CELEX: 62012CJ0067
Nesplnenie povinnosti členským štátom
Smernica 2002/91/ES
Energetická hospodárnosť budov
Články 3, 7 a 8
Neúplné prebratie

Touto žalobou Európska komisia navrhuje, aby Súdny dvor určil, že Španielske kráľovstvo si tým, že neprijalo všetky zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na to, aby zabezpečilo súlad s článkami 3, 7 a 8 smernice Európskeho parlamentu a Rady č. 2002/91/ES zo 16. decembra 2002 o energetickej hospodárnosti budov (
Ú. v. ES L 1
, 2003, s. 65; Mim. vyd. 12/002, s. 168), alebo v každom prípade tým, že jej neoznámilo tieto opatrenia, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z ustanovení týchto článkov v spojení s článkom 29 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2010/31/EÚ z 19. mája 2010 o energetickej hospodárnosti budov (
Ú. v. EÚ L 153, s. 13
).
Právny rámec
Právo Únie
Článok 3 smernice 2002/91 znie:
„Členské štáty uplatnia na vnútroštátnej alebo regionálnej úrovni metodiku výpočtu energetickej hospodárnosti budov na základe všeobecného rámca stanoveného v prílohe. Časť 1 a 2 tohto rámca sa prispôsobí technickému pokroku v súlade s postupom uvedeným v článku 14 ods. 2 berúc do úvahy štandardy alebo normy uplatňované v právnych predpisoch členského štátu.“
Článok 7 tejto smernice nazvaný „Osvedčenie o energetickej hospodárnosti“ vo svojom odseku 1 stanovuje:
„Členské štáty zabezpečia, aby sa vtedy, keď sa budovy postavia, predajú alebo prenájmu, dal osvedčenie o energetickej hospodárnosti k dispozícii vlastníkovi [keď sa budovy postavia, predajú alebo prenajmú, poskytlo vlastníkovi osvedčenie o energetickej hospodárnosti –
neoficiálny preklad
] alebo aby ho vlastník dal k dispozícii kupujúcemu alebo nájomníkovi. Osvedčenie má platiť najviac 10 rokov.
…“
Článok 8 tejto smernice s názvom „Kontrola kotlov“ stanovuje:
„So zreteľom na znižovanie spotreby energie a obmedzenie emisií oxidu uhličitého členské štáty urobia jednu z týchto dvoch vecí:
a)
stanovia opatrenia potrebné na ustanovenie pravidelnej kontroly kotlov, v ktorých sa spaľujú neobnoviteľné tekuté alebo tuhé palivá s účinným stanoveným výkonom od 20 kW až do 100 kW. Takáto kontrola sa môže uplatniť aj pri kotloch na iné palivá.
Kotly s účinným stanoveným výkonom vyšším než 100 kW sa kontrolujú najmenej každé dva roky. Pre plynové kotly sa toto obdobie môže predĺžiť na štyri roky.
Pre vykurovacie zariadenia s kotlami s účinným stanoveným výkonom vyšším než 20 kW, ktoré sú staršie než 15 rokov, členské štáty stanovia potrebné opatrenia na ustanovenie individuálnej, špeciálnej kontroly celého vykurovacieho zariadenia. Na základe tejto kontroly, ktorá obsahuje posúdenie účinnosti kotla a jeho veľkosti v porovnaní s vykurovacími požiadavkami budovy, odborníci poskytnú rady užívateľom o nahradení kotlov, iných úpravách vykurovacieho zariadenia a o alternatívnych riešeniach, alebo
b)
prijmú opatrenia na zabezpečenie poskytnutia rád užívateľom o nahradení kotlov, iných úpravách vykurovacieho zariadenia a o alternatívnych riešeniach, ktoré môžu zahŕňať kontroly na posúdenie účinnosti a vhodnej veľkosti kotla. Celkový dopad tohto prístupu by mal byť vo všeobecnosti rovnaký ako dopad vyplývajúci z ustanovení uvedených v písm. a). členské štáty, ktoré si zvolia túto možnosť, predložia Komisii každé dva roky správu o rovnosti svojich prístupov.“
V súlade s článkom 15 ods. 1 smernice 2002/91 členské štáty uvedú do účinnosti zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou, a to najneskôr 4. januára 2006, a bezodkladne o tom informujú Komisiu. Smernica 2010/31 zrušila smernicu 2002/91 s účinnosťou od 1. februára 2012 bez toho, aby boli dotknuté povinnosti členských štátov, pokiaľ ide o lehoty na prebratie smernice 2002/91 do vnútroštátneho práva a jej uplatňovanie.
