CELEX: 62010CJ0157
Kapitali vaba liikumine
Ettevõtte tulumaks
Topeltmaksustamise vältimise leping
Keeld arvata maha tasumisele kuuluv maks, mida teistes liikmesriikides ei ole sisse nõutud

Eelotsusetaotlus puudutab ELTL artiklite 63 ja 65 tõlgendamist.
Taotlus on esitatud Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, SA (edaspidi „BBVA”) ja Administración General del Estado vahelises kohtuvaidluses
seoses viimase keeldumisega lubada BBVA‑l arvata 1991. maksustamisaastal Belgias kogutulult tasumisele kuuluvast ettevõtte
tulumaksust maha seal teenitud intressidelt tasumisele kuuluv maks, mida ta aga maksuvabastuse tõttu ei maksnud.

Õiguslik raamistik

Ühenduse õigus
EMÜ asutamislepingu artikkel 67 (hiljem EÜ asutamislepingu artikkel 67, mis tunnistati Amsterdami lepinguga kehtetuks) põhikohtuasja
asjaolude asetleidmise kuupäeval kehtinud versioonis oli sõnastatud järgmiselt:
„1.      Sel määral, kui see on vajalik ühisturu nõuetekohaseks toimimiseks, kaotavad liikmesriigid üleminekuperioodil omavahel järk-järgult
kõik liikmesriikides asuvatele isikutele kuuluva kapitali liikumise piirangud, samuti igasuguse diskrimineerimise poolte kodakondsuse
või elukoha või kapitali investeerimiskoha alusel.
[...]”.
Nõukogu 24. juuni 1988. aasta direktiiv 88/361/EMÜ asutamislepingu artikli 67 [Amsterdami lepinguga tühistatud säte] rakendamise
kohta (EÜT L 178, lk 5; ELT eriväljaanne 10/01, lk 10) artikli 1 lõige 1 sätestab:
„Ilma et see piiraks järgnevate sätete kohaldamist, peavad liikmesriigid kaotama liikmesriikide residentide vahelise kapitali
liikumise piirangud. Käesoleva direktiivi kohaldamise hõlbustamiseks liigitatakse kapitali liikumine vastavalt I lisas esitatud
nomenklatuurile.”
Direktiivi 88/361 artikli 6 lõike 2 kohaselt võib teiste hulgas Hispaania Kuningriik ajutiselt jätkata piirangute rakendamist
selle direktiivi IV lisas loetletud kapitali ümberpaigutuste suhtes kõnealuses lisas sätestatud tingimustel ja ajavahemikel.

Hispaania siseriiklikud õigusnormid
28. detsembri 1963. aasta üldise maksuseaduse 230/1963 (Ley General Tributaria 230/1963) (
Boletín Oficial del Estado
, edaspidi „
BOE
”, nr 313, 31.12.1963, lk 18248) artikli 57 lõige 1 sätestas:
„Kui maksu summast on õigus maha arvata ühe või mitme varem tasumisele kuulunud või tasutud maksude summad, siis arvatakse
see summa maha tervikuna, isegi kui selle suhtes kehtib maksuvabastus või kui maksu on vähendatud”.
27. detsembri 1978. aasta ettevõtte tulumaksu seadus 61/1978 (Ley del Impuesto sobre Sociedades,
BOE
nr 312, 30.12.1978, lk 29429) nägi artikli 24 lõikes 4 ette järgmist:
„Kui üldise maksekohustuse korral on maksukohustuslase tulu hulgas välisriigis teenitud ja maksustatud tulu, siis arvatakse
maha väiksem kahest järgmisest summast:
a)      välisriigis selle maksuga identse või analoogse maksuga maksustamise tõttu tasutud tegelik summa;
b)      maksu summa, mis tuleb Hispaanias sellelt tulult tasuda, kui see on teenitud Hispaania territooriumil.”

Topeltmaksustamise vältimise leping
Hispaania Kuningriigi ja Belgia Kuningriigi vahel Brüsselis 24. septembril 1970 allkirjastatud ja Hispaania Kuningriigi poolt
28. mail 1971 ratifitseeritud topeltmaksustamise vältimise ja muid tulu- ja kapitalimaksuga maksustamise küsimusi käsitleva
lepingu (
BOE
nr 258, 27. 10.1972, lk 19176, edaspidi „topeltmaksustamise vältimise leping”) põhikohtuasja asjaoludele kohaldatava redaktsiooni
artikkel 11 sätestab:
„1.      Lepinguosalisest riigist pärinevad ja teise lepinguosalise riigi residendile makstud intressid kuuluvad maksustamisele selles
teises riigis.
