komisjon [eriala]ekspertide töörühma seisukohta, mis põhines
eri meetoditel läbi viidud mitme katse tulemustel, mida kinnitasid erialastest väljaannetest pärinevad andmed.
65 Järelikult ei ole komisjon kaalutlusõiguse teostamisel seoses [nPB] liigitamisega „väga tuleohtlikuks” aineks teinud ilmset
kaalutlusviga, kuritarvitanud võimu ega ilmselgelt ületanud oma kaalutlusõiguse piire.
–        Küsimus inimeste paljunemisvõime kahjustamise kohta
66 Kuna [nPB] liigitamine paljunemisvõimet kahjustavaks aineks põhineb üksnes loomkatsetel saadud tulemustel, mis ilmutasid
märkimisväärset kahjulikku mõju viimaste paljunemisvõimele, vaidles […] hageja eelotsusetaotluse esitanud kohtus vastu asjaolule,
et neid tulemusi võib tõlgendada laialt järeldamaks, et kõnesolev aine kahjustab inimeste paljunemisvõimet.
67 Direktiivi 67/548 VI lisa punkt 4.2.3 sätestab kriteeriumid aine liigitamiseks paljunemisvõimet kahjustavaks. Eeskätt on
aine liigitamiseks kategooria 2 paljunemisvõimet kahjustavaks aineks põhjusel, et see kahjustab inimeste paljunemisvõimet,
vaja esitada ilmselgeid tõendeid loomade paljunemisvõime kahjustamise kohta koos täiendavate tõenditega toimemehhanismi või
-ala kohta või keemilise analoogia kohta muu teadaoleva „reproduktiivtoksilise” teguriga või muude andmetega, mille põhjal
võib järeldada, et inimestele võib avalduda võrreldav mõju.
68 KMR […] töörühma 14.–16. mai 2003. aasta ja 15.–17. jaanuari 2003. aasta koosolekute […] aruannetest […] nähtub, et [nPB]
liigitamine kategooria 2 paljunemisvõimet kahjustavaks aineks põhineb paljunemisvõimele avalduval kahjulikul mõjul, mis tuvastati
rottidega läbi viidud tavauuringutel, samuti nimetatud aine struktuursel sarnasusel selle isomeeri, 2‑bromopropaaniga, mida
tuntakse ka iso‑bromopropaani nime all ja mis liigitatakse kategooria 1 paljunemisvõimet kahjustavaks aineks, kuna teadaolevalt
kahjustab see aine inimeste paljunemisvõimet ja põhjustab inimeste arenguhäireid.
69 Asjaolu, et kogustes, mille korral ei ole täheldatud muud süstemaatilist mõju, põhjustab [nPB] märkimisväärseid kahjustusi
mõlema soo rottide suguelunditele, viitab samuti KMR töörühma aruannetes viidatud uuringute ilmselgele mõjule. Lisaks kinnitavad
need uuringud, et kahjulik mõju ei avaldu üksnes suurte koguste korral.
70 Eeltoodust tuleneb, et ekspertide [seisukoht] tugines direktiivi 67/548 VI lisa punktis 4.2.3 sätestatud kriteeriumidele,
eeskätt selle lisa punktile 4.2.3.3 ja et selle seisukoha alusel võis komisjon [nPB] õigesti liigitada „kategooria 2 paljunemisvõimet
kahjustavaks” aineks.
71 Seega tuleb märkida, et komisjon ei ole kaalutlusõiguse teostamisel seoses [nPB] liigitamisega „kategooria 2 paljunemisvõimet
kahjustavaks” aineks teinud ilmset kaalutlusviga, kuritarvitanud võimu ega ilmselgelt ületanud oma kaalutlusõiguse piire.”
Esitatud Euroopa Kohtu kaalutlused vastavad selgelt analoogsetele, lausa identsetele etteheidetele, mis esitati käsitletava
väite esimese ja teise osa raames, millele hagejad ei ole ka vastu vaielnud.
Esimese osa puhul piisab märkimisest, et Euroopa Kohus lükkas tagasi kõik väited, mis talle esitati ja mida hagejad käsitletava
hagi raames sisuliselt kordavad, nimelt esiteks väidetav ilmne viga nPB leekpunkti kindlaksmääramise katse teostamisel ja
selle katse tulemuste hindamisel ning teiseks väidetav viga, mis seisneb selles, et leekpunkt jääb väljapoole ISO 1523 standardis
ette nähtud temperatuurivahemikku.
