CELEX: 62010TJ0412
Konkurencija
Karteliai
Belgijos, Vokietijos, Prancūzijos, Italijos, Nyderlandų ir Austrijos vonios kambario įrangos rinka
Sprendimas, kuriuo konstatuojamas SESV 101 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio pažeidimas
Kainų kėlimo koordinavimas ir keitimasis jautria komercine informacija
Pažeidimo inkriminavimas
Baudos
2006 m. baudų apskaičiavimo gairės
Pažeidimo sunkumas
Lengvinančios aplinkybės
Ekonominė krizė
2002 m. pranešimas dėl bendradarbiavimo
Baudos dydžio sumažinimas
Didelė papildomoji vertė

)
(Praleista)
Procesas ir šalių reikalavimai
2010 m. rugsėjo 9 d. Bendrojo Teismo kanceliarijoje gautu pareiškimu ieškovė pareiškė šį ieškinį.
Susipažinęs su teisėjo pranešėjo pranešimu, Bendrasis Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį ir, taikydamas proceso organizavimo priemones pagal Bendrojo Teismo Procedūros reglamento 64 straipsnį, raštu pateikė Komisijai klausimus, į kuriuos ji atsakė per nustatytą terminą.
Per 2013 m. kovo 6 d. posėdį buvo išklausyti šalių paaiškinimai žodžiu ir atsakymai į Bendrojo Teismo raštu ir žodžiu pateiktus klausimus.
Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:
—
panaikinti ginčijamo sprendimo 1 ir 2 straipsnius tiek, kiek jie su ja susiję,
—
sumažinti jai skirtos baudos dydį,
—
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Bendrojo Teismo prašo:
—
atmesti ieškinį,
—
priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
(Praleista)
1.
Dėl prašymo iš dalies panaikinti ginčijamą sprendimą
(Praleista)
Dėl ieškinio penktojo pagrindo, susijusio su ieškovės bendradarbiavimu
Ieškinio penktajame pagrindė ieškovė teigia, pirma, kad Komisija pažeidė teisėtų lūkesčių apsaugos principą ir padarė akivaizdžią 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo taikymo klaidą, nes nepritaikė jai baudos sumažinimo pagal 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo. Antra, ieškovė prašo taikyti baudos sumažinimą pagal 2006 m. gairių 29 dalį dėl jos bendradarbiavimo. Antrąjį argumentą reikia aiškinti taip, jog ieškovė teigia, kad jai turėjo būti pritaikytas baudos sumažinimas dėl bendradarbiavimą, kaip nustatyta toje dalyje, ir kad taip ji kaltina Komisiją padarius tos dalies taikymo klaidą.
Dėl teisėtų lūkesčių apsaugos principo pažeidimo ir dėl pažeidimų bei klaidų taikant 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo
Ieškovė kaltina Komisiją, pirma, kad ši jai nepritaikė baudos dydžio sumažinimo, nepaisant to, kad 2006 m. gruodžio 8 d. raštu Komisija pranešė, kad jai bus suteikta teisė į sąlyginį baudos dydžio sumažinimą. Šiuo klausimu ji teigia, kad Komisija pažeidė teisėtų lūkesčių apsaugos principą.
Antra, ieškovė ginčija vertinimą, kad jos prašyme taikyti baudos sumažinimą pateikta informacija neturėjo didelės papildomosios vertės. Šiuo klausimu ji iš esmės teigia, kad jos prašyme taikyti baudos sumažinimą pateikta informacija turėjo didelę papildomąją vertę, nes be šios informacijos Komisija nebūtų galėjusi įrodyti 2004 m. Prancūzijoje daryto pažeidimo, susijusio su sanitarine keramika. Be to, ji teigia, kad dėl bendradarbiavimo stokos ji nepaneigė pateiktos informacijos vertės, nes ginčijo ne faktines aplinkybes, o tik jų teisinį vertinimą.