Španielske právo
Bod 8 odôvodnenia kráľovského dekrétu č. 1027/2007 z 20. júla 2007 o schválení nariadenia týkajúceho sa tepelných zariadení v budovách (RITE), znie takto:
„Právny predpis, ktorý je prijatý týmto dekrétom, čiastočne preberá smernicu 2002/91…, ktorá stanovuje minimálne požiadavky na energetickú hospodárnosť, ktoré musia spĺňať tepelné zariadenia nových a existujúcich budov a postup pravidelnej kontroly kotlov a klimatizačných systémov.“
Technický pokyn 3.4.4 kráľovského dekrétu č. 1027/2007 stanovuje:
„1.
Podnik zabezpečujúci údržbu poskytuje držiteľovi poradenstvo a odporučí mu zlepšenia a zmeny týkajúce sa zariadenia, ako aj jeho používania, ktoré umožnia väčšiu energetickú účinnosť.
2.
Navyše v zariadeniach, ktorých nominálny tepelný výkon je vyšší než 70 kW, podnik zabezpečujúci údržbu pravidelne uskutoční kontrolu vývoja spotreby energie a vody tepelného zariadenia, aby bolo možné odhaliť prípadné odchýlky a prijať vhodné nápravné opatrenia. Tieto informácie sa musia uchovávať najmenej 5 rokov.“
Technický pokyn 4.3.1 kráľovského dekrétu č. 1027/2007 nazvaný „Periodicita kontrol zdrojov tepla“ stanovuje:
„1.
Zdroje tepla uvedené do prevádzky po nadobudnutí účinnosti RITE, ktorých nominálny tepelný výkon sa rovná alebo je vyšší než 20 kW, sú kontrolované podľa periodicity uvedenej v tabuľke 4.3.1.
Tabuľka 4.3.1 Periodicita kontrol zdrojov tepla
2.
Zdroje tepla, ktoré existovali ku dňu nadobudnutia účinnosti tohto RITE, musia byť prvýkrát skontrolované podľa harmonogramu stanoveného príslušným orgánom autonómneho spoločenstva, v závislosti od ich výkonu, typu paliva a veku.“
Konanie pred podaním žaloby
Listom z 24. februára 2009 Komisia vytkla Španielskemu kráľovstvu, že neprebralo články 3 a 4 smernice 2002/91, pokiaľ ide o existujúce budovy.
Listom zo 7. apríla 2009 Španielske kráľovstvo uznalo, že pokiaľ ide o energickú certifikáciu už existujúcich budov, táto smernica čaká na prebratie.
Dňa 29. januára 2010 Komisia adresovala Španielskemu kráľovstvu dodatočnú výzvu, v ktorej uvádzala, že jej ešte neboli oznámené opatrenia na prebratie článkov 7 a 8 smernice 2002/91. Pokiaľ ide o článok 8 tejto smernice, Komisia uviedla, že kráľovský dekrét č. 1027/2007 upravuje periodicitu kontrol kotlov len pokiaľ ide o kotly, ktoré boli uvedené do prevádzky po nadobudnutí účinnosti tohto dekrétu, a harmonogram kontrol kotlov v už existujúcich zariadeniach ponecháva na rozhodnutí autonómnych spoločenstiev. Komisia sa preto domnievala, že nad rámec výzvy z 24. februára 2009 si Španielske kráľovstvo nesplnilo ešte povinnosti, ktoré mu vyplývali z článku 7 a článku 8 písm. a) smernice 2002/91.
Listom z 22. júla 2010 Španielske kráľovstvo vysvetlilo príčiny omeškania pri prijímaní návrhu kráľovského dekrétu o certifikácii existujúcich budov a v súvislosti s prebratím článku 8 smernice 2002/91 uviedlo, že tri autonómne spoločenstvá už uverejnili vyhlášky stanovujúce pravidlá uplatňovania kráľovského dekrétu č. 1027/2007 na svojom území a že ďalšie vyhlášky boli v štádiu prijímania.
Dňa 25. novembra 2010 Komisia vydala odôvodnené stanovisko, v ktorom uviedla, že Španielske kráľovstvo si tým, že úplne neprebralo do svojho vnútroštátneho právneho poriadku článok 3, článok 7 ods. 1 a článok 8 písm. a) smernice 2002/91, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z tejto smernice, a vyzvala ho, aby prijalo potrebné opatrenia v lehote dvoch mesiacov od jeho oznámenia.
Vo svojom liste z 31. januára 2011 Španielske kráľovstvo odpovedalo, že prijatím návrhu kráľovského dekrétu o certifikácii existujúcich budov bolo dosiahnuté prebratie článkov 3 a 7 smernice 2002/91. Pokiaľ ide o článok 8 tejto smernice, Španielske kráľovstvo spresnilo, že autonómne spoločenstvá nemali povinnosť oznámiť Komisii harmonogram kontrol kotlov. Okrem toho dodalo, že sa rozhodlo využiť obe možnosti stanovené v článku 8 uvedenej smernice.
Lisom z 29. apríla 2011 Španielske kráľovstvo opäť oznámilo Komisii návrh kráľovského dekrétu o certifikácii existujúcich budov.
