CELEX: 62011CJ0663
Řízení o předběžné otázce
Směrnice 92/12/EHS
Spotřební daně
Výrobky propuštěné pro domácí spotřebu v členském státě, kde byla zaplacena spotřební daň
Tytéž výrobky dopravené do jiného členského státu, kde byla rovněž zaplacena spotřební daň
Žádost o vrácení spotřební daně zaplacené v prvním členském státě
Zamítnutí z důvodu nepodání žádosti před odesláním zboží
Slučitelnost s unijním právem

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu ustanovení směrnice Rady 92/12/EHS ze dne 25. února 1992 o obecné úpravě, držení, pohybu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani (
Úř. věst. L 76, s. 1
), ve znění směrnice Rady 92/108/EHS ze dne 14. prosince 1992 (
Úř. věst. L 390, s. 124
; Zvl. vyd. 09/01 s. 235, dále jen „směrnice 92/12“).
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi společností Scandic Distilleries SA (dále jen „Scandic“) a Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili (Generální ředitelství pro správu velkých daňových poplatníků, dále jen „Direcţia Generală“) ohledně vrácení spotřebních daní po dodání výrobků, které takovým daním podléhají, a které jsou určeny ke spotřebě v jiném členském státě než v Rumunsku.
Právní rámec
Unijní právo
Osmnáctý bod odůvodnění směrnice 92/12 uvádí, že „zaplacení spotřebních daní v členském státě, ve kterém byly výrobky propuštěny pro domácí spotřebu, musí mít za následek vrácení těchto daní, nejsou-li tyto výrobky určeny ke spotřebě v tomto členském státě“.
Článek 6 odst. 1 uvedené směrnice zní:
„Daňová povinnost ke spotřební dani vzniká dnem propuštění výrobků pro domácí spotřebu nebo dnem zjištění manka, které podléhá spotřební dani [...].
Propuštěním výrobků podléhajících spotřební dani pro domácí spotřebu se rozumí:
a)
každé opuštění, včetně neoprávněného, režimu s podmíněným osvobozením od daně;
b)
každá výroba, včetně neoprávněné, těchto výrobků mimo režim s podmíněným osvobozením od daně;
c)
každý dovoz, včetně neoprávněného, těchto výrobků, pokud tyto výrobky nebyly propuštěny do režimu s podmíněným osvobozením od daně.“
Ustanovení čl. 7 odst. 1 až 6 směrnice 92/12 zní:
„1.   Skladují-li se pro obchodní účely v některém členském státě výrobky podléhající spotřební dani, které již byly v jiném členském státě propuštěny pro domácí spotřebu, vyměří se spotřební daň v tom členském státě, ve kterém se výrobky skladují.
2.   K tomuto účelu, a aniž je dotčen článek 6, vzniká v případech, kdy jsou výrobky, které již byly v jednom členském státě propuštěny pro domácí spotřebu podle článku 6, dodány nebo určeny k dodání anebo použití v jiném členském státě pro účely hospodářského subjektu nezávisle vykonávajícího hospodářskou činnost nebo pro účely veřejnoprávního subjektu, daňová povinnost v tomto jiném členském státě.
3.   V závislosti na všech okolnostech dluží daň osoba dodávající výrobky nebo skladující výrobky určené k dodání nebo osoba přijímající výrobky pro použití ve členském státě jiném než členský stát, kde byly výrobky propuštěny pro domácí spotřebu, anebo dotyčný hospodářský nebo veřejnoprávní subjekt.
4.   Výrobky uvedené v odstavci 1 jsou přepravovány mezi územími různých členských států s průvodním dokladem uvádějícím hlavní údaje z dokladu uvedeného v čl. 18 odst. 1. Obsah a forma tohoto dokladu se stanoví postupem podle článku 24.
5.   Osoba, hospodářský subjekt nebo veřejnoprávní subjekt uvedený v odstavci 3 musí splnit tyto požadavky:
a)
před odesláním zboží podá prohlášení pro finanční orgány členského státu určení a zaručí úhradu spotřební daně;
b)
zaplatí spotřební daň v členském státě určení podle postupu stanoveného tímto členským státem;
c)
souhlasí s jakoukoliv kontrolou, která umožní orgánům členského státu určení se přesvědčit, že zboží bylo skutečně dodáno a že byla zaplacena spotřební daň, které zboží podléhá.
