CELEX: 62012CJ0187
Преюдициално запитване
Регламент (ЕО) № 320/2006
Регламент (EО) № 968/2006
Селско стопанство
Временна схема за преструктуриране на захарната промишленост
Условия за отпускане на помощ за преструктуриране
Понятията „производствени съоръжения“ и „пълно демонтиране

Преюдициалните запитвания се отнасят до тълкуването и валидността на членове 3 и 4 от Регламент (ЕО) № 320/2006 на Съвета от 20 февруари 2006 година за установяване на временна схема за преструктуриране на захарната индустрия в Общността и за изменение на Регламент (EО) № 1290/2005 относно финансиране на Общата селскостопанска политика (
OВ L 58, стр. 42
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 70, стр. 118, наричан по-нататък „основният регламент“), както и на член 4 от Регламент (EО) № 968/2006 на Комисията от 27 юни 2006 година относно формулиране на подробни правила за прилагането на Регламент (ЕО) № 320/2006 (
ОВ L 176, стр. 32
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 73, стр. 52, наричан по-нататък „регламентът за прилагане“).
Тези запитвания са отправени в рамките на спорове, по които жалбоподатели са съответно SFIR – Società fondiaria industriale Romagnola SpA (наричано по-нататък „SFIR“), Italia Zuccheri SpA и Co.Pro.B. – Cooperativa Produttori Bieticoli Soc. coop. agricola (наричани по-нататък „Italia Zuccheri/Co.Pro.B“) и Eridania Sadam SpA (наричано по-нататък „Eridania Sadam“), а ответници — Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA) и Ministero delle Politiche аgricole, аlimentari e forestali (Министерство на земеделието, храните и горите, наричано по-нататък „Министерството“) във връзка с отпускането на помощи за преструктуриране по член 3 от основния регламент.
Правна уредба
Основният регламент
Съображение 5 от основния регламент има следното съдържание:
„Би трябвало да бъде въведен важен икономически стимул, под формата на адекватна помощ за преструктуриране, за предприятията от захарната промишленост с най-ниска продуктивност, [така че те] да се откажат от част от отпуснатата им производствена квота. За тази цел би трябвало да бъде въведена такъв вид помощ за преструктуриране, която да създава стимул за отказ от производството на захар в рамките на квота и [от] съответните квоти [и] същевременно да дава възможност надлежно да се изпълняват поетите социални ангажименти и ангажименти по опазване на околната среда, свързани с отказа от производство. Помощта следва да бъде отпускана в продължение на четири пазарни години с цел намаляване на производството до необходимата степен за постигане на равновесна пазарна обстановка в Общността“.
Озаглавеният „Помощ за преструктуриране“ член 3 от този регламент предвижда:
„1.   Всяко предприятие, произвеждащо захар, изоглюкоза или инулинов сироп, на което е отпусната квота до 1 юли 2006 г., има право да получи помощ за преструктуриране за всеки тон отказана квота, при условие че през една от пазарните години 2006—2007, 2007—2008, 2008—2009 и 2009—2010 предприятието:
a)
откаже възложената от него квота на една или повече от неговите фабрики и демонтира изцяло производствените съоръжения на въпросните фабрики;
или
б)
откаже възложената от него квота на една или повече от неговите фабрики, частично демонтира производствените съоръжения на въпросните фабрики и не използва останалите производствени съоръжения на същите фабрики за производството на продуктите, обхванати от общата организация на пазара на захар;
[…]
3.   Пълното демонтиране на производствените съоръжения изисква:
a)
окончателно и цялостно прекратяване на производството на захар, изоглюкоза и инулинов сироп с въпросните производствени съоръжения;
б)
затварянето на фабриката или фабриките и демонтирането на производствените им съоръжения […]
[…]
4.   Частичното демонтиране на производствените съоръжения изисква:
a)
окончателно и цялостно прекратяване на производството на захар, изоглюкоза и инулинов сироп с въпросните производствени съоръжения;
б)
демонтирането на производствените съоръжения, които няма да бъдат използвани за новия вид производство и които са били предназначени […] за производството на продуктите, упоменати в буква а) […]
[…]
5.   Размерът на помощта за преструктуриране за един тон отказана квота е:
a)
в случая по параграф 1, буква а):
—
730,00 EUR за 2006—2007 пазарна година,
– […]
б)
в случая по параграф 1, буква б):
—
547,50 EUR за 2006—2007 пазарна година,
[…]“.