Teise osa kohta tuleb märkida, et Euroopa Kohus on samuti andnud lõpliku vastuse kõigile hagejate poolt selle raames esitatud
väidetele. Nii kinnitas ta selle osa tagasilükkamiseks piisavat komisjoni argumenti, et nPB liigitamine kategooria 2 reproduktiivtoksiliseks
aineks põhineb eelkõige direktiivi 67/548 VI lisa punktil 4.2.3.3 (vt KMR töögrupi 15.–17. jaanuari 2003. aasta ja 14.–16. mai
2003. aasta koosolekute aruanded). Hagejad ei ole selles suhtes suutnud tõendada, et komisjon rikkus direktiivi 67/548 VI lisa
punktis 4.2.3.1 ette nähtud katsestandardit. Nimetatud sättest, mille kriteeriumid ulatuslikult kattuvad, ilmneb üksnes, et
ühelt poolt väljendid „loomkatsetega saadud selged tõendid” ja „katsete tulemused” ja teiselt poolt mõisted „piisavalt tõendeid
kahtlustamaks” ja „kindlalt oletada” on erinevate katsete puhul kasutatavad standardsed väljendid. Lisaks on komisjonil asjaomastesse
kategooriatesse 2 ja 3 liigitamise puhul tavaks põhjendada oma järeldusi „muu asjakohase” ja/või „sobiva” teabega, mis viitab
komisjoni ulatuslikule kaalutlusõigusele teaduslike andmete hindamisel. Lõpuks ei ole hagejad suutnud seada kahtluse alla
Euroopa Kohtu lõplikku hinnangut nPB kategooria 2 reproduktiivtoksiliseks aineks liigitamise aluseks olevate katsete tulemuste
ja muude tõendite analüüsi põhjendatuse kohta.
Kolmanda osa suhtes tuleb märkida, et Euroopa Kohus ei teinud otseselt otsust küsimuses, kas komisjon järgis aine „tavapärase
käitlemise või kasutamise” tingimust direktiivi 67/548 VI lisa punkti 1.1 tähenduses. Selles osas tuleb siiski asuda seisukohale,
et esimene hageja Enviro Tech (Europe) esitas selle argumendi Euroopa Kohtule ja kohus võttis seda arvesse (eespool punktis 72
viidatud kohtuotsus Enviro Tech (Europe), punktid 31 ja 34). Pealegi kui Euroopa Kohus ka ei viidanud nPB tuleohtlikkusele
ja toksilisusele antud hinnangus otseselt aine tavapärase käitlemise või kasutamise tingimusele, siis sellegipoolest kujutab
see tingimus, nagu hagejad ise kohtuistungil märkisid, endast läbivat põhimõtet tuleohtlikkuse ja toksilisuse erinevate hindamistingimuste
jaoks (vt direktiivi 67/548 VI lisa punktid 2.2.5 ja 4.2.3), mistõttu Euroopa Kohus arvestas tingimata nendega vaikimisi.
Nii leidis Euroopa Kohus oma otsuse punktis 69, mis käsitleb nPB reproduktiivtoksilisust, viidates direktiivi 67/548 VI lisa
punktides 4.2.3.1 ja 4.2.3.3 sätestatule, et kõnealustest uuringutest tuleb järeldada, et „toksiline mõju ei avaldu üksnes
suurte koguste korral”.
Järelikult lükkas Euroopa Kohus sisuliselt tagasi ka käsitletava väite kolmanda osa, mis puudutab „tavapärase käitlemise või
kasutamise” tingimust.
Mis täpsemalt puudutab nPB tuleohtlikkust, siis selles osas tuleb täpsustada, et hagejate argumendid puudutavad peamiselt
nende toote EnSolv tavapärast käitlemist või kasutamist, mis erinevalt selle peamisest koostisosast nPB ei ole iseenesest
vaidlustatud liigituse ese. Seevastu ei võta hagejad arvesse laiaulatuslikke nPB kasutamisvõimalusi muudes toodetes (vt eespool
punkt 106), mille tavapärase käitlemise või kasutamise tingimused võivad oluliselt erineda toote EnSolv või muudest nPB baasil
valmistatud toodetest, mis on mõeldud auru abil rasva eemaldamiseks. Niisiis ei ole hagejad nende asjaolude tõttu suutnud
kahtluse alla seada Euroopa Kohtu otsuse punktides 56 ja 58 esitatud järelduse põhjendatust; ISO 1523 standardis ette nähtud
temperatuurivahemiku osas piisab sellest, kui komisjon tõendab, et leekpunkt on allpool 21°C.