6.   Spotřební daň zaplacená v prvním členském státě podle odstavce 1 se v souladu s čl. 22 odst. 3 vrátí plátci.“
Článek 22 směrnice 92/12 zní následovně:
„1.   Ve vhodných případech mohou být výrobky podléhající spotřební dani, které byly propuštěny pro domácí spotřebu na žádost hospodářského subjektu při výkonu jeho povolání, způsobilé k vrácení spotřební daně finančními orgány členského státu, ve kterém byly tyto výrobky propuštěny pro domácí spotřebu, pokud nejsou určeny ke spotřebě v tomto členském státě.
Členské státy však mohou zamítnout žádost o vrácení daně, nejsou-li splněna jimi stanovená kritéria.
2.   Při použití odstavce 1 platí tato ustanovení:
a)
před odesláním zboží musí odesílatel příslušným orgánům svého členského státu podat žádost o vrácení daně a prokázat, že spotřební daň byla zaplacena. Příslušné orgány však nemohou odmítnout vrácení daně výlučně proto, že nebyl předložen doklad vystavený týmiž orgány, dosvědčující, že byla provedena platba;
b)
k odeslání zboží podle písm. a) dojde v souladu s ustanoveními hlavy III;
c)
odesílatel předloží příslušným orgánům svého členského státu navrácené vyhotovení dokladu uvedeného v písmenu b) řádně označeného příjemcem, jež musí být provázeno dokladem osvědčujícím vyměření daně členským státem spotřeby zboží nebo musí být doloženy následující údaje:
—
adresa místně příslušného finančního orgánu členského státu určení,
—
den přijetí prohlášení tímto místně příslušným orgánem společně s uvedením jednacího nebo registračního čísla tohoto prohlášení,
d)
výrobky podléhající spotřební dani, které byly propuštěny pro domácí spotřebu ve členském státě a nesou jeho daňové nebo identifikační značení, mohou být způsobilé k vrácení spotřební daně finančními orgány členského státu, který vydal daňové nebo identifikační značení, jestliže jeho finanční orgány zjistí, že tato značení byla zničena.
3.   V případech uvedených v článku 7 je odesílající členský stát povinen vrátit zaplacenou spotřební daň pouze tehdy, byla-li spotřební daň již dříve zaplacena v členském státě určení postupem podle čl. 7 odst. 5.
Členské státy však mohou zamítnout takovou žádost o vrácení daně, nejsou-li splněna jimi stanovená kritéria.
[...]
5.   Finanční orgány každého členského státu stanoví postup a pravidla kontroly týkající se vracení daně na jeho území. Členské státy zajistí, že vracená částka spotřební daně nepřevýší částku spotřební daně skutečně zaplacenou.“
Rumunské právo
Článek 192-6 zákona o daních, který se týká vrácení spotřební daně za výrobky, za které byla spotřební daň zaplacena, zní:
„1.   Hospodářský subjekt může v rámci své činnosti požádat o vrácení spotřební daně z výrobků podléhajících spotřební dani, které byly propuštěny pro domácí spotřebu v Rumunsku, jestliže jsou tyto výrobky určeny ke spotřebě v jiném členském státě, při dodržení následujících podmínek:
a)
hospodářský subjekt, který odesílá výrobky, musí před jejich odesláním podat žádost o vrácení daně k příslušnému daňovému orgánu a prokázat zaplacení spotřební daně;
b)
dodání výrobků do členského státu určení proběhne v souladu s ustanoveními článku 192-4;
c)
hospodářský subjekt odesílající zboží musí příslušným daňovým orgánům předložit kopii dokladu o odeslání podle článku 192-5, potvrzenou příjemcem, ke které musí přiložit doklad, který potvrzuje, že v členském státě určení byla zaplacena spotřební daň. Hospodářský subjekt odesílající zboží musí rovněž uvést adresu místně příslušného daňového orgánu členského státu určení a den přijetí prohlášení tímto místně příslušným orgánem spolu s uvedením registračního čísla tohoto prohlášení.“
2.   Pro výrobky podléhající spotřební dani, které nesou daňové značení a byly propuštěny pro domácí spotřebu v Rumunsku, mohou být spotřební daně příslušným finančním orgánem vráceny, jestliže tento orgán konstatuje, že příslušná daňová značení byla zničena v souladu s podmínkami stanovenými právními předpisy.