Член 4 („Прилагане на помощта за преструктуриране“) от посочения регламент гласи следното в параграф 2:
„Молбите за отпускане на помощ за преструктуриране следва да включват:
a)
план за преструктуриране;
[…]
в)
поемане на ангажимент да се откаже съответната квота през въпросната пазарна година;
г)
в случая по член 3, параграф 1, буква а) поемане на ангажимент да бъдат напълно демонтиран[и] производствените съоръжения в срока, който ще бъде определен от съответната държава член[ка];
д)
в случая по член 3, параграф 1, буква б) поемане на задължение да бъдат частично демонтирани производствените съоръжения в срока, който ще бъде поставен от съответната държава членка, и производствената площадка, заедно с останалите производствени съоръжения, да не бъдат използвани за производството на продукти, обхванати от общата организация на пазара на захар;
[…]“.
Регламентът за прилагане
Съображение 4 от регламента за прилагане има следното съдържание:
„Във връзка с отказа от квоти член 3 от [основния регламент] определя възможностите за пълно или частично демонтиране на производствените мощности, които дават право за получаване на различен размер на помощта за преструктуриране. Въпреки че при определянето на приложимите за тези две възможности условия трябва да бъде отчетено, че по-високият размер на помощта за преструктуриране се предоставя за пълно демонтиране поради по-високия размер на свързаните с това разходи, също така е уместно да се даде възможност за запазване на части от завода, които не са част от производствената линия, при условие че те могат да се използват за други цели, предвидени в плана за преструктуриране[,] особено когато тяхното използване осигурява заетост. От друга страна[,] съоръженията, които не са пряко свързани с производството на захар, трябва да бъдат демонтирани, в случай че не съществува възможност за тяхното алтернативно използване в рамките на разумен период от време и запазването им би увредило околната среда“.
Член 4 („Демонтиране на производствени мощности“) от този регламент предвижда:
„1.   В случая на пълно демонтиране, съгласно член 3, параграф 1, буква а) от [основния регламент] изискването за демонтиране на производствени мощности се отнася до:
a)
всички мощности, които са необходими за производството на захар, изоглюкоза и инулинов сироп, като например: съоръжения за съхранение, извършване на анализ, измиване и нарязване на захарно цвекло, тръстика, зърнени храни или цикория; всички съоръжения, които са необходими за извличане и преработка или концентриране на захар от захарно цвекло или тръстика, нишесте от зърнени храни, глюкоза от нишесте или инулин от цикория;
б)
частта от съоръженията, различни от посочените в буква а), които са пряко свързани с производството на захар, изоглюкоза или инулинов сироп и са необходими за обслужване на производството в рамките на квотата, от която производителят се е отказал[,] дори когато тези съоръжения могат да се използват във връзка с производството на други продукти, включително: съоръжения за загряване или преработка на вода или за производство на енергия; съоръжения за обработка на пулп от захарно цвекло или меласа; съоръжения за вътрешен транспорт;
в)
всички други съоръжения, като например пакетираща техника, които няма да бъдат използвани и които трябва да бъдат демонтирани и премахнати с оглед опазване на околната среда.
2.   В случая на частично демонтиране, съгласно член 3, параграф 1, буква б) от [основния регламент] изискването за демонтиране на производствените мощности се отнася само до тези от съоръженията, посочени в параграф 1 от настоящия член, които не са предназначени за използване за друг вид производство или друго използване на територията на завода съгласно плана за преструктуриране“.
Споровете в главните производства и преюдициалните въпроси
Дело C‑187/12
SFIR е захарно предприятие. През 2006 г. то се присъединява към временната схема за преструктуриране на захарната промишленост, установена с основния регламент (наричана по-нататък „схемата за преструктуриране“), като подава в Министерството заявление за отпускане на помощта в пълен размер, придружено с план за преструктуриране, какъвто е предвиден в член 4, параграф 2, буква а) от този регламент (наричан по-нататък „планът за преструктуриране“). Този план предвижда демонтирането на производствени съоръжения, както и запазването на някои силози. Първоначално Министерството приема заявлението за отпускане на помощ за допустимо и не възразява срещу плана за преструктуриране, копие от който изпраща на Европейската комисия.