Komisija ginčija ieškovės argumentų pagrįstumą. Ji teigia, pirma, kad ieškovės pateiktos informacijos papildomoji vertė negali būti kvalifikuojama kaip didelė. Viena vertus, ieškovės duoti parodymai buvo bendri, o
Ideal Standard
– konkretūs ir išsamūs. Kita vertus, pažeidimas galėjo būti įrodytas dideliu skaičiumi lentelių, kuriose nurodyta, kad buvo keičiamasi informacija, ir aiškiu bei išsamiu
Ideal Standard
pateiktu patvirtinimu, pagrįstu po susitikimo parengtu dokumentu. Antra, ji teigia, kad, viena vertus, atsakyme į pranešimą apie kaltinimus ieškovė išdėstė labai išsamius argumentus, kuriais neigiama duomenų, kuriais ji remiasi, įrodomoji galia, konkrečiai kalbant,
Ideal Standard
pateiktų duomenų apie susitarimą dėl 2004 m. vasario mėn. kainų, įrodomoji galia. Kita vertus, ji teigia, kad įmonė negali grįsti prašymo sumažinti baudą aplinkybėmis, už kurias Komisija galiausiai jos nepripažįsta atsakinga, o šio bendradarbiavimo privalumas pasireiškia jau tuo, kad Komisija nusprendė atsisakyti tam tikrų kaltinimų, todėl įmonė nelaikoma atsakinga arba jai neskiriama bauda.
Pirma reikia priminti sąlygas, kuriomis įmonei gali būti taikomas baudos sumažinimas pagal 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo. Antra, reikia išnagrinėti, ar prašyme taikyti baudos sumažinimą ieškovės pateikta informacija turi didelę papildomąją vertę, ir, trečia, tik tada išnagrinėti, jei reikia, klausimą, ar Komisija gali pagrįstai prieiti prie išvados, kad ieškovė turėjo teisę į sąlyginį baudos dydžio sumažinimą, apie kurį pranešta 2006 m. gruodžio 8 d. raštu.
Pirmiausia būtina priminti, kad 2002 m. pranešime dėl bendradarbiavimo Komisija apibrėžė sąlygas, kuriomis įmonėms, bendradarbiaujančioms su ja atliekant tyrimą dėl kartelio, gali būti neskiriama arba sumažinama bauda, kuri joms būtų paskirta kitu atveju (2011 m. gegužės 17 d. Bendrojo Teismo sprendimo
Arkema France prieš Komisiją
,
T-343/08, Rink. p. II-2287
, 129 punktas).
Pagal 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 20 dalį „įmonėms, kurios neatitinka [atleidimo nuo baudų] sąlygų, gali būti sumažinta bauda, kuri kitaip joms būtų skirta“.
2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 21 dalyje nurodyta, jog tam, „kad įmonei būtų sumažinta bauda [pagal to pranešimo 20 dalį], ji privalo Komisijai pateikti įrodymų, kurie turėtų reikšmingą papildomąją vertę Komisijos turimų įrodymų apie įtariamą pažeidimą atžvilgiu, ir nutraukti savo neteisėtą veiklą ne vėliau kaip įrodymų pateikimo metu“.
2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 22 dalyje didelės papildomosios vertės sąvoka apibrėžiama taip:
„Sąvoka „papildomoji vertė“ reiškia laipsnį, kuriuo pateikti įrodymai savo pobūdžiu ir (arba) nuodugnumu sustiprina Komisijos gebėjimą įrodyti minėtus faktus. Šiuo požiūriu Komisija paprastai teikia daugiau reikšmės raštiškiems įrodymams, atsiradusiems laikotarpiu, su kuriuo susiję tie faktai, negu vėliau susiformavusiems įrodymams. Lygiai taip pat tiesiogiai su minėtais faktais susiję įrodymai paprastai laikomi vertingesniais negu netiesioginiai įrodymai.“
2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 23 dalies b punkto pirmoje pastraipoje numatyti trys baudos sumažinimo diapazonai. Pirmai įmonei, kuri atitinka minėto pranešimo 21 dalies sąlygas, bauda gali būti sumažinta 30–50 %, antrai įmonei bauda gali būti sumažinta 20–30 %, o paskesnėms įmonėms – iki 20 %.
2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 23 dalies b punkto antroje pastraipoje nurodyta, kad, „siekdama nustatyti sumažinimo dydį šiuose diapazonuose, Komisija atsižvelgia į laiką, kuomet buvo pateikti įrodymai, atitinkantys [to pranešimo] 21 dalies sąlygas, ir į jų papildomąją vertę“ ir kad „ji taip pat gali atsižvelgti į tai, ar įmonė, įteikusi paraišką, bendradarbiavo nuosekliai ir be išlygų“.