2.      Siiski võib neid intresse maksustada lepinguosalises riigis, kust need saadi selle riigi õigusnormide kohaselt, kuid selliselt
kohaldatud maks ei või ületada 15% intresside summast.
[...]”.
Selle lepingu artikkel 23 sätestab:
„1.      Kui lepinguosalise riigi resident saab allpool lõigetes 3 ja 4 nimetamata tulu, mis kuulub lepingu kohaselt maksustamisele
teises lepinguosalises riigis, vabastab esimene riik selle tulu maksust [...].
[...]
3.      [...] [K]ui lepinguosalise riigi resident saab teises lepinguosalises riigis artikli 10 lõike 2, artikli 11 lõigete 2 ja 7
või artikli 12 lõigete 2 ja 6 kohaselt maksustamisele kuuluvat tulu, lubab esimene riik teha nimetatud residendi poolt sellelt
tulult tasumisele kuuluvast maksust mahaarvamise, mis arvutatakse selle residendi maksubaasi osaks oleva kõnealuse tulu suuruse
alusel, mille määr ei või olla väiksem nimetatud tulult teises lepinguosalises riigis tasumisele kuuluva maksu määrast [...].”

Põhikohtuasja aluseks olevad asjaolud ja eelotsuse küsimused
BBVA on Grupo Consolidado (koondatud kontsern) 2/82 domineeriv äriühing. Hispaania õigussüsteemis on koondatud kontsern maksualastel
kaalutlustel mitmest äriühingust moodustatud üksus, kus üks äriühing on teiste suhtes domineeriv.
Oficina Nacional de Inspección suurendas 1991. majandusaasta ettevõtte tulumaksuga seotud kontrolli ja inspektsiooni tulemusel
24. oktoobril 1997 vastu võetud otsusega BBVA maksubaasi 6 750 405 Hispaania peseeta (40 570.75 euro) võrra, leides et seaduse
nr 61/1978 artikli 24 lõike 4 kohaselt kuuluvad mahaarvamisele üksnes „tegelikult” tasutud maksusummad. See summa vastab summale,
mille BBVA oli Belgias tasumisele kuuluvast ettevõtte tulumaksust seal saadud intressidelt tasumisele kuuluva maksuna maha
arvanud, kuigi ta ei olnud seda maksu tasunud, kuna selle suhtes kehtis maksuvabastus.
Oficina Nacional de Inspeccióni otsust kinnitas Tribunal Económico-Administrativo Central (maksuasju lahendav halduskohus)
oma 11. mai 2001. aasta otsusega. Kuna BBVA poolt selle otsuse peale Audiencia Nacionali halduskolleegiumile esitatud kaebus
jäeti 26. juuni 2003. aasta otsusega rahuldamata, esitas ta Tribunal Supremole kassatsioonkaebuse.
Kassatsioonkaebuses taotleb BBVA õigust arvata Hispaanias tema kogutulult tasumisele kuuluvast ettevõtte tulumaksust maha
Belgias seal teenitud intressidelt tasumisele kuuluva maksu summa, mida ta ei ole maksuvabastuse tõttu tasunud.
Tribunal Supremo märgib, et Hispaania siseriikliku õigusega, nagu nimetatud kohus on seda oma viimastes ostustes tõlgendanud,
on vastuolus see, kui BBVA arvab Hispaanias tasumisele kuuluvast ettevõtte tulumaksust maha Belgias tasumisele kuuluva maksu
summa, kui seda maksu ei ole maksuvabastuse tõttu tasutud. Sama järeldus tuleneb topeltmaksustamise vältimise lepingu artikli 23
lõikest 3.
Nimetatud kohus ei ole kindel, kas see maksustamiskord on kooskõlas kapitali vaba liikumise põhimõttega, kui Hispaanias asuvad
ettevõtjad, kes teevad Belgias investeeringuid ja saavad neist tulu, kaotavad seetõttu Belgia maksuameti poolt ette nähtud
maksusoodustuse, kuna neil tuleb maksukohustuslastena tasuda asukohaliikmesriigis maksu tulult, mille osas nad on vabastatud
liikmesriigis, kus investeering tehti.