Lõpuks piisab osas, milles hagejad väidavad, et Euroopa Kohtule ei ole esitatud kõiki faktilisi asjaolusid ja teaduslikke
andmeid, mis on käesoleval ajal esitatud Üldkohtule ja mis õigustavad muude järelduste tegemist kui need, millele jõudsid
komisjon ja Euroopa Kohus, selle asjaolu väljatoomisest, et hagejatel oli võimalus neile asjaoludele viidata ja need esitada
Euroopa Kohtus toimuva menetluse raames. Kuna hagejad ilmselgelt jätsid selle tegemata, nagu nad ka kohtuistungil ise möönsid,
siis ei saa nad enam vaidlustada kõnealuseid Euroopa Kohtu otsuses esitatud järeldusi.
Arvestades kõiki eelnevaid kaalutlusi, tuleb esimene väide tervikuna tagasi lükata õigusliku põhjendatuse puudumise tõttu.
Teine väide, et rikutud on õiguspärast ootust, et direktiivis 67/548 sätestatud asjaomaseid liigitamiskriteeriume kohaldatakse
nõuetekohaselt
Hagejad väidavad, et vaidlustatud liigitus rikub nende õiguspärast ootust, et komisjon hindab nPB liigitamiseks hoolikalt
ja erapooletult nende esitatud asjakohaseid teaduslikke andmeid. Komisjon palub käsitletava väite tagasi lükata ilmselge põhjendamatuse
tõttu.
Kui Euroopa Kohus eespool punktis 72 viidatud kohtuotsuses Enviro Tech (Europe) ka ei võtnud selle väite osas seisukohta,
siis üksnes seepärast, et see väide kujutab endast ainult esimese väite ümbersõnastamist, milles hagejad heitsid komisjonile
ette ilmseid kaalutlusvigu direktiivis 67/548 sätestatud liigitamiskriteeriumide kohaldamisel ja seda, et komisjon rikkus
neid kriteeriume.
Lisaks nähtub väljakujunenud kohtupraktikast, et igaühel, kellele mõni institutsioon on konkreetsete kinnitustega tekitanud
põhjendatud lootusi, on õigus tugineda õiguspärase ootuse kaitse põhimõttele, kui need kinnitused ei ole vastuolus kohaldatavate
õigusnormidega. Sellegipoolest, juhul kui ettevaatlik ja mõistlik ettevõtja oleks tema huve mõjutada võiva liidu õigusnormi
vastuvõtmist võinud ette näha, ei saa ta sellele põhimõttele enam tugineda, kui see meede on juba vastu võetud (vt selle kohta
Euroopa Kohtu 10. septembri 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑201/08: Plantanol, EKL 2009, lk I‑8343, punktid 46 ja 53 ning seal
viidatud kohtupraktika, ja Euroopa Kohtu 17. septembri 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑519/07 P: komisjon
vs
. Koninklijke FrieslandCampina, EKL 2009, lk I‑8495, punkt 84).
Käesoleval juhul tuleb märkida, et ei esine ühtki asjaolu, millest tulenevalt saaks kohaldada õiguspärase ootuse põhimõtet.
Esiteks ei võimalda täpsete kinnituste puudumine komisjoni või mõne muu selleks volitatud organi poolt hagejail viidata õiguspärasele
ootusele, et nPB‑d ei määrata vaidlustatud liigituse alla nii nagu kavandati või mõnel muul moel. Teiseks ei ole vaidlust
küsimuses, et õiguslikud tingimused sellise liigituse teostamiseks on niivõrd selged ja täpsed, et hagejad võisid ette näha,
et neid käesoleval juhul kohaldatakse, mistõttu nad astusid vaidlustatud liigituse vastuvõtmise menetlusse, et selle tulemust
mõjutada. Samuti ei saa hagejad viidata õiguspärasele ootusele seoses pädeva ametiasutuse valikuga õiguspärastele tingimustele
vastavate uuringute osas (vt eespool punkt 6) ja veelgi enam ka seoses teaduslike tulemustega, millele see ametiasutus peaks
sellise testi abil tulema.