Със съобщение № 2095 от 15 март 2011 г. (наричано по-нататък „съобщението от 2011 г.“) Министерството обаче уведомява SFIR, че след като в резултат на извършените през 2010 г. проверки констатира съществуването на силози в близост до някои закрити обекти, Комисията изготвя становище, според което запазването на тези силози не отговаря на предвидените в основния регламент и регламента за прилагане условия за получаване на помощта за преструктуриране в пълен размер. Всъщност според Комисията въпросните силози трябва да се считат за „пряко свързани с производството на захар“ по смисъла на член 4, параграф 1, буква б) от регламента за прилагане.
Освен това впоследствие AGEA приканва SFIR да пристъпи към пълно демонтиране на съоръженията, като разруши силозите преди 31 март 2012 г. AGEA уведомява SFIR и че внесената от него гаранция за изпълнение на поетите във връзка с участието му в схемата за преструктуриране задължения не може да бъде освободена. SFIR обжалва това решение и няколко други свързани акта пред Tribunale administrativo regionale per il Lazio.
С решение № 9481 от 1 декември 2011 г. жалбата на SFIR е уважена частично — само относно освобождаването на гаранцията за частта, съответстваща на помощта за преструктуриране, предоставена за частично демонтиране. В останалата им част исканията са отхвърлени. Основанията за обжалване, изведени от твърдението, че „пълното демонтиране“ на производствените съоръжения, за което се предоставя помощ с 25 % по-висока от тази за„частично демонтиране“, не включва разрушаването на въпросните силози, са отхвърлени. Tribunale administrativo regionale per il Lazio приема, че доколкото производствените съоръжения включват такива, които са използвани на следващите производството етапи на съхраняване и разфасоване, запазването им е възможно само ако са предназначени за производството на други продукти или за използването на промишления обект по друг начин.
SFIR обжалва това решение пред Consiglio di Stato, който решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Трябва ли пълното демонтиране на съоръжения за производство на захар, изоглюкоза и инулинов сироп по смисъла на член 3 от [основния регламент], правилата за прилагане на който са уредени в [регламента за прилагане], да се разбира в смисъл, че подлежат на демонтиране единствено съоръженията, които са необходими за производството, както изрично е предвидено в посочения член 3 от [основния] регламент, в съответствие с който трябва да се тълкува [регламентът за прилагане], доколкото в противен случай същият регламент би бил невалиден? В резултат на това подлежат ли на демонтиране съгласно член 3 от [основния регламент] и член 4 от [регламента за прилагане] само съоръженията, предназначени за производството на захар, изоглюкоза и инулинов сироп, както и другите съоръжения по смисъла на посочения член 4, буква в) от [регламента за прилагане], включително съоръженията за разфасоване, които не се използват или трябва да бъдат демонтирани или премахнати с оглед опазването на околната среда, и следователно могат ли съоръженията, които не са свързани с производството на захар, изоглюкоза и инулинов сироп, които се използват, но за други дейности, например в случая — за разфасоване, и които не подлежат на премахване с оглед опазването на околната среда, да бъдат запазени, тъй като за тях не се прилага задължението за демонтиране, посочено в споменатите общностни регламенти?“.
Дело C‑188/12
Italia Zuccheri/Co.Pro.B. също е захарно предприятие, което през 2006 г. се присъединява към схемата за преструктуриране, като подава в Министерството заявление за отпускане на помощта в пълен размер. Планът за преструктуриране, обявен за допустим от Министерството, предвижда запазването на някои силози за дългосрочно съхранение и на съоръжения за разфасоване и търговско разпространение.
Със съобщението от 2011 г. Italia Zuccheri/Co.Pro.B., подобно на SFIR, е уведомено за становището на Комисията относно запазването на силозите за съхранение. Впоследствие AGEA приканва Italia Zuccheri/Co.Pro.B. да разруши преди 31 март 2012 г. въпросните силози и го уведомява, че внесените от него гаранции не могат да бъдат освободени.
Italia Zuccheri/Co.Pro.B. обжалва това решение и няколко други свързани акта пред Tribunale administrativo regionale per il Lazio, който с решение от 1 декември 2011 г. уважава частично жалбата — само относно освобождаването на гаранциите за частта, съответстваща на помощта за преструктуриране, предоставена за частично демонтиране. В останалата си част исканията са отхвърлени.
Italia Zuccheri/Co.Pro.B. обжалва това решение пред Consiglio di Stato, който решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Трябва ли членове 3 и 4 от [основния регламент] и член 4 от [регламента за прилагане] да се тълкуват в смисъл, че изразът „производствени съоръжения“ не включва съоръженията, използвани от захарните предприятия за съхраняване, разфасоване или пакетиране на захарта за целите на търговското ѝ разпространение, и че поради това за съоръжения като силозите е необходимо да се извърши анализ във всеки случай поотделно, за да се провери дали тези съоръжения са свързани с „производствената линия“ или с други дейности, различни от производството?