Neil asjaoludel otsustas Tribunal Supremo menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas ELTL artikleid 63 ja 65 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid (vastu võetud ühepoolselt
või rahvusvahelise topeltmaksustamise vältimise kahepoolse lepingu alusel), mis keelavad ettevõtte tulumaksuga maksustamisel
ja topeltmaksustamise vältimise eesmärgil arvata maha teistes Euroopa Liidu liikmesriikides nende territooriumil saadud ja
kõnealuse maksuga maksustatavalt tulult tasumisele kuuluva maksu, kui vaatamata sellele, et need summad kuuluvad tasumisele,
neid ei maksta maksuvabastuse, maksude vähendamise või muu maksusoodustuse tõttu?”

Eelotsuse küsimus

Vastuvõetavus
Portugali valitsus leiab, et eelotsusetaotlus tuleb vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata, kuna eelotsusetaotluse esitanud
kohtu poolt antud ELTL artiklite 63 ja 65 tõlgendus ei ole õigusnormi ajalist kohaldatavust arvesse võttes asjakohane lahendamaks
põhikohtuasja, mis käsitleb 1991. maksustamisaastat. Nimelt lisati EÜ artiklid 73B ja 73D (nüüd vastavalt EÜ artiklid 56 ja 58),
mis vastavad ELTL artiklitele 63 ja 65, Euroopa Majandusühenduse asutamislepingusse alles Maastrichtis 7. veebruaril 1992
allkirjastatud Euroopa Liidu lepinguga.
Selles küsimuses tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on ELTL artiklis 267 sätestatud siseriiklike kohtute
ja Euroopa Kohtu vahelises koostöömenetluses Euroopa Kohtu ülesanne anda siseriiklikule kohtule tarvilik vastus, mis võimaldaks
viimasel poolelioleva kohtuasja lahendada ja et seda arvestades tuleb Euroopa Kohtul temale esitatud küsimused vajadusel ümber
sõnastada (vt eelkõige 4. mai 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑286/05: Haug, EKL 2006, lk I‑4121, punkt 17, ja 11. märtsi 2008. aasta
otsus kohtuasjas C‑420/06: Jager, EKL 2008, I‑1315, punkt 46).
Samuti võib Euroopa Kohus vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale eelotsuse küsimuse esitanud kohtule tarviliku vastuse andmiseks
arvestada ka selliseid liidu õigusnorme, millele siseriiklik kohus ei ole eelotsuse küsimuses viidanud (vt eelkõige 12. oktoobri
2004. aasta otsus kohtuasjas C‑60/03: Wolff & Müller, EKL 2004, lk I‑9553, punkt 24; 7. juuli 2005. aasta otsus kohtuasjas
C‑153/03: Weide, EKL 2005, lk I‑6017, punkt 25, ja 23. veebruari 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑513/03: van Hilten-van der
Heijden, EKL 2006, lk I‑1957, punkt 26).
Nimelt on Euroopa Kohtu ülesanne tõlgendada kõiki liidu õiguse sätteid, mida siseriiklikud kohtud vajavad nende menetluses
olevate kohtuasjade lahendamiseks, isegi kui need kohtud ei ole selliseid sätteid Euroopa Kohtule esitatud küsimustes otseselt
maininud (vt 19. novembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑304/00: Strawson ja Gagg & Sons, EKL 2002, lk I‑10737, punkt 58,
ja eespool viidatud kohtuotsus Jager, punkt 47).
Kuna põhikohtuasja vaidluse aluseks olevatele asjaoludele kohalduvaid õigusnorme arvesse võttes on Euroopa Kohus pädev eelotsuse
küsimusele vastama, siis tuleb Portugali valitsuse esitatud vastuvõetamatuse väide tagasi lükata.

Sisulised küsimused
Sissejuhatavad märkused
Põhikohtuasi käsitleb 1991. maksustamisaastat, ehk faktilist ja õiguslikku olukorda, mis leidis aset enne EL toimimise lepingu
jõustumist. Põhikohtuasja asjaolude asetleidmise kuupäeval kohaldatavad kapitali vaba liikumise sätted koosnevad EMÜ lepingu
artiklist 67 ja selle artikli rakendamiseks vastu võetud direktiivist 88/361.