3.   V případech uvedených v článku 192-3 je příslušný finanční orgán povinen vrátit zaplacenou spotřební daň pouze tehdy, pokud byly spotřební daně již zaplaceny v členském státě určení, v souladu s postupem uvedeným v čl. 192-3 odst. 5.
4.   V případech uvedených v čl. 192-8 odst. 1 může příslušný finanční orgán na žádost prodejce vrátit zaplacenou spotřební daň, pokud prodejce dodržel postupy uvedené v čl. 192-8 odst. 4.“
Bod 18-4 prováděcích pravidel k daňovému zákonu, schválených rozhodnutím rumunské vlády č. 44/2004 (dále jen „bod 18-4 prováděcích pravidel“ ), který se týká článku 192-6 zákona o daních, zní následovně:
„1.   Hospodářský subjekt odesílající zboží, který má v úmyslu požádat o vrácení spotřební daně zaplacené za výrobky určené ke spotřebě v jiném členském státě, musí před odesláním výrobků podat u územního daňového orgánu, u kterého je registrován jako osoba povinná k dani, žádost o vrácení daně, jejíž vzor je uveden v příloze 11, a prokázat, že za tyto výrobky byla zaplacena spotřební daň.
2.   Po přijetí výrobků příjemcem a po zaplacení spotřební daně v členském státě určení musí hospodářský subjekt odesílající zboží předložit územnímu daňovému orgánu, u kterého je registrován jako osoba povinná k dani, pro účely vrácení spotřebních daní doklady uvedené v článku 192-6 odst. 1 písm. c) zákona o daních.
3.   Spotřební daň, která má být vrácena, odpovídá odeslanému a skutečně dodanému množství.
4.   Spotřební daně se vrací v souladu s ustanoveními daňového řádu.
5.   Pokud jde o výrobky podléhající spotřební dani, které nesou daňové značení, byly propuštěny pro domácí spotřebu v Rumunsku a jsou určeny ke spotřebě v jiném členském státě, mohou být spotřební daně územním finančním orgánem vráceny pouze ve výši odpovídající částce spotřebních daní vztahující se k množství odeslaných výrobků. Daňová značení musejí být odstraněna pod finančním dohledem, na žádost hospodářského subjektu provádějícího odeslání.
6.   Pokud má rumunský hospodářský subjekt přijmout výrobky podléhající spotřebním daním, které byly propuštěny pro domácí spotřebu v jiném členském státě, je před odesláním výrobků dodavatelem povinen učinit ohledně těchto výrobků prohlášení pro územní finanční orgány. Na základě tohoto prohlášení je územní finanční orgán uvědomen o plnění, které má být uskutečněno a u něhož povinnost zaplatit spotřebních daň vzniká okamžikem přijetí výrobků, přičemž lhůtou splatnosti je první pracovní den následující po dni, kdy byly výrobky přijaty.“
Spor v původním řízení a předběžné otázky
Rumunská společnost Scandic uvádí v Rumunsku a jiných členských státech na trh alkoholické výrobky. V únoru, březnu, květnu, červnu a červenci 2009 propustila v Rumunsku alkoholické výrobky pro domácí spotřebu určené ke spotřebě v České republice a zaplatila za tyto výrobky v Rumunsku spotřební daně.
Mezi zářím 2009 a únorem 2010 společnost Scandic požádala Direcţia Generală podle článku 22 směrnice 92/12 a článku 192-6 rumunského zákona o daních o vrácení těchto daní. Žádosti o vrácení byly podány v souladu s uvedeným článkem zákona o daních a bodem 18-4 prováděcích pravidel. Scandic splnila všechny požadavky uvedené v příloze č. 11 hlavy VII zákona o daních, jelikož poskytla informace týkající se jména příjemce a jeho daňového identifikačního čísla, popisu odeslaných výrobků, data převzetí výrobků, převzatého množství a platby spotřební daně v členském státě určení.