Keďže Komisia sa domnievala, že porušenie Španielskeho kráľovstva pretrvávalo aj po uplynutí lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisko, podala túto žalobu.
O žalobe
Samostatným podaním z 20. apríla 2012 Španielske kráľovstvo vznieslo námietku neprípustnosti, ktorou žiada Súdny dvor, aby vyhlásil žalobu za neprípustnú v rozsahu, v akom sa týka nesplnenia povinnosti, pokiaľ ide o všetky ustanovenia článku 8 smernice 2002/91, a subsidiárne, aby vyhlásil žalobu za neprípustnú v rozsahu, v akom sa týka nesplnenia povinnosti stanovenej v článku 8 písm. b) tejto smernice.
Rozhodnutím zo 16. októbra 2012 bolo konanie o námietke neprípustnosti spojené s konaním vo veci samej a Španielske kráľovstvo bolo vyzvané, aby predložilo vyjadrenie k žalobe.
O výhrade týkajúcej sa neprebratia článkov 3 a 7 smernice 2002/91
Argumentácia účastníkov konania
Komisia Španielskemu kráľovstvu vytýka, že neprijalo všetky opatrenia potrebné na to, aby zabezpečilo súlad s článkami 3 a 7 smernice 2002/91, a v každom prípade, že jej ich neoznámilo, lebo kráľovský dekrét č. 1027/2007 obsahuje pravidlá týkajúce sa metodiky výpočtu energetickej hospodárnosti budov a osvedčenia o energetickej hospodárnosti len pre nové budovy a nevzťahuje sa na už existujúce budovy. Zdôrazňuje, že vo svojej odpovedi na odôvodnené stanovisko Španielske kráľovstvo v podstate uznalo, že ešte nedošlo k úplnému prebratiu do španielskeho práva, a len uviedlo, že k prebratiu dôjde prijatím návrhu kráľovského dekrétu o certifikácii existujúcich budov.
Komisia sa domnieva, že Španielske kráľovstvo sa vzdalo možnosti brániť sa prostredníctvom vyjadrenia k žalobe, pokiaľ ide o články 3 a 7 smernice 2002/91, a že pripomienky, ktoré boli uvedené v tejto súvislosti vo vyjadrení k žalobe a v duplike, boli podané po uplynutí lehoty, lebo námietka čiastočnej neprípustnosti žaloby vznesená samostatným podaním sa netýka nesplnenia povinností vyplývajúcich z článkov 3 a 7 smernice 2002/91.
Španielske kráľovstvo nesúhlasí s tým, že sa vzdalo možnosti brániť sa prostredníctvom vyjadrenia k žalobe, pokiaľ ide o články 3 a 7 smernice 2002/91. Zdôrazňuje, že článok 91 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora stanovuje, že námietku neprípustnosti treba vzniesť samostatným podaním, a vôbec nerozlišuje, či sa neprípustnosť týka celej žaloby alebo len jej časti. Je teda dovolené vzniesť čiastočnú námietku neprípustnosti samostatným podaním bez toho, aby to vyvolalo akýkoľvek negatívny dôsledok.
Posúdenie Súdnym dvorom
Keďže Španielske kráľovstvo vznieslo samostatným podaním námietku neprípustnosti týkajúcu sa výhrady súvisiacej s článkom 8 smernice 2002/91 a nepredložilo v tomto štádiu akékoľvek tvrdenia týkajúce sa prípustnosti alebo vecnej stránky výhrady, ktorá sa týka článkov 3 a 7 tejto smernice, vzniká otázka, či sa netreba domnievať, že došlo k zániku práva predložiť, pokiaľ ide o túto poslednú uvedenú výhradu, vyjadrenie k žalobe.
V tomto smere treba pripomenúť, že podľa článku 40 rokovacieho poriadku v znení uplatniteľnom v čase podania prejednávanej žaloby musí žalovaný podať vyjadrenie k žalobe v lehote jedného mesiaca po doručení žaloby. Článok 91 uvedeného rokovacieho poriadku však upravuje možnosť požiadať samostatným podaním Súdny dvor, aby vydal rozhodnutie o námietke alebo prekážke konania bez toho, aby sa zaoberal vecou samou.
Námietka neprípustnosti umožňuje z dôvodov hospodárnosti konania obmedziť konanie a preskúmanie najprv na otázku, či je dotknutá žaloba prípustná. Táto prekážka konania tak umožňuje vyhnúť sa tomu, aby sa vyjadrenia účastníkov konania, ako aj preskúmanie súdu týkali veci samej, v prípade, keď je žaloba neprípustná (pozri rozsudok zo 17. decembra 2009, Preskúmanie M/EMEA,
C-197/09 RX-II, Zb. s. I-12033
, bod 48).