Remiantis 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo logika darytina išvada, kad siekiama karteliuose sukurti „nesaugų klimatą“ ir taip paskatinti juos išduoti Komisijai. Tas nesaugumas kyla būtent dėl to, kad kartelio dalyviai žino, kad tik vienam iš jų galės būti pritaikytas atleidimas nuo baudos išdavus kitus kartelio dalyvius, kuriems dėl tos priežasties kyla pavojus, jog bus skirtos baudos. Pagal šią sistemą ir remiantis ta pačia logika, greičiausiai suskubusioms bendradarbiauti įmonėms gali būti taikomas didesnis baudų, kurios kitu atveju joms būtų skirtos, sumažinimas, nei ne taip greitai pradėjusioms bendradarbiauti įmonėms (2011 m. spalio 5 d. Bendrojo Teismo sprendimo
Transcatab prieš Komisiją
,
T-39/06, Rink. p. II-6831
, 379 punktas).
Taigi chronologinė tvarka ir kartelio narių bendradarbiavimo greitumas yra pagrindiniai tame pranešime dėl bendradarbiavimo nustatytos sistemos elementai (šio sprendimo 182 punkte minėto Sprendimo
Transcatab prieš Komisiją
380 punktas).
Šiuo klausimu reikia priminti, kad nors Komisija privalo nurodyti priežastis, dėl kurių mano, kad pagal pranešimą dėl bendradarbiavimo įmonių pateikti įrodymai pateisina skirtos baudos dydžio sumažinimą arba jo nepateisina, įmonės, ginčijančios Komisijos sprendimą šiuo klausimu, turi įrodyti, kad šių įmonių savanoriškai pateikta informacija buvo lemiama, kad ši institucija galėtų įrodyti pažeidimo esmę ir priimti sprendimą dėl baudų skyrimo (šiuo klausimu žr. 2009 m. rugsėjo 24 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Erste Group Bank ir kt. prieš Komisiją
,
C-125/07 P, C-133/07 P, C-135/07 P ir C-137/07 P, Rink. p. I-8681
, 297 punktą ir šio sprendimo 176 punkte minėto Sprendimo
Arkema France prieš Komisiją
135 punktą).
Atsižvelgdama į priežastį, dėl kurios numatyta galimybė sumažinti baudą, Komisija negali nepaisyti pateiktos informacijos naudingumo, nes ji būtinai sudaro dalį jos jau turimų įrodymų (2010 m. balandžio 28 d. Bendrojo Teismo sprendimo
Gütermann ir Zwicky prieš Komisiją
,
T-456/05 ir T-457/05, Rink. p. II-1443
, 220 punktas ir šio sprendimo 176 punkte minėto Sprendimo
Arkema France prieš Komisiją
136 punktas).
Jei bendradarbiaudama įmonė tik patvirtina tam tikrą kitos bendradarbiaujančios įmonės pateiktą informaciją ir tai padaro ne taip aiškiai ir tiksliai, šios įmonės bendradarbiavimas, nors tam tikru požiūriu Komisijai ir naudingas, negali būti vertinamas kaip prilygintinas pirmosios įmonės, kurį pateikė šią informaciją, bendradarbiavimui. Parodymai, kurie tik tam tikra dalimi patvirtina Komisijos jau turimus parodymus, iš esmės nepalengvina Komisijos užduoties ir atitinkamai negali būti pakankamas pagrindas pateisinti baudos sumažinimą dėl bendradarbiavimo (žr. šio sprendimo 176 punkte minėto Sprendimo
Arkema France prieš Komisiją
137 punktą ir nurodytą teismo praktiką).
Tačiau remiantis teismų praktika darytina išvada, kad kaltinamos įmonės prisipažinimas dalyvavus kartelyje, kurio tikrumas ginčijamas kelių kitų kaltinamų įmonių, negali būti laikomas pakankamu tų kitų įmonių padaryto pažeidimo įrodymu, jeigu jis nėra pagrįstas kitais įrodymais (šio sprendimo 130 punkte minėto Sprendimo
JFE Engineering ir kt. prieš Komisiją
219 punktas; šiuo klausimu žr. 1998 m. gruodžio 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Enso‑Gutzeit prieš Komisiją
,
T-337/94, Rink. p. II-1571
, 91 punktą).
Galiausiai, nors reikia pripažinti, kad Komisija turi diskreciją nagrinėdama informacijos, kuri jai pateikta pagal 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo, didelę papildomąją vertę, vis dėlto Bendrasis Teismas negali remtis ta diskrecija ir atsisakyti vykdyti išsamią teisinę ir faktinę Komisijos vertinimo šiuo klausimu kontrolę (pagal analogiją žr. šio sprendimo 35 punkte minėto Sprendimo
Chalkor prieš Komisiją
62 punktą).
Antra, šio sprendimo 173 punkte išdėstytus ieškovės pateiktus argumentus reikia nagrinėti atsižvelgiant būtent į šio sprendimo 176–188 punktuose išdėstytus priminimus.