2)
По-специално трябва ли член 4 от [регламента за прилагане] да се тълкува в смисъл, че доколкото не са свързани с производствения цикъл, съоръжения, като например силозите, използвани от захарните предприятия за съхраняване, разфасоване или пакетиране на захарта изключително за целите на търговското ѝ разпространение, попадат в категорията на съоръженията по буква в) на този член, а не по букви а) и б) от него, в съответствие с текста и с целите на [основния регламент] и на [регламента за прилагане], посочени по-конкретно в съображение 4 от последния?
3)
При условията на евентуалност, предвид членове 3 и 4 от [основния регламент], както и нормите от по-висш ранг и принципите на първичното европейско право, невалиден ли е член 4 от [регламента за прилагане], ако се тълкува в смисъл, че към съоръженията, посочени в неговия параграф 1, букви а) и б), спадат и съоръженията, които се използват от захарните предприятия за съхраняване, разфасоване или пакетиране на захарта за целите на търговското ѝ разпространение, бидейки очевидно, че целта на [основния регламент] е да ограничи производствения капацитет на захарните предприятия, а не да им попречи изобщо да извършват дейност в сектора на търговското разпространение, като използват захар, произведена в рамките на производствените квоти за други съоръжения или предприятия?
4)
При условията на евентуалност спрямо предходното членове 3 и 4 от [основния регламент] и член 4 от [регламента за прилагане] валидни ли са с оглед на нормите от по-висш ранг и принципите на първичното европейско право, ако се тълкуват в смисъл, че понятието „производствени съоръжения“ или „пряко свързани с производството съоръжения“ обхваща съоръженията, използвани от захарните предприятия за съхраняване, разфасоване или пакетиране на захарта за целите на търговското ѝ разпространение?“.
Дело C‑189/12
Eridania Sadam е също захарно предприятие. През 2006 г. то се присъединява към схемата за преструктуриране, като подава в Министерството заявление за отпускане на помощта в пълен размер. Планът за преструктуриране, обявен за допустим от Министерството, предвижда запазването на някои силози за дългосрочно съхранение и на съоръжения за разфасоване.
Със съобщението от 2011 г. Eridania Sadam, подобно на SFIR и Italia Zuccheri/Co.Pro.B, е уведомено за становището на Комисията относно запазването на силозите за съхранение. Впоследствие AGEA приканва Eridania Sadam да разруши преди 31 март 2012 г. въпросните силози и го уведомява, че внесените гаранции не могат да бъдат освободени.
Eridania Sadam обжалва това решение и няколко други свързани акта пред Tribunale administrativo regionale per il Lazio, който с решение от 1 декември 2011 г. уважава частично тази жалба — само относно освобождаването на гаранциите за частта, съответстваща на помощта за преструктуриране за частично демонтиране. В останалата им част исканията са отхвърлени.
Eridania Sadam обжалва това решение пред Consiglio di Stato, който решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Трябва ли членове 3 и 4 от [основния регламент] и член 4 от [регламента за прилагане] да се тълкуват в смисъл, че изразът „производствени съоръжения“ не включва съоръженията, използвани от захарните предприятия за дейността по разфасоване на захарта за целите на търговското ѝ разпространение, и че поради това за съоръжения като силозите е необходимо да се извърши анализ във всеки случай поотделно, за да се провери дали тези съоръжения са свързани с „производствената линия“ или с други, различни от производството дейности, например разфасоването?
2)
При условията на евентуалност, предвид членове 3 и 4 от [основния регламент], както и нормите от по-висш ранг и принципите на първичното европейско право, невалиден ли е член 4 от [регламента за прилагане], ако се тълкува в смисъл, че към съоръженията, посочени в неговия параграф 1, букви а) и б), спадат и съоръженията, които се използват от захарните предприятия за дейността по разфасоване на захарта за целите на търговското ѝ разпространение, бидейки очевидно, че целта на [основния регламент] е да ограничи производствения капацитет на захарните предприятия, а не да им попречи изобщо да извършват дейност в сектора на търговското разпространение, като използват захар, произведена в рамките на производствените квоти за други съоръжения или предприятия?