Naopak, ak je žaloba vyhlásená za prípustnú zamietnutím námietky neprípustnosti alebo keď je konanie o námietke spojené s konaním vo veci samej, žaloba musí byť meritórne prejednaná. Uvedené ustanovenia totiž výslovne stanovujú, že ak je návrh na rozhodnutie o námietke neprípustnosti zamietnutý alebo ak je konanie o námietke spojené s konaním vo veci samej, predseda určí nové lehoty na pokračovanie v konaní (pozri rozsudok Preskúmanie M/EMEA, už citovaný, bod 49).
Z článku 40 v spojení s článkom 91 rokovacieho poriadku v znení uplatniteľnom ku dňu podania prejednávanej žaloby vyplýva, že následné meritórne prejednanie sa môže týkať len časti žaloby, ktorej sa týka námietka neprípustnosti, pokiaľ žalovaný nepodal v lehote jedného mesiaca upravenej v uvedenom článku 40 doplňujúce vyjadrenie k žalobe.
Ak by totiž aj bola námietka neprípustnosti týkajúca sa len časti žaloby dôvodná, nemohla by viesť k zamietnutiu žaloby v celom rozsahu, a nič preto nemôže odôvodniť to, že Španielske kráľovstvo nepredložilo v lehote uvedenej v článku 40 uvedeného rokovacieho poriadku svoje vyjadrenia k tej časti žaloby, na ktorú sa uvedená námietka nevzťahuje.
Ak sa žalovaný domnieva, že je neprípustná len časť žaloby, musí buď napadnúť jej prípustnosť v rámci vyjadrenia k žalobe, alebo uviesť v lehote stanovenej na vyjadrenie k žalobe námietku čiastočnej neprípustnosti a predložiť vyjadrenie k tej časti žaloby, na ktorú sa uvedená námietka neprípustnosti nevzťahuje, inak hrozí, že stratí v tomto smere možnosť využiť svoje práva.
Keďže pripomienky Španielskeho kráľovstva, pokiaľ ide o články 3 a 7 smernice 2002/91, boli predložené 26. decembra 2012, teda viac než osem mesiacov po uplynutí už predĺženej lehoty stanovenej na predloženie pripomienok k žalobe, vyplýva z toho, že boli podané po uplynutí lehoty, a nemožno ich teda zohľadniť.
Súdnemu dvoru však prináleží v každom prípade určiť, či vytýkané nesplnenie povinnosti existuje alebo nie, aj ak dotknutý štát nesplnenie povinnosti vôbec nepopiera (pozri rozsudky z 15. januára 2002, Komisia/Taliansko,
C-439/99, Zb. s. I-305
, bod 20, a zo 6. októbra 2009, Komisia/Švédsko,
C-438/07, Zb. s. I-9517
, bod 53).
V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry sa má existencia nesplnenia povinnosti posudzovať vo vzťahu k situácii v členskom štáte ku dňu uplynutia lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku a že Súdny dvor nemôže brať do úvahy neskoršie zmeny (pozri najmä rozsudok z 28. februára 2013, Komisia/Maďarsko, C‑473/10, bod 96 a citovanú judikatúru).
V prejednávanej veci stačí konštatovať, že z konania pred podaním žaloby a zo žaloby vyplýva, že Španielske kráľovstvo v zásade uznáva, že v prípade existujúcich budov, ktoré sú ako jediné uvádzané v žalobnom dôvode uplatnenom Komisiou, dôjde k úplnému prebratiu článkov 3 a 7 smernice 2002/91 do španielskeho práva až po prijatí návrhu kráľovského dekrétu.
K tomu však nedošlo ku koncu lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku, teda k 25. januáru 2011.
Z toho vyplýva, že výhrada týkajúca sa neprebratia článkov 3 a 7 smernice 2002/91 je dôvodná.
O výhrade týkajúcej sa neprebratia článku 8 smernice 2002/91
O prípustnosti
– Argumentácia účastníkov konania
Španielske kráľovstvo v prvom rade tvrdí, že žaloba je v tomto smere neprípustná, lebo nie je koherentná a porušuje článok 38 rokovacieho poriadku, a to z dôvodu, že mu v priebehu konania pred podaním žaloby Komisia vytýkala len nesplnenie povinností podľa článku 8 písm. a) smernice 2002/91, hoci tento článok 8 upravuje vo svojom písmene b) ešte ďalšiu možnosť dosiahnutia cieľa, ktorý stanovuje. Podľa Španielskeho kráľovstva sa Komisia mala pred tým, ako mu vytkla nesplnenie povinností, ktoré mu vyplývajú z uvedeného článku 8, uistiť, že neprebral smernicu 2002/91 prostredníctvom prvej ani druhej možnosti.
Subsidiárne Španielske kráľovstvo tvrdí, že žaloba je neprípustná v rozsahu, v akom sa týka článku 8 písm. b) smernice 2002/91, lebo toto ustanovenie nebolo uvedené v odôvodnenom stanovisku.