Žádosti o vrácení byly podány poté, co zboží došlo do České republiky. Společnost Scandic vysvětlila toto zpoždění tím, že neměla k dispozici všechny dokumenty uvedené v příloze 11 hlavy VII zákona o daních před tím, než zboží došlo do místa určení a spotřební daň byla zaplacena v členském státě určení. Scandic uvedla, že se tímto postupem snažila vyhnout riziku, že budou její žádosti o vrácení odmítnuty z důvodu nedostatečnosti dokladů, i když to znamenalo značně opožděné vrácení částek, které předem zaplatila.
Jelikož se podle společnosti Scandic informace uvedené v této příloze č. 11 týkaly zejména dne přijetí výrobků a přijatého množství, mohly tyto informace a související doklady být poskytnuty až po dodání zboží do členského státu určení. Tvrdí, že podání úplné žádosti o vrácení bylo tedy možné až po dodání a přijetí dotčených výrobků v České republice. Scandic dále uvádí, že ze vzoru žádosti o vrácení v uvedené příloze č. 11 vyplývá, že žádosti o vrácení daně se podávají měsíčně, a nikoliv před odesláním výrobků, které podléhají spotřební dani, do jiného členského státu.
Jelikož Direcţia Generală nevyhověla žádostem o vrácení daně podaným společností Scandic, podala tato společnost žalobu u Tribunalul Bihor, přičemž navrhla, aby bylo Direcţia Generală uloženo vrátit dotčené spotřební daně včetně úroků.
Direcţia Generală v rámci své obhajoby uvedlo, že všechny nezbytné doklady vyžadované v článku 192-6 zákona o daních byly předloženy. Upřesnilo však, že odmítlo vyhovět žádosti o vrácení spotřební daně z důvodu, že společnost Scandic nepožádala o toto vrácení před odesláním výrobků do jiného členského státu v souladu s článkem 22 směrnice 92/12.
Tribunalul Bihor zamítl žalobu společnosti Scandic, která podala proti rozsudku vydanému tímto soudem odvolání k předkládajícímu soudu.
Curtea de Apel Oradea, který měl za to, že pro vydání rozhodnutí je nezbytný výklad ustanovení směrnice 92/12, se rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Je odmítnutí rumunských daňových orgánů vyhovět žádosti o vrácení spotřební daně v rozporu s právem Evropské unie (články 7 a 22 směrnice 92/12 [...], jakož i body odůvodnění směrnice), pokud:
a)
hospodářský subjekt, který požaduje vrácení spotřebních daní, předložil důkaz, že byly splněny všechny technické podmínky stanovené rumunskými právními předpisy pro přípustnost žádosti o vrácení daně, a zejména podmínky týkající se:
i)
důkazu o zaplacení spotřební daně v Rumunsku a
ii)
důkazu o odeslání výrobků podléhajících spotřební dani do jiného členského státu;
b)
podle požadavků rumunského daňového práva (článek 192-6 zákona o daních, bod 18-4 prováděcích pravidel [...] a příloha č. 11 hlavy VII zákona o daních) bylo možné některé doklady, které měly být přiloženy k žádosti o vrácení daně, předložit teprve po dodání výrobků podléhajících spotřební dani do jiného členského státu;
c)
rumunské daňové právní předpisy (čl. 18-4 odst. 4 prováděcích pravidel, který odkazuje na článek 135 daňového řádu) stanoví obecnou lhůtu pěti let pro každou žádost o vrácení daně?
2)
Musí být čl. 22 odst. [2] písm. a) směrnice 92/12[...] vykládán v tom smyslu, že nepodání žádosti o vrácení spotřební daně hospodářským subjektem v členském státě, v němž byla spotřební daň zaplacena, před dodáním výrobků podléhajících spotřební dani do jiného členského státu, kde jsou výrobky určeny ke spotřebě, znamená ztrátu nároku hospodářského subjektu na vrácení zaplacené spotřební daně?