3)
При условията на евентуалност спрямо предходното членове 3 и 4 от [основния регламент] и член 4 от [регламента за прилагане] валидни ли са с оглед на нормите от по-висш ранг и принципите на първичното европейско право, ако се тълкуват в смисъл, че понятието „производствени съоръжения“ или „пряко свързани с производството съоръжения“ обхваща съоръженията, използвани от захарните предприятия за дейността по разфасоване на захарта за целите на търговското ѝ разпространение?“.
С определение на председателя на Съда от 11 май 2012 г. дела C‑187/12—C‑189/12 са съединени за целите на писмената и устната фаза на производството, както и на съдебното решение.
По преюдициалните въпроси
По единствения въпрос по дело C‑187/12, първия и втория въпрос по дело C‑188/12 и първия въпрос по дело C‑189/12
С тези въпроси, които следва да се разгледат заедно, запитващата юрисдикция пита по същество дали членове 3 и 4 от основния регламент и член 4 от регламента за прилагане трябва да се тълкуват в смисъл, че понятието „производствени съоръжения“ включва съоръжения, като например силози, които се използват за съхраняването, разфасоването или пакетирането на захарта за целите на търговското ѝ разпространение, и евентуално дали трябва да се извърши анализ във всеки случай поотделно, за да се провери дали въпросните съоръжения са действително свързани с производствената линия или с други дейности, различни от производството.
В това отношение следва да се отбележи най-напред, че нито основният регламент, нито регламентът за прилагане съдържат определение на това понятие.
По-нататък следва да се припомни, че при липсата на такова определение обхватът на споменатото понятие, съдържащо се в член 3 от основния регламент и включващо съгласно член 4, параграф 1, букви а) и б) от регламента за прилагане както „мощности[те], които са необходими за производството на захар“, така и „съоръженията, […] пряко свързани с производството на захар“, трябва да се определи, съгласно трайната практика на Съда, като се вземе предвид общият контекст, в който това понятие е използвано, и неговият обичаен смисъл в говоримия език (вж. в този смисъл Решение от 4 май 2006 г. по дело Massachusetts Institute of Technology,
C-431/04, Recueil, стр. I-4089
, точка 17 и цитираната съдебна практика, както и Решение от 13 декември 2012 г. по дело BLV Wohn- und Gewerbebau, C‑395/11, точка 25). Освен това е необходимо при тълкуването на разпоредба на правото на Съюза да се вземат предвид и целите на правната уредба, от която тя е част (вж. в този смисъл Решение от 29 януари 2009 г. по дело Petrosian,
C-19/08, Сборник, стр. I-495
, точка 34 и цитираната съдебна практика).
Следва да се отбележи, първо, че по делата в главните производства част от заинтересованите страни, които са представили становища, застъпват тълкуването, че поначало силозите не спадали към производствените съоръжения, тъй като били предназначени за съхраняването на готовия продукт, а не за производството в строгия смисъл на думата, като по този начин възприемат твърде тясно определение на понятието „производство“, обозначаващо химически или физически процес, който в случаите по главните производства се изразява в извличането на захар от суровината.
Понятието „производство“ обаче може да включва и други етапи от създаването на продукт, предхождащи или следващи химическия или физическия процес на преработка. Съхранението на захарта, която не е разфасована непосредствено след извличането ѝ от суровината, може да се счита за част от процеса на производство, като например съхраняването на захарно цвекло преди обработването му с цел извличане на захарното съдържание, което изрично е възприето в член 4, параграф 1, буква а) от регламента за прилагане като необходимо за производството. В този смисъл съхранението може да се счита за „пряко свързано с производството на захар“ по смисъла на член 4, параграф 1, буква б) от този регламент.
Второ, що се отнася до общия контекст и целите на разглежданата правна уредба, необходимо е да се припомни, че съгласно съображение 5 от основния регламент със схемата за преструктуриране се цели „намаляване на производството до необходимата степен за постигане на равновесна пазарна обстановка в Общността“. От тази гледна точка всяко съоръжение, чието използването може да повлияе върху количеството захар, което може да бъде произведено, би трябвало по принцип да се счита за производствено съоръжение, обхванато от задължението за демонтиране.