Pokiaľ ide o hlavný dôvod neprípustnosti, Komisia nespochybňuje skutočnosť, že členské štáty si môžu zvoliť, že vykonajú prvú či druhú z možností, ktoré sú uvedené v článku 8 smernice 2002/91, avšak zdôrazňuje, že keď bola odoslaná dodatočná výzva, Španielske kráľovstvo jej už oznámilo niektoré vnútroštátne opatrenia, ktoré predstavovali čiastočné prebratie článku 8 písm. a) tejto smernice.
V tejto súvislosti Komisia tvrdí, že Španielske kráľovstvo veľmi dobre pochopilo rozsah vytýkaného nesplnenia povinností a že nebolo nesprávne, že tomuto členskému štátu vytkla neúplné prebratie možnosti upravenej v článku 8 písm. a) smernice 2002/91 bez toho, aby uviedla, že tento členský štát neoznámil žiadne opatrenie prijaté, pokiaľ ide o možnosť upravenú v písmene b) tohto článku 8.
Pokiaľ ide o subsidiárny dôvod neprípustnosti, Komisia sa domnieva, že tvrdenia uvedené v žalobe v súvislosti s článkom 8 písm. b) smernice 2002/91 nemenia predmet nesplnenia povinnosti, ako bol vymedzený v priebehu konania pred podaním žaloby.
– Posúdenie Súdnym dvorom
Španielske kráľovstvo v prvom rade tvrdí, že výhrada týkajúca sa neprebratia článku 8 smernice 2002/91 je nekoherentná a porušuje článok 38 rokovacieho poriadku, v znení uplatniteľnom ku dňu podania tejto žaloby, lebo Komisia mu v rámci konania pred podaním žaloby a v odôvodnenom stanovisku vytkla len neúplné prebratie článku 8 písm. a) tejto smernice, hoci uvedené ustanovenie predstavuje len jednu z dvoch možností, ktoré majú k dispozícii členské štáty na účely dosiahnutia cieľa zníženia spotreby energie sledovaného uvedeným článkom 8.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že z článku 38 ods. 1 písm. c) rokovacieho poriadku a z príslušnej judikatúry týkajúcej sa tohto ustanovenia vyplýva, že každý návrh na začatie konania musí označiť predmet konania, ako aj zhrnutie dôvodov a že toto označenie musí byť dostatočne jasné a presné, aby umožnilo žalovanému pripraviť si svoju obranu a Súdnemu dvoru vykonať preskúmanie. Podstatné skutkové a právne okolnosti, na ktorých je žaloba založená, musia teda vyplynúť koherentným a zrozumiteľným spôsobom už z textu samotného návrhu a že návrhy žaloby musia byť formulované jednoznačne, aby Súdny dvor nerozhodol nad rámec návrhov alebo neopomenul rozhodnúť o niektorom žalobnom dôvode (pozri najmä rozsudky z 12. februára 2009, Komisia/Poľsko, C‑475/07 bod 43, a zo 16. júla 2009, Komisia/Poľsko,
C-165/08, Zb. s. I-6843
, bod 42).
Súdny dvor tiež rozhodol, že v prípade žaloby podávanej na základe článku 258 ZFEÚ musí táto žaloba uvádzať žalobné dôvody koherentným a presným spôsobom, tak aby umožnili členskému štátu a Súdnemu dvoru správne pochopiť rozsah vytýkaného porušenia práva Únie, čo je nevyhnutnou podmienkou na to, aby mohol uvedený štát vhodne uplatniť svoje dôvody obrany a aby mohol Súdny dvor preveriť existenciu namietaného nesplnenia povinnosti (pozri najmä rozsudok zo 16. júla 2009, Komisia/Poľsko, už citovaný, bod 43).
V danom prípade Komisia v dodatočnej výzve z 29. januára 2010 aj v odôvodnenom stanovisku jasne uviedla, že článok 8 smernice 2002/91 ponecháva členským štátom možnosť voľby medzi dvoma možnosťami upravenými v tomto ustanovení. K tomu dodala, že hoci kráľovský dekrét č. 1027/2007 oznámený Španielskym kráľovstvom stanovuje pravidelné kontroly kotlov uvedených do prevádzky po nadobudnutí jeho účinnosti a preberá možnosť upravenú v uvedenom článku 8 písm. a), ponecháva na autonómnych spoločenstvách, aby vytvorili časový harmonogram kontrol existujúcich kotlov.
Skutočnosť, že Komisia v tejto súvislosti dospela v odôvodnenom stanovisku k záveru, že došlo len k porušeniu článku 8 písm. a) smernice 2002/91, a nie všetkých ustanovení článku 8 tejto smernice, nepredstavuje nekoherentnosť alebo nesprávne uvažovanie. Komisia práve s ohľadom na skutočnosť, že jej Španielske kráľovstvo oznámilo opatrenia, ktoré prijalo na účely prebratia článku 8 písm. a), ktoré však boli podľa Komisie nedostatočné, dospela k záveru, že nedošlo k úplnému prebratiu možnosti upravenej v tomto ustanovení.