Šiuo klausimu reikia atkreipti dėmesį, kad ginčijamo sprendimo 1291–1293, 1295, 1297, 1299 et 1300 konstatuojamosiose dalyse Komisija motyvavo atsisakymą sumažinti ieškovei skirtą baudą iš esmės dėl trijų priežasčių. Pirma, dėl ieškovės patiktos informacijos apie 2004 m. Prancūzijoje darytą pažeidimą, susijusį su sanitarine keramika, Komisija pabrėžė, pirma, kad
Ideal Standard
ją jau buvo informavusi apie pasikeitimą išsamia informacija ir jau perdavusi lenteles, kuriose nurodytas tas pasikeitimas informacija apie pardavimus 2004 m. vasarą. Kita vertus, ieškovės pateikta informacija buvo bendra, nepagrįsta naujausiais įrodymais, o per administracinę procedūrą kelios įmonės užginčijo jų įrodomąją vertę. Antra, dėl Prancūzijoje daryto pažeidimo, susijusio su armatūra, ieškovė nepateikė jokios informacijos. Trečia, paskesniais veiksmais po prašymo sumažinti baudą pateikimo ieškovė sumažino ir net paneigė savo pačios pateiktos informacijos įrodomąją galią ir taip neįrodė tikro noro bendradarbiauti.
Tokiomis aplinkybėmis, remiantis šio sprendimo 190 punkte išdėstytais ginčijamo sprendimo motyvais ir šio sprendimo 173 punkte išdėstytais ieškovės pateiktais argumentais, reikia patikrinti, pirma, ar ieškovės prašyme sumažinti baudą pateikta informacija turėjo didelę papildomąją vertę. Antra, reikia išnagrinėti, jei būtina, ar ieškovė sumažino tos informacijos patikimumą ir paneigė
Ideal Standard
pateiktus įrodymus taip, kad ta informacija negali būti laikoma turinčia didelę papildomąją vertę.
Visų pirma reikia konstatuoti, kad ieškovė neginčija Komisijos išvados, kad ji nepateikė jokios informacijos apie Prancūzijoje darytą su armatūra susijusį pažeidimą. Tokiomis aplinkybėmis reikia šių argumentų nagrinėjimą apriboti jos pateiktos informacijos apie Prancūzijoje darytą su sanitarine keramika susijusį pažeidimą papildomąja verte.
Paskui reikia pažymėti, kaip procesiniuose dokumentuose teigia Komisija, kad nebuvo konstatuotas joks pažeidimas laikotarpiu nuo 1995 m. iki 2004 m. pradžios, kiek tai susiję su sanitarine keramika Prancūzijoje, o ieškovė, beje, neginčija šios faktinės aplinkybės. Todėl Komisija pagrįstai netaikė jokio sumažinimo dėl ieškovės pateiktos su tuo laikotarpiu susijusios informacijos.
Be to, kiek tai susiję su ieškovės pateikta informacija apie 2004 m. Prancūzijoje darytą su sanitarine keramika susijusį pažeidimą, reikia pažymėti, kad remiantis ginčijamo sprendimo 556, 583, 584, 587 ir 588 konstatuojamosiomis dalimis darytina išvada, jog konstatuodama pažeidimo egzistavimą Komisija rėmėsi keturiais įrodymais: pirma,
Ideal Standard
prašymu sumažinti baudą (ginčijamo sprendimo 583 konstatuojamoji dalis), antra, šios bendrovės pateikta prie to prašymo pridėta lentele (ginčijamo sprendimo 588 konstatuojamoji dalis), trečia, ieškovės prašymu sumažinti baudą (ginčijamo sprendimo 556, 587 ir 588 konstatuojamosios dalys) ir, ketvirta,
Duravit
atsakymu į pranešimą apie kaltinimus (ginčijamo sprendimo 584 konstatuojamoji dalis).
Galiausiai, priešingai, nei teigia procesiniuose dokumentuose, Komisija ginčijamame sprendime iš esmės nusprendė, kad negali pagrįsti 2004 m. Prancūzijoje daryto su sanitarine keramika susijusio pažeidimo konstatavimo tik
Ideal Standard
duotais parodymais žodžiu pateikiant prašymą sumažinti baudą ir prie to prašymo pridėta lentele. Ginčijamo sprendimo 588 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodė:
„Komisija nepatvirtino, kad prie
Ideal Standard
prašymo [sumažinti baudą] pridėta lentelė gali būti kvalifikuojama kaip faktinių aplinkybių atsiradimo laikotarpio dokumentas. Tačiau ta lentelė yra
Ideal Standard
bandymas pateikti kiek įmanoma išsamesnę jos parodymuose išdėstytų faktinių aplinkybių santrauką. Net ir neatsižvelgiant į šį įrodymą, tai, kad per 2004 m. vasario mėn. vykusį AFICS susitikimą buvo derinamos minimalios kainos, galima įrodyti trimis pareiškimais [t. y.