3)
V případě kladné odpovědi na druhou otázku, je rozhodnutí týkající se ztráty nároku hospodářského subjektu na získání vrácení spotřebních daní, které vede k dvojímu zdanění stejných výrobků podléhajících spotřební dani (v členském státě, ve kterém byly výrobky podléhající spotřební dani původně propuštěny pro domácí spotřebu a v členském státě, ve kterém jsou výrobky určeny ke spotřebě), v souladu se zásadou daňové neutrality?
4)
V případě kladné odpovědi na druhou otázku, může být velmi krátká lhůta mezi dnem zaplacení spotřebních daní za výrobky propuštěné pro domácí spotřebu v členském státě a dnem odeslání výrobků podléhajících spotřební dani do jiného členského státu, ve kterém jsou určeny ke spotřebě, považována za lhůtu, která je v souladu se zásadami rovnocennosti a efektivity? Je v tomto ohledu relevantní, že je obecná lhůta, během které může být v dotčeném členském státě požadováno vrácení daně, cla nebo poplatku, značně delší?“
K předběžným otázkám
Úvodem je třeba uvést, že směrnice 92/12 byla zrušena směrnicí Rady 2008/118/ES ze dne 16. prosince 2008 o obecné úpravě spotřebních daní a o zrušení směrnice 92/12/EHS (
Úř. věst. L 9, s. 12
). Podle čl. 48 odst. 1 prvního pododstavce směrnice 2008/118 musely nicméně členské státy dosáhnout souladu s touto směrnicí až s účinkem ke dni 1. dubna 2010. Na věc v původním řízení se tedy nadále použijí ustanovení směrnice 92/12.
Rumunská vláda má za to, že první otázka jako taková není přípustná, jelikož je jejím cílem zjištění zjevné skutečnosti, a sice že směrnice 92/12 brání vnitrostátní praxi, která spočívá v odmítnutí žádosti o vrácení spotřební daně, jestliže byly splněny všechny podmínky stanovené vnitrostátními právními předpisy, přijatými k provedení této směrnice, jejíž provedení do vnitrostátního práva není zpochybněno.
Tato vláda tvrdí, že skutkový základ sporu je odlišný, a uvádí, že právní otázka, na kterou je třeba odpovědět, aby mohl být rozhodnut spor v původním řízení, se nachází v ostatních předběžných otázkách.
Vzhledem k tomu, že je třeba položené otázky zkoumat společně a dát na ně společnou odpověď, není namístě zkoumat přípustnost první otázky.
Podstatou otázek předkládajícího soudu je, zda musí být směrnice 92/12 vykládána v tom smyslu, že pokud jsou výrobky, které podléhají spotřební dani, propuštěny pro domácí spotřebu v některém členském státě, přičemž v tomto státě byla zaplacena spotřební daň, přepraveny do jiného členského státu, kde výrobky podléhají spotřební dani, může být žádost o vrácení spotřební daně zaplacené v členském státě odeslání zamítnuta ze samotného důvodu, že nebyla podána před odesláním uvedených výrobků.
Cílem směrnice 92/12 je zavést určitá pravidla týkající se držení, pohybu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani, a to zejména za účelem zajištění toho, aby daňová povinnost ke spotřební dani byla stejná ve všech členských státech (viz rozsudek ze dne 23. listopadu 2006, Joustra,
C-5/05, Sb. rozh. s. I-11075
, bod 27 a citovaná judikatura).
Tato harmonizace v zásadě umožňuje vyloučit dvojí zdanění ve vztazích mezi členskými státy (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 26. dubna 2007, Alevizos,
C-392/05, Sb. rozh. s. I-3505
, bod 38).
K zajištění toho, že k výběru spotřební daně dojde jen v jediném členském státě, a sice v tom, ve kterém dochází ke spotřebě, stanoví článek 22 směrnice 92/12 za určitých podmínek vrácení spotřebních daní zaplacených v jiném členském státě.
Z ustanovení čl. 22 odst. 1 až 3 směrnice 92/12 vyplývá, že zavádí dva různé způsoby vrácení.
Toto rozlišení vyplývá jednak ze znění čl. 22 odst. 1 a 2 uvedené směrnice a jednak z čl. 22 odst. 3.