Zo spisu navyše vyplýva, že Španielske kráľovstvo mohlo pochopiť rozsah vytýkaného nesplnenia povinnosti a v plnom rozsahu využiť svoje práva na obranu už od štádia konania pred podaním žaloby.
Vo svojej odpovedi na dodatočnú výzvu z 22. júla 2010 Španielske kráľovstvo len uviedlo, že tri autonómne spoločenstvá už uverejnili vyhlášky, ktorými sa stanovujú vykonávacie predpisy ku kráľovskému dekrétu č. 1027/2007 na základe svojich príslušných právomocí a že ďalšie vyhlášky sú v štádiu prípravy. Španielske kráľovstvo teda nespochybnilo posúdenie Komisie týkajúce sa jej zámeru obmedziť sa v súvislosti s prebratím článku 8 smernice 2002/91 na písmeno a) tohto článku.
Z uvedeného vyplýva, že Komisia neporušila článok 38 rokovacieho poriadku v znení uplatniteľnom ku dňu podania prejednávanej žaloby tým, že vytýkala Španielskemu kráľovstvu, že v celom rozsahu neprebralo možnosť upravenú v článku 8 písm. a) smernice 2002/91, bez toho, aby uviedla, že tento členský štát neuviedol žiadne opatrenie týkajúce sa možnosti upravenej v tomto článku 8 písm. b).
Hlavný dôvod neprípustnosti preto treba zamietnuť.
Dôvod neprípustnosti vznesený subsidiárne, podľa ktorého je výhrada neprípustná v rozsahu, v akom sa týka článku 8 písm. b) smernice 2002/91 treba tiež zamietnuť.
Po prvé treba uviesť, že Komisia v odôvodnenom stanovisku Španielskemu kráľovstvu vytkla, že neprijalo opatrenia nevyhnutné na dosiahnutie súladu s článkom 8 smernice 2002/91 a trvala na písmene a) tohto článku z dôvodu, že tento členský štát už oznámil opatrenia na prebratie možnosti upravenej v tomto ustanovení.
Ďalej, vzhľadom na to, že Španielske kráľovstvo neskôr v odpovedi na odôvodnené stanovisko uviedlo, že sa rozhodlo prebrať povinnosti uložené v článku 8 smernice 2002/91 prostredníctvom oboch možností uvedených v písmenách a) a b) tohto článku 8, bola Komisia nútená vo svojej žalobe zaoberať sa tým, či opatrenia prijaté Španielskym kráľovstvom predstavujú úplné prebratie článku 8, tak pokiaľ ide o písmeno a), ako aj o písmeno b) tohto článku.
Z ustálenej judikatúry vyplýva, že výzva adresovaná Komisiou predmetnému členskému štátu a potom odôvodnené stanovisko vydané Komisiou určujú predmet konania, ktorý nemôže byť rozšírený. V dôsledku toho musia byť odôvodnené stanovisko a žaloba založené na rovnakých žalobných dôvodoch (pozri najmä rozsudky z 29. septembra 1998, Komisia/Nemecko,
C-191/95, Zb. s. I-5449
, bod 55, a z 11. júla 2002, Komisia/Španielsko,
C-139/00, Zb. s. I-6407
, bod 18).
Táto požiadavka však nemôže viesť až k vyžadovaniu úplnej zhody medzi znením výhrad vo výzve, výrokom odôvodneného stanoviska a žalobnými návrhmi, pokiaľ sa predmet konania, tak ako je uvedený v odôvodnenom stanovisku, nerozšíril alebo nezmenil (pozri najmä rozsudky Komisia/Nemecko, už citovaný, bod 56, a Komisia/Španielsko, už citovaný, bod 19).
S ohľadom na celé konanie pred podaním žaloby je potrebné v prejednávanej veci konštatovať, že nesplnenie povinnosti vytýkané Komisiou sa týkalo celého článku 8 smernice 2002/91. Hoci teda Komisia reagovala explicitne len na tvrdenia týkajúce sa prebratia článku 8 písm. a) tejto smernice, je zrejmé, že odôvodnené stanovisko je založené tiež na implicitnom konštatovaní skutočnosti, že nebol prebratý článok 8 písm. b) uvedenej smernice.
Preto výhrady Komisie týkajúce sa článku 8 písm. b) smernice 2002/91 nerozšírili predmet sporu.
Z toho vyplýva, že výhrada týkajúca sa neprebratia článku 8 smernice 2002/91 je prípustná.
O veci samej
– Argumentácia účastníkov konania
Komisia sa po prvé domnieva, že kráľovský dekrét č. 1027/2007 je len neúplným prebratím článku 8 písm. a) smernice 2002/91, lebo priamo upravuje opatrenia týkajúce sa pravidelnej kontroly iba pokiaľ ide o kotly, ktoré boli uvedené do prevádzky po nadobudnutí jeho účinnosti, a rozhodnutie o harmonograme kontrol kotlov v už existujúcich zariadeniach ponecháva na autonómnych spoločenstvách.