Ideal Standard
prašymu sumažinti baudą, ieškovės analogišku prašymu ir galiausiai
Duravit
atsakymu į pranešimą apie kaltinimus].“
Vadinasi, viena vertus, reikia konstatuoti, kad ginčijamame sprendime Komisija pati rėmėsi ieškovės prašyme sumažinti baudą pateikta informacija, kad įrodytų 2004 m. Prancūzijoje darytą su sanitarine keramika susijusį pažeidimą. Todėl iš ginčijamo sprendimo aiškinimo išplaukia, kad ieškovės pateikta informacija buvo objektyviai naudinga Komisijai.
Kita vertus, reikia konstatuoti, kad be ieškovės pateiktos informacijos ir remdamasi tik
Ideal Standard
pateiktame prašyme sumažinti baudą išdėstyta informacija Komisija nebūtų galėjusi įrodyti 2004 m. Prancūzijoje daryto su sanitarine keramika susijusio pažeidimo. Jei, kaip galima teigti remiantis ginčijamo sprendimo 584 ir 587 konstatuojamosiomis dalimis, atsakyme į pranešimą apie kaltinimus
Duravit
iš tikrųjų patvirtino, kad diskusijos apie minimalias kainas vyko per
Ideal Standard
nurodytą AFICS susitikimą, tai nereiškia, kad, kaip galima teigti remiantis per 2007 m. lapkričio 12 d.
Duravit
Komisijoje pateiktomis žodinėmis pastabomis,
Duravit
taip pat suabejojo
Ideal Standard
pateiktos lentelės įrodomąja galia.
Atsižvelgiant į išdėstytas aplinkybes reikia konstatuoti, kad prašyme sumažinti baudą ieškovės pateikta informacija turėjo didelę papildomąją vertę. Iš tiesų remdamasi ta informacija Komisija galėjo konstatuoti 2004 m. Prancūzijoje darytą su sanitarine keramika susijusį pažeidimą, nes toje informacijoje patvirtinta, jog 2004 m. vasario 25 d. AFICS susitikime vyko diskusijos apie žemiausios kategorijos sanitarinės keramikos minimalias kainas (ginčijamo sprendimo 588 konstatuojamoji dalis). Todėl Komisija nepagrįstai atsisakė pripažinti ieškovės prašyme sumažinti baudą išdėstytų parodymų didelę papildomąją vertę ir tuo pagrindu sumažinti jai skirtos baudos dydį.
Šio sprendimo 198 punkte padarytos išvados negalima paneigti Komisijos argumentais, kuriais siekiama įrodyti, kad ieškovės pateikta informacija neturėjo didelės papildomosios vertės.
Kita vertus, Komisijos argumentui, kad ieškovės prašymui sumažinti baudą pagrįsti pateikta informacija buvo bendra, o
Ideal Standard
pateikta informacija – konkreti ir išsami, negalima pritarti. Iš tiesų vien
Ideal Standard
prašymo sumažinti baudą pagal 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo, ypač atsižvelgiant tam tikslui į
Ideal Standard
pateiktų duomenų įrodomosios galios užginčijimą, nepakako, kad būtų galima konstatuoti 2004 m. Prancūzijoje darytą su sanitarine keramika susijusį pažeidimą. Be to, nepaisant ieškovės pateiktos informacijos bendro pobūdžio, ja remiantis vis dėlto buvo galima patvirtinti
Ideal Standard
pateiktus duomenis, todėl Komisija galėjo konstatuoti tą pažeidimą. Iš tikrųjų, kaip pažymėta šio sprendimo 197 punkte, be ieškovės pateiktos informacijos ir remdamasi tik
Ideal Standard
pateiktame prašyme sumažinti baudą Komisija nebūtų galėjusi įrodyti 2004 m. Prancūzijoje daryto su sanitarine keramika susijusio pažeidimo.