В това отношение, от една страна, изграждането на силоз на територията на захарна фабрика е определящо за производствения процес, доколкото последният зависи от наличието и близостта на съоръжения за съхранение. От друга страна, най-малкото когато сам по себе си или заедно с други силози на производителя има капацитет за съхранение, надвишаващ количеството захар, произведена от този производител в течение на средна пазарна година в сектора на захарта, силозът позволява на този производител да преработи цялата реколта дори в случай че произведеното от тази реколта надвиши предвидените за дадена пазарна година продажби. Освен това благодарение на така създадения запас производителят може да пусне на вътрешния пазар през следващите пазарни години допълнителни количества захар, получени от собствената му производствена дейност.
По този начин такива силози могат да повлияят пряко на количествата захар, които могат да бъдат произведени, и на производствените процеси, които са зависими от близостта на съоръжение за съхранение. Те позволяват по-специално да се отложат частично или изцяло продажбите на количеството произведена захар през дадена пазарна година и така да се повлияе върху „пазарна[та] обстановка в Общността“ по смисъла на съображение 5 от основния регламент.
Трето, съгласно член 3, параграф 3, букви a) и б) от основния регламент отпускането на пълната помощ предполага освен окончателното и пълно прекратяване на производството на захар от съответните производствени съоръжения и тяхното демонтиране, също и „затварянето на фабриката“. Следователно разглежданата в главните производства правна уредба изхожда явно от постулата, че по общо правило съответният промишлен комплекс трябва, с оглед отпускането на помощта за преструктуриране в пълен размер, да бъде изцяло изведен от употреба. Възможността да не се демонтират или дори да се продължи използването в бъдеще на съоръжения, различни от тези за производство, като същевременно се запази правото на пълна помощ, представлява следователно изключение от това правило, което трябва да се тълкува тясно.
С оглед на всички тези обстоятелства е видно, че силоз, предназначен за съхраняването на захар от получателя на помощта, трябва да се счита за производствено съоръжение, и то независимо от факта, че се използва и за други дейности, какъвто, изглежда, отчасти е случаят по главните производства.
За сметка на това може да не подлежи на демонтиране силоз, по отношение на който е установено, че по различни причини, по-специално технически или търговски, е недопустимо да се използва за съхраняване на произведената от получателя на помощта захар, и който се използва единствено за съхраняване на произведена в рамките на квота захар, оставена на съхранение от други производители или закупена от тях.
Същото важи и в случая, когато производителят докаже, че неговият силоз служи единствено за разфасоването или пакетирането на захар, произведена другаде в рамките на квота, доколкото дейността по разфасоване, включително тази по пакетиране, не е свързана, предвид текста на член 4, параграф 1, буква в) от регламента за прилагане, с производството на захар.
Така, националната юрисдикция трябва във всеки случай поотделно да преценява дали даден силоз представлява или не производствено съоръжение, предвид техническите характеристики или действителното му използване.
С оглед на всичко изложено по-горе на единствения въпрос по дело C‑187/12, на първия и втория въпрос по дело C‑188/12 и на първия въпрос по дело C‑189/12 следва да се отговори, че членове 3 и 4 от основния регламент и член 4 от регламента за прилагане трябва да се тълкуват в смисъл, че за целите на тези разпоредби понятието „производствени съоръжения“ включва силозите, предназначени за съхраняването на захар на получателя на помощта, и то независимо от факта, че те се използват и за други дейности. Това понятие не обхваща нито силозите, които се използват единствено за съхраняването на захар, произведена в рамките на квота и оставена на съхранение от други производители или закупена от тях, нито силозите, използвани само за разфасоването или пакетирането на захар за целите на търговското ѝ разпространение. Националната юрисдикция трябва да извърши тази преценка във всеки случай поотделно с оглед на техническите характеристики или на действителното използване на съответните силози.
По третия и четвъртия въпрос по дело C‑188/12, както и по втория и третия въпрос по дело C‑189/12
С тези въпроси, които следва да се разгледат заедно, запитващата юрисдикция пита по същество дали с оглед на нормите от по-висш ранг и принципите на първичното право на Съюза членове 3 и 4 от основния регламент и член 4 от регламента за прилагане са валидни, ако се тълкуват в смисъл, че понятието „производствени съоръжения“ обхваща съоръженията, които са използвани от захарните предприятия за съхраняването, разфасоването или пакетирането на захарта за целите на търговското ѝ разпространение.
В това отношение следва да се припомни най-напред, че съоръженията за разфасоване като такива не представляват производствени съоръжения по смисъла на разглежданата в главните производства правна уредба, както следва ясно от член 4, параграф 1, буква в) от регламента за прилагане. В резултат на това по отношение на тези съоръжения, които включват по-специално съоръженията за пакетиране, посочени от запитващата юрисдикция, не възниква въпрос за валидността на членове 3 и 4 от основния регламент и на член 4 от регламента за прилагане.