Režim vrácení stanovený v čl. 22 odst. 1 a 2 směrnice 92/12 se použije na situace, ve kterých jsou výrobky, které podléhají spotřební dani v členském státě, přičemž spotřební daň byla v tomto státě zaplacena, přepravovány v režimu s podmíněným osvobozením od daně do jiného členského státu, kde výrobky rovněž podléhají spotřební dani, aniž je nezbytné, aby spotřební daň v tomto státě již byla zaplacena. Oproti tomu v situacích podle čl. 22 odst. 3 této směrnice je spotřební daň vrácena až tehdy, když byla zaplacena jak v členském státě odeslání, tak v členském státě určení.
Je smysluplné, že unijní zákonodárce stanovil přísnější požadavky v situacích, kdy je o vrácení žádáno před tím, než byla spotřební daň zaplacena v členském státě určení. Mezi těmito požadavky je i požadavek, že žádost o vrácení musí být podána před odesláním dotčeného zboží. Další požadavek je uveden v čl. 22 odst. 2 písm. b) směrnice 92/12, podle kterého musí k odeslání zboží dojít v souladu s ustanoveními hlavy III této směrnice, a sice že toto zboží musí být v režimu s podmíněným osvobozením od daně.
Oproti tomu čl. 22 odst. 3 směrnice 92/12 nestanoví žádnou povinnost ohledně okamžiku, kdy musí být žádost o vrácení podána. Zboží kromě toho nepodléhá povinnosti přepravy v režimu s podmíněným osvobozením od daně, ale pouze povinnosti, aby bylo provázeno dokladem uvedeným v čl. 7 odst. 4 této směrnice.
Okolnost, že čl. 22 odst. 1 a 2 směrnice 92/12 a čl. 22 odst. 3 této směrnice upravují dva odlišné režimy, je také doložena skutečností, že druhé pododstavce uvedených odst. 1 a 3 obsahují totéž ustanovení, že „[č]lenské státy však mohou zamítnout žádost o vrácení daně, nejsou-li splněna jimi stanovená kritéria“. Takové opakování by nebylo nutné, kdyby odstavce 1 až 3 uvedeného článku 22 popisovaly jediný režim vrácení.
Existence těchto dvou odlišných režimů je kromě toho vysvětlena a zdůrazněna v návrhu směrnice Rady ze dne 7. listopadu 1990, o obecné úpravě, držení a pohybu výrobků podléhajících spotřební dani [COM(90) 431 final,
neoficiální překlad
], předloženého Komisí Evropských společenství a vedoucího k přijetí směrnice 92/12, který ve své části věnované připomínkám k jednotlivým článkům upřesňuje, že první typ řízení o vrácení nabízí každému odesílateli možnost výrobky podléhající spotřební dani zařadit nebo znovu zařadit do režimu s podmíněným osvobozením od daně, a tak umožnit vrácení spotřební daně v prvním členském státě před zaplacením spotřební daně v druhém členském státě. K tomu je doplněno, že pokud první typ řízení nelze použít, druhý typ řízení počítá s následným vrácením po zaplacení spotřební daně v druhém členském státě, což je finančně zatěžující možnost, která však umožňuje vyhnout se zařazení nebo znovuzařazení do režimu s podmíněným osvobozením od daně.
Bod 16 odůvodnění uvedeného návrhu směrnice uvádí, že tato dvě odlišná řízení umožňují zabránit dvojímu zdanění vyplývajícímu z dvojího propuštění pro domácí spotřebu ve dvou různých členských státech. Dále je uvedeno, že výběr spotřební daně státem skutečného propuštění ke spotřebě je zajištěn a že jiné subjekty než ty, které jsou držiteli povolení, nejsou vyloučeny z obchodu s výrobky, které podléhají spotřební dani v rámci Společenství.
Rumunská právní úprava toto rozlišení zřejmě nezohlednila. Ustanovení čl. 192-6 odst. 1 zákona o daních, které v podstatě přejímá podmínky vrácení stanovené v čl. 22 odst. 1 a odst. 2 písm. a) až c) směrnice 92/12, se liší od tohoto článku 22 ohledně jeho odst. 1 písm. c), když stanoví, že žádost o vrácení musí být provázena dokladem, který potvrzuje, že v členském státě určení byly spotřební daně zaplaceny, zatímco uvedený čl. 22 odst. 2 písm. c) splnění takové podmínky nevyžaduje.