Järelikult tuleb käesolev väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Kolmas ja seitsmes väide, mis puudutavad EÜ artikli 95 lõike 3 ja „hea halduse” põhimõtte rikkumist
Hagejad esitavad kolmanda ja seitsmenda väite põhjenduseks sisuliselt samad argumendid, millele nad viitasid esimese ja teise
väite raames. Hagejad väidavad, et kuna komisjon jättis hindamata mitmed nende esitatud asjakohased teaduslikud andmed, siis
rikkus ta EÜ artikli 95 lõiget 3 ja „hea halduse” põhimõtet, mille kohaselt peab ta eelkõige tagama ettevõtjate kaitseõigused
ja hindama hoolikalt ja sõltumatult iga juhtumit eraldi. Komisjon palub käsitletavad väited tagasi lükata ilmselge põhjendamatuse
tõttu.
Osas, milles hagejad käesoleval juhul väidavad, et rikutud on teatud menetluslikke tagatisi, mis neid kaitsevad, tuleb meenutada,
et direktiivi 67/548 tehnika arenguga kohandamise menetlus ei anna asjaomastele ettevõtjatele selliseid tagatisi (vt eespool
punktis 105 viidatud kohtupraktika). Seega ei saa nõustuda hagejate etteheidetega, et komisjon rikkus menetluslikke tagatisi
või kaitseõigusi.
Osas, milles hagejad väidavad, et komisjon ei järginud oma hoolsuskohustust või EÜ artiklis 95 sätestatud nõudeid, piisab
märkimisest, et eespool punktis 72 viidatud kohtuotsuse Enviro Tech (Europe) punktidest 62–65 ilmneb, et Euroopa Kohus lükkas
tagasi hagejate argumendid komisjoni hoolsuskohustuse väidetava rikkumise kohta. Igal juhul ei ole hagejad suutnud tõendada,
et komisjon jättis tõesti tähelepanuta talle kohtueelses etapis esitatud andmed ja dokumendid või et nendega arvestamine oleks
võinud mõjutada selle menetluse tulemust, mille tulemusel võeti vastu vaidlustatud liigitus (vt eespool punktides 139–154
esitatud kaalutlused esimese ja teise väite kohta). Lisaks, pidades silmas kaalutlusi, mille Euroopa Kohus esitas eespool
punktis 72 viidatud kohtuotsuses Enviro Tech (Europe) ning mis on ära toodud eespool punktis 141, ei saa hagejad selles osas
tulemuslikult väita, et komisjon on vaidlustatud direktiivi vastuvõtmisel ilmselgelt ja raskelt rikkunud talle kuuluva ulatusliku
kaalutlusõiguse piire (vt eespool punkt 59).
Lõpuks tuleb märkida hagejate etteheite kohta, et komisjon ei lükanud edasi vaidlustatud liigituse vastuvõtmist, kuigi teda
oli teavitatud asjaolust, et käimas olid nPB reproduktiivtoksilisust puudutavad kordusuuringud, et sellise ebamäärase argumendiga
ei saa põhjendada hoolsuskohustuse või EÜ artikli 95 lõike 3 rikkumist; nende uuringute praegu veel ebaselged tulemused ei
olnud veel kättesaadavad nPB omaduste hindamise ajal ja komisjonil oli – eespool punktis 141 esitatud Euroopa Kohtu kaalutluste
kohaselt – piisavalt teaduslikke andmeid, et selles etapis heaks kiita vaidlustatud liigituse vastuvõtmine.
Eespool esitatust järeldub, et käsitletud väited tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata, ilma et oleks vaja võtta seisukohta
selles, kas EÜ artikkel 95 on käesoleval juhul kohaldatav.
Viies väide, mis käsitleb pädevuse puudumist ja liidu õiguse teatud üldpõhimõtete rikkumist
Selle väite esimese osa põhjenduseks kordavad hagejad sisuliselt argumente, mis olid esitatud esimese ja teise väite toetuseks,
väites sisuliselt, et direktiivis 67/548 sätestatud eeskirjade „muutmisega” ületas komisjon talle selle direktiiviga antud
volitusi. Teise väite raames meenutavad hagejad sisuliselt nende poolt teise väite toetuseks esitatud argumente õiguspärase
ootuse kaitse põhimõtte rikkumise kohta. Kolmanda väite raames kinnitavad hagejad, et vaidlustatud liigitusega kinnitati KMR
töögrupi soovitus, mis ei vasta nõuetekohasele teaduslikule arvamusele esitatavatele „sõltumatuse, kvaliteedi, läbipaistvuse,
erapooletuse ja usaldusväärsuse nõuetele”, millele peavad vastama kõik liidu otsused. Komisjon palub käsitletava väite tagasi
lükata ilmselge põhjendamatuse tõttu.