Kita vertus, Komisijos argumentas, kad ji galėjo įrodyti pažeidimą remdamasi dideliu skaičiumi lentelių, kuriose nurodyta, kad buvo keičiamasi informacija, ir aiškiu bei išsamiu
Ideal Standard
pateiktu patvirtinimu, pagrįstu po susitikimo parengtu dokumentu, yra nepagrįstas. Iš tiesų reikia priminti, kad ginčijamo sprendimo 588 konstatuojamojoje dalyje Komisija iš esmės nusprendė, kad negali pagrįsti 2004 m. Prancūzijoje daryto su sanitarine keramika susijusio pažeidimo konstatavimo
Ideal Standard
duotais parodymais žodžiu pateikiant prašymą sumažinti baudą ir prie to prašymo pridėta lentele (žr. šio sprendimo 195 punktą).
Atsižvelgiant į visus išdėstytus argumentus ir į ginčijamo sprendimo 556, 587 ir 588 konstatuojamąsias dalis, kuriomis remiantis galima teigti, kad ieškovės pateikti duomenys tikrai leido Komisijai konstatuoti 2004 m. Prancūzijoje darytą su sanitarine keramika susijusį pažeidimą, reikia daryti išvadą, kad Komisija padarė ieškovės prašyme sumažinti baudą išdėstytos informacijos didelės papildomosios vertės vertinimo, pateikto pasibaigus administracinei procedūrai, klaidą.
Tokiomis aplinkybėmis reikia išnagrinėti, antra, ar paskesniais veiksmais po prašymo sumažinti baudą pateikimo ieškovė paneigė savo pačios pateiktos informacijos įrodomąją galią, kaip ginčijamame sprendime iš esmės teigia Komisija.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad ginčijamo sprendimo 1300 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodo, kad grupė
Roca
„neįrodė tikro noro bendradarbiauti per [administracinę] procedūrą, o priešingai, savo elgesiu „sumažino įrodymų, kuriuos [
Roca
grupė] iš pradžių pateikė, vertę“.
Be to, ginčijamo sprendimo 1295 konstatuojamojoje dalyje pažymėta, kad „[ieškovė] ir
Laufen
[
Austria
] karštai neigė pranešime apie kaltinimus nurodytas faktines aplinkybes (žr., pavyzdžiui, [ginčijamo sprendimo 360–365 ir 579–582 konstatuojamąsias dalis]) ir taip sukėlė didelių abejonių veiksmų antikonkurencingumu, kurį
Roca
[grupė] buvo laikoma įrodžiusia parodymuose, kuriuos pateikė prašyme [sumažinti baudą].“ Dėl šio aspekto reikia pridurti, kad to sprendimo 360–365 konstatuojamosiose dalyse išdėstyti argumentai, kuriuos
Laufen Austria
pateikė atsakyme į pranešimą apie kaltinimus, kiek tai susiję su neteisėtais veiksmais Austrijos rinkoje. To paties sprendimo 579–582 konstatuojamosiose dalyse išdėstyti
Roca
grupės pateikti parodymai apie neteisėtus su armatūra susijusius veiksmus Prancūzijoje.
Beje, reikia atkreipti dėmesį, kad to sprendimo 586 konstatuojamojoje dalyje Komisija išdėstė tokius teiginius:
„
Roca
[grupė] pateikia prieštaringą faktinių aplinkybių santrauką. Patvirtinusi, kad 2002 m.–2004 m. AFICS susitikimuose vyko diskusijos apie minimalias kainas, [ji] bando diskredituoti tai patvirtinančius
Ideal Standard
parodymus ir daro išvadą, kad Komisija turėtų iš naujo išnagrinėti klausimą, ar galima gauti įrodymų apie minimalių kainų koordinavimą.
Roca
[grupė], be kita ko, teigia, kad
Ideal Standard
pateikiamo minimalių kainų koordinavimo per 2004 m. vasario 25 d. susirinkimą aprašymo nepatvirtino kitos įmonės, pateikusios prašymą sumažinti baudą. Ji teigia, be kita ko, kad
Ideal Standard
pateikta lentelė negali būti laikoma „įtikinamu įrodymu“. Pasak
Roca
[grupės], ši lentelė rodo, kad
Ideal Standard
tikriausiai supainiojo Prancūzijoje vykdytus veiksmus su veiksmais, kurie vykdyti Italijoje (nes tas dokumentas parengtas italų kalba).“
Remiantis šio sprendimo 204–206 punktuose nurodytomis ginčijamo sprendimo konstatuojamosiomis dalimis darytina išvada, kad ieškovės iš pradžių pateikta informacija nebeturėjo didelės papildomosios vertės atsižvelgiant į tai, kad ji pati sumažino jos naudą, suabejojusi tos informacijos patikimumu.