Seega tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimusele vastata nende sätete alusel.
Selles küsimuses tuleb meenutada, et direktiiv 88/361 tõi kaasa kapitali liikumise täieliku liberaliseerimise ja et nimetatud
direktiivi artikli 1 lõige 1, mille vahetut õigusmõju Euroopa Kohus on tunnustanud, kehtestab sellel eesmärgil liikmesriikidele
kohustuse kaotada kõik kapitali liikumise piirangud (vt 11. detsembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑364/01: Barbier, EKL 2003,
lk I‑15013, punkt 57 ja seal viidatud kohtupraktika).
Kuid direktiivi 88/361 artikli 6 lõige 2 lubas Hispaania Kuningriigil ajutiselt jätkata selle direktiivi IV lisa III ja IV loendis
esitatud kapitali vaba liikumise piirangute rakendamist kuni 31. detsembrini 1992.
Järelikult tuleb esiteks teha kindlaks, kas sellised õigusnormid, nagu on arutusel põhikohtuasjas, kujutavad endast kapitali
vaba liikumise piirangut direktiivi 88/361 artikli 1 lõike 1 tähenduses.
Üksnes juhul, kui põhikohtuasjas käsitletavad õigusnormid piiravad kapitali vaba liikumist, tuleb eelotsusetaotluse esitanud
kohtul teiseks analüüsida, kas põhikohtuasjas käsitletavate intresside tasumise aluseks olnud kapitali liikumine kuulub direktiivi
88/361 artikli 6 lõikes 2 sätestatud erandi kohaldamisalasse, kuna üksnes eelotsusetaotluse esitanud kohus on pädev tuvastama
fakte ja tegema kindlaks BBVA poolt Belgias teenitud intresside olemuse ja allika.
Kapitali vaba liikumise piirang
Tuleb meenutada, et kuigi väljakujunenud kohtupraktika kohaselt kuuluvad otsesed maksud liikmesriikide pädevusse, peavad liikmesriigid
nende kehtestamisel siiski järgima liidu õigust (vt 14. veebruari 1995. aasta otsus kohtuasjas C‑279/93: Schumacker, EKL 1995,
lk I‑225, punkt 21; 11. augusti 1995. aasta otsus kohtuajas C‑80/94: Wielockx, EKL 1995, lk I‑2493, punkt 16; 6. juuni 2000. aasta
otsus kohtuasjas C‑35/98: Verkooijen, EKL 2000, lk I‑4071, punkt 32, ja eespool viidatud kohtuotsus Barbier, punkt 56).
Igal liikmesriigil on kohustus kehtestada liidu õigusega kooskõlas olev jaotatava kasumi maksustamise süsteem, määratledes
selle raames täpsemalt nii maksubaasi kui ka maksumäära, mida selle tulu saajale kohaldatakse (vt analoogia alusel 16. juuli
2009. aasta otsus kohtuasjas C‑128/08: Damseaux, EKL 2009, lk I‑6823, punkt 25, ja 10. veebruari 2011. aasta otsus liidetud
kohtuasjades C‑436/08 ja C‑437/08: Haribo Lakritzen Hans Riegel ja Österreichische Salinen, kohtulahendite kogumikus veel
avaldamata, punkt 167 ja seal viidatud kohtupraktika).
Sellest tuleneb, et ühes liikmesriigis asuva intressi maksja poolt teises liikmesriigis asuvale intressi saajale makstud intressi
on võimalik õiguslikult topelt maksustada, kui need mõlemad liikmesriigid otsustavad oma maksualast pädevust teostada ja seda
intressi maksustada, kuna esimene liikmesriik peab maksu kinni allikalt ja teine arvab intressid tulusaaja maksustatava tulu
hulka.
Ühenduse tasandil ühtlustamis‑ või harmoneerimismeetmete puudumisel jääb liikmesriikidele õigus määratleda kahepoolsete lepingutega
või ühepoolselt maksualase pädevuse jaotuse tingimused, pidades eelkõige silmas topeltmaksustamise kaotamist (12. mai 1998. aasta
otsus kohtuasjas C‑336/96: Gilly, EKL 1998, lk I‑2793, punktid 24 ja 30; 21. septembri 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑307/97:
Saint-Gobain ZN, EKL 1999, lk I‑6161, punkt 57; 8. novembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑379/05: Amurta, EKL 2007, lk I‑9569,
punkt 17, ja 20. mai 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑194/06: Orange European Smallcap Fund, EKL 2008, lk I‑3747, punkt 32).