Що се отнася по-нататък до съоръженията за съхранение, които могат да включват тези, използвани и за дейностите по разфасоване, от отговора, даден на единствения въпрос по дело C‑187/12 в точка 35 от настоящото решение, следва, че те спадат към производствените съоръжения по смисъла на член 3, параграф 1, буква a) от основния регламент, стига да са предназначени именно за съхраняването на захар на получателя на помощта.
Във връзка с последните съоръжения е наложително да се отбележи, че запитващата юрисдикция не уточнява нормите от по-висш ранг и принципите на първичното право на Съюза, които биха могли да бъдат противопоставени на задължението за демонтиране на тези съоръжения, предвидено в членове 3 и 4 от основния регламент и член 4 от регламента за прилагане. Както обаче следва от писмените и устните становища на заинтересованите страни, валидността на тези разпоредби следва да се прецени от гледна точка на принципите на пропорционалност и на равно третиране.
Що се отнася, първо, до принципа на пропорционалност, следва да се отбележи, от една страна, че производител, който се откаже от възложената на една от неговите фабрики квота, демонтира по-голямата част от производствените съоръжения, с изключение на един силоз, който трябва да се счита за производствено съоръжение, и продължи да използва този силоз за съхраняването на захар, произведена от него в останалите му производствени обекти, поначало няма право на помощ за преструктуриране поради забраната по член 3, параграф 1, буква б) от основния регламент недемонтираните производствени съоръжения да се използват за производството на продукти, обхванати от общата организация на пазара на захар.
От друга страна, същият производител би имал право, в случая на пълно демонтиране, на пълната помощ за преструктуриране, въпреки че допълнителните финансови разходи, свързани с демонтирането на силоза, представляват, както следва от отговорите, дадени от заинтересованите страни на поставен от Съда въпрос, само малка част от общата стойност на разходите за демонтиране.
В това отношение следва да се припомни, че принципът на пропорционалност, който е част от общите принципи на правото на Съюза, изисква актовете на институциите на Съюза да не надхвърлят границите на подходящото и необходимото за постигането на легитимните цели, които се преследват със съответната правна уредба, като се има предвид, че когато съществува избор между няколко подходящи мерки, трябва да се прибегне до мярката, която създава най-малко ограничения, а породените от нея неудобства не трябва да са несъразмерни с тези цели (вж. по-специално Решение от 21 юли 2011 г. по дело Beneo-Orafti,
C-150/10, Сборник, стр. I-6843
, точка 75 и цитираната съдебна практика).
Освен това съгласно трайната съдебна практика, що се отнася до съдебния контрол върху условията за прилагането на подобен принцип, предвид широкото право на преценка, с което разполага законодателят на Европейския съюз в областта на общата селскостопанска политика, единствено явно неподходящият характер на приета в тази област мярка с оглед на целта, която компетентната институция възнамерява да постигне, може да засегне законосъобразността на подобна мярка. Следователно трябва да се установи не дали приетата от законодателя мярка е била единствената или най-добрата възможна, а дали е била явно неподходяща (Решение по дело Beneo‑Orafti, посочено по-горе, точки 76 и 77 и цитираната съдебна практика).
Що се отнася, при тези условия, до пропорционалността на разглежданата в главните производства правна уредба, следва да се отбележи, че схемата за преструктуриране почива върху доброволното участие на производителите, като целта ѝ съгласно съображение 5 от основния регламент е „да бъде въведен важен икономически стимул, под формата на адекватна помощ за преструктуриране, за предприятията от захарната промишленост с най-ниска продуктивност, [така че те] да се откажат от част от отпуснатата им производствена квота“.
Тази правна уредба позволява на производителя да реши свободно дали иска да се възползва от помощта, да избере фабриката, за която се отказва от съответната квота и евентуално да избере пълно или пък само частично демонтиране на производствените съоръжения. Така ползата, която производителят може да извлече от помощта за преструктуриране, зависи в голяма степен от избраното от самия него.
От тази гледна точка разглежданата в главните производства правна уредба не е непропорционална.
Що се отнася, второ, до спазването на принципа на равно третиране, евентуални съмнения биха могли да възникнат във връзка с отпускането, без разграничение, на еднаква по размер помощ за преструктуриране за всеки тон отказана квота както когато съответният производител има силоз, който трябва да демонтира, така и когато той не разполага с такъв силоз и няма да направи разходи за неговото демонтиране.