Tuleb märkida, et pädevuse puudumist käsitlevad argumendid, mille hageja esitab kõnealuse väite esimese osa toetuseks, erinevad
üksnes väikese variatsiooniga nendest, mis hagejad esitasid esimese väite raames. Kuna Euroopa Kohus otsustas, et komisjon
ei ole oma kaalutlusõiguse piire ilmselgelt ületanud ja et komisjon järgis asjaomaseid nPB liigitamise kriteeriume, siis ei
saa asuda seisukohale, et asjaomasel institutsioonil ei olnud vaidlustatud liigituse vastuvõtmise pädevust. Kõnealuse väite
selle osa kohta esitatud argumendid tuleb seega tähelepanuta jätta.
Kõnealuse väite teise osa põhjendamatuse tõttu tagasilükkamiseks piisab eespool punktides 150–153 esitatud kaalutlustele viitamisest.
Kõnealuse väite kolmanda osa, mille kohaselt on rikutud teaduslike arvamuste sõltumatuse ja kvaliteetsuse põhimõtet, suhtes
tuleb märkida, et see väite osa osutab ulatuslikult esimesele väitele, kuna see puudutab „hea halduse” põhimõtte rikkumist
(vt eespool punkt 156). Selle kohta tuleb täpsustada, nagu Euroopa Kohus on kinnitanud, et hagejad ei saa tõhusalt viidata
asjaolule, et komisjon jättis tähelepanuta talle esitatud teabe ja tõendid või et komisjon rikkus ilmselgelt ja raskelt talle
kuuluva ulatusliku kaalutlusõiguse piire (vt eespool punktis 124 viidatud kohtupraktika), tuginedes tehniliselt ja teaduslikult
keerukates küsimustes vajalike hinnangute andmisel ebausaldusväärsetele tõenditele.
Järelikult tuleb käsitletav väide täies ulatuses põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Kuna hagejad ei ole suutnud tõendada õigusnormi rikkumist, mis võib kaasa tuua liidu lepinguvälise vastutuse, siis tuleb kahju
hüvitamise nõue tagasi lükata.
Neil asjaoludel tuleb hagi jätta tervikuna rahuldamata.

Kohtukulud
Kodukorra artikli 87 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda
nõudnud.
Kuna hagejad on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud, kaasa arvatud ajutiste meetmete kohaldamise menetluse kulud vastavalt
komisjoni nõuetele mõista välja hagejalt.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (esimene koda)
otsustab:
1.
Jätta hagi rahuldamata.
2.
Mõista kohtukulud välja Enviro Tech Europe Ltd‑lt ja Enviro Tech International, Inc‑Ilt, kaasa arvatud ajutiste meetmete kohaldamise
menetluse kulud.
Azizi
Frimodt Nielsen
Gratsias
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 16. detsembril 2011.
Allkirjad
Sisukord
Õiguslik raamistik
Asutamislepingu sätted
Liigitamine ohtlikuks aineks
Direktiivi 67/548 tehnika arenguga kohandamise menetlus
Direktiivi 67/548 osaline kehtetuks tunnistamine, muutmine ja asendamine määrusega (EÜ) nr 1272/2008
Vaidluse aluseks olevad asjaolud
Menetlus ja poolte nõuded
Õiguslik käsitlus
Tühistamisnõue
Taotlus jätta kohtuasjas otsus tegemata
Nõuete ja tühistamisväidete muutmise taotlus
Tühistamisnõude vastuvõetavus EÜ artikli 230 neljanda lõigu alusel
Kahju hüvitamise nõue
Sissejuhatav märkus
Liidu lepinguvälise vastutuse tekkimise tingimused
Õigusvastasuse väited
Kohtuotsuse Enviro Tech (Europe) tagajärjed
Esimene väide, mis puudutab ilmseid kaalutlusvigu ja direktiivi 67/548 asjakohaste sätete eiramist
Teine väide, et rikutud on õiguspärast ootust, et direktiivis 67/548 sätestatud asjaomaseid liigitamiskriteeriume kohaldatakse
nõuetekohaselt
Kolmas ja seitsmes väide, mis puudutavad EÜ artikli 95 lõike 3 ja „hea halduse” põhimõtte rikkumist
Viies väide, mis käsitleb pädevuse puudumist ja liidu õiguse teatud üldpõhimõtete rikkumist
Kohtukulud
*
? Kohtumenetluse keel: inglise.