Liikmesriigid on kohustatud võtma vajalikke meetmeid topeltmaksustamise vältimiseks, kasutades selleks eelkõige rahvusvahelises
maksualases praktikas järgitavaid kriteeriume (vt 14. novembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑513/04: Kerckhaert ja Morres,
EKL 2006, lk I‑10967, punkt 23).
Käesolevas asjas nähtub eelotsusetaotlusest, et Hispaania õiguskorras olid sellised intresside topeltmaksustamise vältimise
meetmed kehtestatud esiteks topeltmaksustamise vältimise lepingus ja teiseks Hispaania õigusnormidega.
Seega näeb selle lepingu artikli 23 lõige 3 ette, et Hispaania Kuningriik lubab selle liikmesriigi residendi poolt Belgiast
teenitud intressidelt tasumisele kuuluvast maksust arvata maha summa, mis arvutatakse selle residendi maksubaasi osaks oleva
kõnealuse tulu suuruse alusel ja mis ei või olla väiksem nimetatud tulult teises lepinguosalises riigis tasumisele kuuluva
maksu määrast.
Seaduse 61/1978 artikli 24 lõige 4 näeb välisriigist saadud ja maksustatava tulu osas omakorda ette kahest järgmisest summast
väiksema mahaarvamise, ehk kas välisriigis selle maksuga identse või analoogse maksu tasumisega seoses tegelikult makstud
summa või maksusumma, mis oleks tulnud sellelt tulult tasuda Hispaanias, kui tulu oleks saadud Hispaania territooriumil.
Põhikohtuasjas taotles BBVA siiski, et Belgias seal teenitud intressidelt tasumisele kuuluva maksu summa, mida maksuvabastuse
tõttu ei tasutud, arvataks maha Hispaanias tasumisele kuuluvast ettevõtte tulumaksust.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et topeltmaksustamise vältimise lepingu sätete ja Hispaania siseriiklike õigusnormide
selline tõlgendus, mille kohaselt võib Hispaanias tasumisele kuuluvast maksust maha arvata üksnes teises liikmesriigis tegelikult
tasutud maksu, võib pärssida Hispaanias asuvate ettevõtjate tahet oma kapitali teise liikmesriiki investeerida.
Seetõttu tuleb märkida, et BBVA‑le käesolevas asjas väidetavalt kohaldatud ebasoodne kohtlemine ei seisne mitte BBVA poolt
teenitud intresside topeltmaksustamises, kuna neid maksustati üksnes Hispaanias, vaid selles, et tal ei olnud võimalik Hispaanias
tasumisele kuuluva maksu arvutamisel maksusoodustusele Belgia õigusnormide alusel antava maksuvabastuse näol.
Ent Euroopa Kohus on juba otsustanud, et ebasoodne olukord, mis võib tuleneda erinevate liikmesriikide maksualase pädevuse
paralleelsest teostamisest, ei kujuta endast EÜ asutamislepinguga keelatud piirangut, kui selline pädevuse teostamine ei ole
diskrimineeriv (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsused Kerckhaert ja Morres, punktid 19, 20 ja 24, Orange European Smallcap
Fund, punktid 41, 42 ja 47, ning Damseaux, punkt 27).
Seega, kui liikmesriik ei ole kohustatud kohandama oma maksusüsteemi teiste liikmesriikide erinevate maksusüsteemide järgi,
et muu hulgas kaotada topeltmaksustamine (vt 12. veebruari 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑67/08: Block, EKL 2009, lk I‑883,
punkt 31), siis ei ole ta seda enam kohustatud kohandama oma maksuõigusnorme selleks, et võimaldada maksukohustuslasel saada
teise liikmesriigi poolt tema maksupädevuse teostamisel antud maksusoodustust, tingimusel et selle liikmesriigi õigusnormid
ei ole diskrimineerivad.
Seega tuleb selliste nagu põhikohtuasjas käsitletavate õigusnormide alusel teha kindlaks, kas teises liikmesriigis teenitud
intresse koheldi maksustamisel diskrimineerivalt võrreldes Hispaanias teenitud intressiga.