Dėl šio aspekto visų pirma reikia pažymėti, kad remiantis 2006 m. sausio 17 d. ir 20 d. raštuose suformuluotu prašymu sumažinti baudą darytina išvada, jog tas prašymas pateiktas ne visos
Roca
grupės, o tik ieškovės ir
Laufen
grupės vardu, nes tos grupės veikla Prancūzijoje buvo integruota į pastarosios veiklą. Todėl
Laufen Austria
parodymai per administracinę procedūrą yra reikšmingi nustatant, ar ieškovė sumažino informacijos, kurią pateikė Komisijai, papildomąją vertę, tik tiek, kiek ji susijusi su konkurencijai priešingais veiksmais Prancūzijos rinkoje. Tačiau, kaip konstatuota šio sprendimo 205 punkte, ginčijamo sprendimo 360–365 konstatuojamosios dalys, į kurias Komisija daro nurodą to paties sprendimo 1295 konstatuojamojoje dalyje, yra susijusios tik su Austrijos rinka. Taigi šiose konstatuojamosiose dalyse nepateiktas joks ieškovės prašyme sumažinti baudą išdėstytos informacijos apie Prancūzijos rinką neigimas.
Antra, ginčijamo sprendimo 579–582 konstatuojamosios dalys yra susijusios, kaip konstatuota šio sprendimo 205 punkte, su parodymais, kuriuos
Roca
grupė davė apie Prancūzijoje vykdytus su armatūra susijusius neteisėtus veiksmus. Taigi jomis negalima įrodyti, kad ieškovė tais parodymais paneigė jos pačios Komisijai pateiktų duomenų papildomąją vertę. Iš tiesų pastarieji duomenys susiję tik su Prancūzijoje darytu pažeidimu sanitarinės keramikos rinkoje.
Trečia, ginčijamo sprendimo 586 konstatuojamojoje dalyje nurodyta informacija, kurią Komisija išplėtojo savo procesiniuose dokumentuose, neleidžia daryti išvados, kad ieškovė diskreditavo jos pačios pateiktą informaciją. Iš tiesų, viena vertus, remiantis tiek ginčijamu sprendimu, tiek Komisijos procesiniais dokumentais darytina išvada, kad ieškovė patvirtino, jog būtent 2004 m. per susitikimą AFICS buvo diskutuojama apie žemiausios rūšies sanitarinės keramikos minimalias kainas, tai neneigiama. Antra vertus, ieškovė iš tikrųjų sukėlė abejonių dėl
Ideal Standard
parodymų apie2004 m. vasario 25 d. AFICS susitikimą ir dėl dokumento, kurį ši pateikė parodymams pagrįsti, papildomosios vertės. Vis dėl to reikia pažymėti, kad taip ieškovė tik pateikė Komisijai argumentus, kuriais atkreipė dėmesį, jog
Ideal Standard
pateikti duomenys buvo nepakankami įrodyti 2004 m. Prancūzijoje darytą su sanitarine keramika susijusį pažeidimą, kad įrodytų, jog informacija, kurią pati pateikė prašyme sumažinti baudą, buvo reikalinga Komisija, kad ši galėtų įrodyti tą pažeidimą, todėl ta informacija turi didelę papildomąją vertę.
Atsižvelgiant į išdėstytus argumentus reikia daryti išvadą, kad ginčijamo sprendimo 1300 konstatuojamojoje dalyje Komisija padarė klaidingą išvadą, jog paskesniais veiksmais po prašymo sumažinti baudą pateikimo ieškovė sumažino savo pačios pateiktos informacijos papildomąją vertę.
Tokios išvados negalima paneigti šiuo klausimu Komisijos pateiktais argumentais.
Pirma, Komisijos argumentas, kad ieškovė neįvykdė pareigos bendradarbiauti, nes užginčijo tiek
Ideal Standard
parodymų apie 2004 m. vasario 25 d. AFICS susitikimą, tiek dokumento, kurį ši pateikė parodymams pagrįsti, įrodomąją vertę, yra nepagrįstas. Iš tiesų reikia pripažinti, kad ieškovė tik suabejojo
Ideal Standard
pateiktų duomenų pakankamumu siekiant konstatuoti, kad 2004 m. Prancūzijoje buvo daromas su sanitarine keramika susijęs pažeidimas. Taip ji tik pateikė duomenis, kuriais įrodoma jos prašyme sumažinti baudą pateiktos informacijos didelė papildomoji vertė.