Je na vnitrostátním soudu, aby určil ustanovení vnitrostátní právní úpravy, která provádějí unijní směrnici, a popřípadě ustanovení této směrnice, která se použijí v konkrétních okolnostech věci, která mu byla předložena.
Za situace, kdy spotřební daň v členském státě určení již byla zaplacena, jak je tomu zřejmě ve věci v původním řízení, se uplatní čl. 22 odst. 3 směrnice 92/12, který stanoví, že jedinou podmínkou vrácení je, aby spotřební daň byla zaplacena v členském státě určení. To znamená, že hospodářský subjekt není povinen podat žádost o vrácení před odesláním dotčeného zboží.
Za takové situace se výhrada, podle které členský stát může žádost o vrácení daně zamítnout, nejsou-li splněna jím stanovená kritéria, nemůže v případě dotčeného nepodání žádosti před odesláním zboží uplatnit. Pojmu „jím stanovená kritéria“ se nemůže dostat takového výkladu, který by umožnil zavést podmínku stanovenou směrnicí 92/12 pouze pro jinou situaci žádosti o vrácení, a který by tak byl v rozporu s čl. 22 odst. 3 prvním pododstavcem této směrnice.
Oproti tomu za situace, kdy byla žádost o vrácení předložena před tím, než byla zaplacena spotřební daň v členském státě určení, se uplatní čl. 22 odst. 1 a 2 směrnice 92/12, což znamená, že členský stát odeslání může vyžadovat, aby byla žádost o vrácení podána před odesláním dotčeného zboží. V tomto případě se jedná o důležitou podmínku stanovenou výslovně v čl. 22 odst. 2 písm. a) této směrnice, jejíž nedodržení může vést k odmítnutí vrácení daně.
Ze struktury čl. 22 odst. 1 a 2 směrnice 92/12 vyplývá, že je v tomto článku upraveno řízení ve dvou fázích. Po podání původní žádosti musí mít hospodářský subjekt možnost předložit doklady uvedené v čl. 22 odst. 2 písm. c) této směrnice.
Vzhledem k výše uvedeným úvahám je třeba na položené otázky odpovědět tak, že čl. 22 odst. 1 až 3 směrnice 92/12 musí být vykládán v tom smyslu, že pokud byly výrobky, které podléhají spotřební dani a byly propuštěny pro domácí spotřebu v členské státě, přičemž byla za ně zaplacena spotřební daň, přepraveny do jiného členského státu, kde tyto výrobky podléhají spotřební dani a tato daň byla rovněž zaplacena, nemůže být žádost o vrácení spotřební daně zaplacené v členském státě odeslání zamítnuta ze samotného důvodu, že nebyla podána před odesláním uvedených výrobků, nýbrž musí být posuzována na základě odstavce 3 tohoto článku. Pokud však spotřební daň v členském státě určení zaplacena nebyla, může být taková žádost zamítnuta na základě odstavců 1 a 2 uvedeného článku.
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (pátý senát) rozhodl takto:

Ustanovení čl. 22 odst. 1 až 3 směrnice Rady 92/12/EHS ze dne 25. února 1992 o obecné úpravě, držení, pohybu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani, ve znění směrnice Rady 92/108/EHS ze dne 14. prosince 1992, musí být vykládáno v tom smyslu, že pokud byly výrobky, které podléhají spotřební dani a byly propuštěny pro domácí spotřebu v členské státě, přičemž byla za ně zaplacena spotřební daň, přepraveny do jiného členského státu, kde tyto výrobky podléhají spotřební dani a tato daň byla rovněž zaplacena, nemůže být žádost o vrácení spotřební daně zaplacené v členském státě odeslání zamítnuta ze samotného důvodu, že nebyla podána před odesláním uvedených výrobků, nýbrž musí být posuzována na základě odstavce 3 tohoto článku. Pokud však spotřební daň v členském státě určení zaplacena nebyla, může být taková žádost zamítnuta na základě odstavců 1 a 2 uvedeného článku.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: rumunština.