Във връзка с това следва да се напомни, че според установената съдебна практика член 40, параграф 2, втора алинея ДФЕС, който забранява всякаква дискриминация в рамките на общата селскостопанска политика, е само специфичен израз на общия принцип на равенство, който изисква да не се третират по различен начин сходни положения и да не се третират еднакво различни положения, освен ако такова разграничаване не е обективно обосновано (Решение от 11 юни 2009 г. по дело Agrana Zucker,
C-33/08, Сборник, стр. I-5035
, точка 46 и цитираната съдебна практика).
Съображенията, изложени в точки 40—46 от настоящото решение, които водят до извода, че разглежданата в главните производства правна уредба не е непропорционална, могат да бъдат отнесени към преценката за спазването на принципа на равно третиране.
Всъщност, от една страна, следва да се припомни, че въпросната помощ има за цел да подтикне производителя да се откаже доброволно от производствената квота, предоставена на захарна фабрика. С оглед на тази цел положението на производител на захар, който решава да се откаже от квота, предоставена на оборудвана със силоз фабрика, и това на производител, който трябва да демонтира необорудвана със силоз фабрика, са съвсем сходни, когато тези производители се отказват от еднакъв брой тона от отпуснатата им квота.
От друга страна, както бе припомнено в точка 41 от настоящото решение, преките разходи, с които е свързано разрушаването на даден силоз, представляват само малка част от общата стойност на разходите за демонтирането на производствените съоръжения. При тези условия законодателят на Съюза, който, видно от посочената в точка 43 от настоящото решение съдебна практика, разполага с широко право на преценка в областта на общата селскостопанска политика, не е приел мярка, която е явно неподходяща предвид преследваната цел, а именно да се ограничи производството на захар, за да се възстанови равновесието на вътрешния пазар, като не е предвидил, че твърдата сума на помощта за тон отказана квота зависи от това дали определената от производителя за демонтиране фабрика разполага или не със силоз.
Този извод не се опровергава от факта, че действителните разходи за демонтирането, както отбелязват в съдебното заседание няколко заинтересовани страни, могат да бъдат действително много високи, що се отнася до разглежданите в главното производство силози, поради това че ако тези силози трябва да бъдат демонтирани, разходите за изграждането им отново биха били за производителите значително по-големи от тези за демонтирането им. Всъщност такова повторно изграждане и такова използване на силозите за производството на захар биха били несъвместими със задължението, предвидено в член 3, параграф 3, буква а) и параграф 4, буква a) от основния регламент, за окончателно и пълно прекратяване на производството на захар от съответните производствени съоръжения.
С оглед на всичко изложено по-горе на третия и четвъртия въпрос по дело C‑188/12, както и на втория и третия въпрос по дело C‑189/12 следва да се отговори, че при тяхното разглеждане не се установяват обстоятелства, които могат да засегнат валидността на членове 3 и 4 от основния регламент и на член 4 от регламента за прилагане.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (първи състав) реши:

1)
Членове 3 и 4 от Регламент (ЕО) № 320/2006 на Съвета от 20 февруари 2006 година за установяване на временна схема за преструктуриране на захарната индустрия в Общността и за изменение на Регламент (EО) № 1290/2005 относно финансиране на Общата селскостопанска политика и член 4 от Регламент (EО) № 968/2006 на Комисията от 27 юни 2006 година относно формулиране на подробни правила за прилагането на Регламент (ЕО) № 320/2006 трябва се тълкуват в смисъл, че понятието „производствени съоръжения“ включва силозите, предназначени за съхраняването на захар на получателя на помощта, и то независимо от факта, че те се използват и за други дейности. Това понятие не обхваща нито силозите, които се използват единствено за съхраняването на захар, произведена в рамките на квота и оставена на съхранение от други производители или закупена от тях, нито силозите, използвани само за разфасоването или пакетирането на захар за целите на търговското ѝ разпространение. Националната юрисдикция трябва да извърши тази преценка във всеки случай поотделно с оглед на техническите характеристики или на действителното използване на съответните силози.

2)
При разглеждането на третия и четвъртия въпрос по дело C‑188/12, както и на втория и третия въпрос по дело C‑189/12 не се установяват обстоятелства, които могат да засегнат валидността на членове 3 и 4 от Регламент № 320/2006 и на член 4 от Регламент № 968/2006.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: италиански.