Pokiaľ ide po druhé o tvrdenia Španielskeho kráľovstva, podľa ktorých sa rozhodlo prebrať článok 8 smernice 2002/91 využitím oboch možností uvedených v tomto ustanovení, Komisia v prvom rade tvrdí, že tieto dve možnosti sú alternatívnymi riešeniami.
Komisia ďalej uvádza, že Španielske kráľovstvo predtým neuviedlo, že si zvolilo tento kombinovaný spôsob prebratia článku 8 smernice 2002/91 do svojho vnútroštátneho práva a že navyše z bodu 8 odôvodnenia kráľovského dekrétu č. 1027/2007 vyplýva, že jeho cieľom je prebratie možnosti upravenej v písmene a) uvedeného článku 8. Komisia pripomína, že vo svojej odpovedi z 22. júla 2010 na dodatočnú výzvu Španielske kráľovstvo odkázalo len na vyhlášky autonómnych spoločenstiev – z ktorých niektoré sa nachádzali v štádiu prípravy – upravujúce kontroly kotlov, a to napriek skutočnosti, že ustanovenia, ktorými malo byť prebraté písmeno b) článku 8 do španielskeho práva, už k tomuto dátumu existovali.
Napokon, pokiaľ ide o údajné opatrenia prijaté na prebratie článku 8 písm. b) smernice 2002/91, Komisia uvádza, že Španielske kráľovstvo sa už neodvoláva na „akčný plán“, na ktorý odkázalo vo svojej odpovedi na odôvodnené stanovisko, a že tento plán nebol oznámený. Poznamenáva tiež, že povinnosť poskytovať energetické poradenstvo, ktorá sa nachádza v technickom pokyne 3.4.4 kráľovského dekrétu č. 1027/2007, je povinnosťou, ktorá má veľmi všeobecný charakter, a nemožno ju považovať za prebratie článku 8 písm. b) smernice 2002/91.
Španielske kráľovstvo po prvé tvrdí, že článok 8 tejto smernice bol prebratý prostredníctvom kráľovského dekrétu č. 1027/2007.
V tejto súvislosti uvádza, že smernica 2002/91 ukladá len povinnosť prijať „opatrenia potrebné na ustanovenie pravidelnej kontroly kotlov“, avšak neukladá povinnosť oznamovať časové harmonogramy zostavené na tento účel. Kráľovský dekrét č. 1027/2007 stanovuje podľa tvrdenia tohto štátu nielen osobitnú povinnosť vykonávať pravidelné kontroly kotlov, ale vymedzuje túto periodicitu v závislosti od výkonu kotlov a druhu paliva v nich používaného, pričom jediná právomoc prenesená na autonómne spoločenstvá spočíva v tom, aby bola konkrétne určená prvá kontrola pre existujúce zariadenia.
Španielske kráľovstvo po druhé tvrdí, že splnilo povinnosti upravené v článku 8 smernice 2002/91, lebo kráľovský dekrét č. 1027/2007 ukladá povinnosť pravidelnej kontroly a zavádza sériu opatrení, ktorých cieľom je zníženie spotreby energie a obmedzenie emisií oxidu uhličitého. V tejto súvislosti uvádza normu IT 3, ktorá ukladá povinnosť vykonávať každoročne údržbu a poskytovať poradenstvo užívateľom zariadení, pokiaľ ide o prípadné vylepšenia zariadenia.
Vo svojej duplike poukazuje Španielske kráľovstvo na skutočnosť, že čoskoro bude prijatý návrh kráľovského dekrétu, ktorým sa menia niektoré články a technické pokyny nachádzajúce sa v právnej úprave o tepelných zariadeniach v budovách schválené kráľovským dekrétom č. 1027/2007, v ktorom už nie je periodicita kontrol tepelných zariadení a výroby teplej vody určovaná autonómnymi spoločenstvami, ale je určovaná na celoštátnej úrovni.
– Posúdenie Súdnym dvorom
Na úvod treba pripomenúť, že je nesporné, že článok 8 smernice 2002/91 sa týka tak nových, ako aj existujúcich budov a že Komisia Španielskemu kráľovstvu vytýka len to, že neprijalo alebo v každom prípade neoznámilo potrebné opatrenia týkajúce sa existujúcich budov.
Po prvé, pokiaľ ide o tvrdenie Španielskeho kráľovstva, podľa ktorého bol článok 8 smernice 2002/91 prebratý prostredníctvom kráľovského dekrétu č. 1027/2007, stačí uviesť, že uvedený dekrét stanovuje priamo opatrenia týkajúce sa pravidelných kontrol len pokiaľ ide o kotle uvedené do prevádzky po tom, ako nadobudol účinnosť, a ponecháva na autonómnych spoločenstvách, aby určili časový harmonogram kontrol kotlov v už existujúcich zariadeniach.