Selles küsimuses tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et diskrimineerimine võib seisneda üksnes erinevate reeglite kohaldamises
sarnastele olukordadele või sama reegli kohaldamises erinevatele olukordadele (vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsus Schumacker,
punkt 30, ja 29. aprilli 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑311/97: Royal Bank of Scotland, EKL 1999, lk I‑2651, punkt 26, ning
eespool viidatud kohtuotsus Kerckhaert ja Morres, punkt 19).
Ent intresse saava maksukohustuslase olukord ei ole tema asukohariigi maksuõigusnormide alusel tingimata erinev üksnes seetõttu,
et ta saab intresse isikult, kes asub teises liikmesriigis, kus neid intresse võidakse maksustada kinnipeetava tulumaksuga
(vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Kerckhaert ja Morres, punkt 19, ja 6. detsembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑298/05:
Columbus Container Services, EKL 2007, lk I‑10451, punkt 42).
On selge, et käesolevas asjas ei ole Euroopa Kohtule väidetud, et teises liikmesriigis teenitud intresse koheldi maksustamisel
diskrimineerivalt võrreldes intressidega, mis on saadud Hispaanias asuvast allikast.
Siiski tuleneb eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt välja toodud õiguslikust raamistikust, et seadus 230/1963 näeb artikli 57
lõikes 1 ette, et kui maksu summast on õigus maha arvata ühe või mitme varem tasumisele kuulunud või tasutud maksude summad,
siis arvatakse need summad maha tervikuna, isegi kui nende suhtes kehtib maksuvabastus või kui maksu on vähendatud.
Järelikult tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtul, kes on ainsana pädev siseriiklikku õigust tõlgendama, teha kindlaks, kas,
võttes arvesse Hispaanias teenitud intresside maksustamise korda, võib neile intressidele seaduse 230/1963 seda sätet kohaldada
ja kui võib, siis kas teises liikmesriigis teenitud intresside maksustamine on diskrimineeriv võrreldes Hispaanias teenitud
intresside maksustamisega osas, mis puudutab võimalust arvata maha tasumisele kuuluv maks, mida tasutud ei ole.
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb esitatud küsimusele vastata, et EMÜ asutamislepingu artikliga 67 ja direktiivi
88/361 artikliga 1 ei ole vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, nagu on arutusel põhikohtuasjas, mis keelavad ettevõtte
tulumaksuga maksustamisel ja topeltmaksustamise vältimise eesmärgil arvata maha teistes liidu liikmesriikides nende territooriumil
saadud ja kõnealuse maksuga maksustatavalt tulult tasumisele kuuluva maksu, kui vaatamata sellele, et need summad kuuluvad
tasumisele, ei ole neid makstud maksuvabastuse, maksude vähendamise või muu maksusoodustuse tõttu, tingimusel et nimetatud
õigusnormid ei ole diskrimineerivad võrreldes asjaomase liikmesriigi territooriumil teenitud intresside maksustamisega, viimati
nimetatud asjaolu tuleb välja selgitada eelotsusetaotluse esitanud kohtul.

Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab
kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud,
ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:
EMÜ asutamislepingu artikliga 67 ja nõukogu 24. juuni 1988. aasta direktiivi 88/361/EMÜ asutamislepingu artikli 67 [Amsterdami
lepinguga tühistatud säte] rakendamise kohta artikliga 1 ei ole vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, nagu on arutusel
põhikohtuasjas, mis keelavad ettevõtte tulumaksuga maksustamisel ja topeltmaksustamise vältimise eesmärgil arvata maha teistes
Euroopa Liidu liikmesriikides nende territooriumil saadud ja kõnealuse maksuga maksustatavalt tulult tasumisele kuuluva maksu,
kui vaatamata sellele, et need summad kuuluvad tasumisele, ei ole neid makstud maksuvabastuse, maksude vähendamise või muu
maksusoodustuse tõttu, tingimusel et nimetatud õigusnormid ei ole diskrimineerivad võrreldes asjaomase liikmesriigi territooriumil
teenitud intresside maksustamisega, viimati nimetatud asjaolu tuleb välja selgitada eelotsusetaotluse esitanud kohtul.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: hispaania.