Vo svojej odpovedi na dodatočnú výzvu Španielske kráľovstvo v tejto súvislosti uviedlo, že tri autonómne spoločenstvá už uverejnili vyhlášky, ktoré stanovujú normy na vykonanie kráľovského dekrétu č. 1027/2007 na ich území, a že ďalšie vyhlášky sú v štádiu prijímania.
Na rozdiel od toho, čo Španielske kráľovstvo tvrdí vo svojom vyjadrení k žalobe, zo znenia technického pokynu 4.3.1 kráľovského dekrétu č. 1027/2007 vyplýva, že je na autonómnych spoločenstvách, aby určili nielen dátum prvej kontroly, ale tiež periodicitu kontrol v závislosti od výkonu, druhu paliva a veku kotla.
Rovnako nemožno prijať tvrdenie, že harmonogram a podrobnosti jeho vykonania netreba Komisii oznamovať.
Smernica 2002/91 totiž upravuje pravidelné kontroly všetkých kotlov, čo treba vykladať v tom zmysle, že aj v prípade kotlov, pre ktoré táto smernica nestanovuje minimálnu periodicitu kontrol, musia členské štáty určiť presnú periodicitu a oznámiť Komisii prijaté opatrenia, aby mohla overiť, či umožňujú dosiahnuť cieľ sledovaný uvedenou smernicou.
Pokiaľ ide po druhé o tvrdenie Španielskeho kráľovstva, že k úplnému prebratiu článku 8 smernice 2002/91 došlo prostredníctvom kráľovského dekrétu č. 1027/2007 spolu so sériou opatrení uvedených v technickom pokyne 3.4.4 kráľovského dekrétu č. 1027/2007, ktorých cieľom je zníženie spotreby energie, treba zdôrazniť, že obe možnosti upravené v písmenách a) a b) uvedeného článku 8 sú alternatívami, takže členské štáty musia v plnom rozsahu vykonať jednu z nich a nemôžu sa obmedziť na čiastočné prebratie oboch. Skutočnosť, že boli prijaté niektoré opatrenia podľa uvedeného písmena a) a niektoré opatrenia podľa uvedeného písmena b), nemôže preto predstavovať úplné prebratie smernice 2002/91.
Navyše treba uviesť, že povinnosť energetického poradenstva nachádzajúca sa v technickom pokyne 3.4 kráľovského dekrétu č. 1027/2007 je veľmi všeobecnou povinnosťou, ktorú nemožno považovať za prebratie článku 8 písm. b) smernice 2002/91, vzhľadom na to, že neobsahuje osobitný odkaz na poradenstvo pokiaľ ide o výmenu kotla, ani pokiaľ ide o alternatívne riešenia. Tiež platí, že hoci možnosť upravená v uvedenom článku 8 písm. b) je podmienená tým, že celkový dosah tohto prístupu bude vo všeobecnosti rovnaký ako dosah vyplývajúci z ustanovení uvedených v písmene a) tohto článku 8, poradenstvo upravené v technickom pokyne 3.4.4 kráľovského dekrétu č. 1027/2007 prináleží podnikom zabezpečujúcim údržbu, zatiaľ čo uvedené písmeno a) v spojení s článkom 10 smernice 2002/91 vyžaduje pravidelné kontroly zo strany nezávislých odborníkov.
Napokon treba uviesť, že Španielske kráľovstvo vo svojej duplike v podstate pripúšťa, že opatrenia, ktoré boli doposiaľ prijaté, nie sú dostatočné, a iba tvrdí, že stále prebieha proces prijímania návrhu kráľovského dekrétu, ktorým sa mení kráľovský dekrét č. 1027/2007 a ktorý priamo stanovuje pre celé územie štátu pravidelné kontroly existujúcich zariadení.
Výhrada týkajúca sa neprebratia článku 8 smernice 2002/91, pokiaľ ide o existujúce budovy, je teda dôvodná.
Zo všetkých predchádzajúcich úvah vyplýva, že žaloba je dôvodná.
V dôsledku toho treba konštatovať, že Španielske kráľovstvo si tým, že v stanovenej lehote neprijalo všetky zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na to, aby zabezpečilo súlad s článkami 3, 7 a 8 smernice 2002/91, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z týchto ustanovení.
O trovách
Podľa článku 138 ods. 1 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia navrhla zaviazať Španielske kráľovstvo na náhradu trov konania a Španielske kráľovstvo nemalo úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (desiata komora) rozhodol a vyhlásil:

1.
Španielske kráľovstvo si tým, že v stanovenej lehote neprijalo všetky zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na to, aby zabezpečilo súlad s článkami 3, 7 a 8 smernice Európskeho parlamentu a Rady č. 2002/91/ES zo 16. decembra 2002 o energetickej hospodárnosti budov, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z týchto ustanovení.

2.
Španielske kráľovstvo je povinné nahradiť trovy konania.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: španielčina.