Antra, Komisijos argumentas, kad įmonė negali grįsti prašymo sumažinti baudą faktinėmis aplinkybėmis, už kurias Komisija galiausiai jai nepriskiria atsakomybės, yra nepagrįstas. Iš tiesų, nors Komisija nekonstatavo jokio Prancūzijoje laikotarpiu nuo 1995 m. iki 2004 m. pradžios daryto su sanitarine keramika susijusio pažeidimo, vis dėlto ieškovė buvo pripažinta atsakinga už 2004 m. Prancūzijoje darytą su sanitarine keramika susijusį pažeidimą. Tačiau reikia priminti, kad, kaip konstatuota šio sprendimo 198 punkte, ieškovės pateikta informacija iš tikrųjų suteikė galimybę Komisija konstatuoti šį pažeidimą.
Todėl ieškinio penktajam pagrindui reikia pritarti tiek, kiek jis susijęs su klaidingu ieškovės prašymo sumažinti baudą vertinimu.
Tokiomis aplinkybėmis, viena vertus, nebereikia nagrinėti ieškovės argumento, kad Komisija pažeidė jos teisę į gynybą, nes ji negalėjo susipažinti su
Duravit
atsakymu į pranešimą apie kaltinimus. Remiantis ieškovės procesiniais dokumentais darytina išvada, kad šis argumentas iš esmės susijęs su Komisijos vertinimo, kad ieškovė nepateikė didelę papildomąją vertę turinčios informacijos, ginčijimu. Su tuo ginčijimu susijusiems ieškovės argumentams buvo pritarta šio sprendimo 202, 211 ir 215 punktuose.
Kita vertus, kadangi ieškinio penktajam pagrindui buvo pritarta, kiek tai susiję su ieškovės prašymo sumažinti baudą klaidingu vertinimu (žr. šio sprendimo 225 punktą), nereikia nagrinėti šio sprendimo 172 punkte išdėstyto ieškovės argumento, kad Komisija pažeidė teisėtų lūkesčių apsaugos principą, kai ginčijamame sprendime nusprendė netaikyti sąlyginio baudos sumažinimo, apie kurį ieškovei buvo pranešta 2006 m. gruodžio 6 d. raštu.
Šio sprendimo 232 ir paskesniuose punktuose nagrinėjant ieškovių suformuluotus reikalavimus dėl pakeitimo reikia atsižvelgti į šio sprendimo 215 punkte konstatuoto neteisėtumo pasekmes ieškovei skirtai baudai.
Dėl klaidos taikant 2006 m. baudų apskaičiavimo gaires
Ieškovė teigia, kad Komisija padarė teisės klaidą, nes nesumažino jai skirtos baudos už bendradarbiavimą dėl lengvinančiosios aplinkybės pagal 2006 m. baudų apskaičiavimo gairių 29 punktą.
Komisija neigia šio ieškovės argumento pagrįstumą.
Visų pirma reikia priminti, kad remiantis teismų praktika galima daryti išvadą, jog 2006 m. baudų apskaičiavimo gairių 29 punkto ketvirtoje įtraukoje Komisija įsipareigojo, vertindama lengvinančiąsias aplinkybes, į kurias ji turi atsižvelgti nustatydama baudas, sumažinti baudą, „kai įmonė veiksmingai bendradarbiauja su [ja] kitose nei pranešimo [dėl bendradarbiavimo] taikymo srityse ir plačiau, nei reikalauja jos teisiniai įsipareigojimai bendradarbiauti“ (šio sprendimo 176 punkte minėto Sprendimo
Arkema France prieš Komisiją
168 punktas).
Vis dėlto 2006 m. baudų apskaičiavimo gairių 29 punkto ketvirtos įtraukos taikymas negali panaikinti 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo veiksmingumo. Reikia konstatuoti, kad tuo pranešimu nustatomas pagrindas, pagal kurį įmonėms, dalyvaujančioms arba dalyvavusioms Bendrijai poveikį darančiuose slaptuose karteliuose, atlyginama už bendradarbiavimą Komisijai atliekant tyrimą. Remiantis to pranešimo formuluote ir sandara darytina išvada, kad įmonėms iš esmės gali būti sumažinta bauda už jų bendradarbiavimą tik tuo atveju, jeigu jos atitinka tame pranešime nustatytus griežtus reikalavimus.
Todėl, kad būtų užtikrintas 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo veiksmingumas, Komisija pagal 2006 m. baudų apskaičiavimo gairių 29 punkto ketvirtą įtrauką baudas įmonėms gali sumažinti tik išimtiniais atvejais. Taip yra būtent tuomet, kai įmonės bendradarbiavimas, platesnis, nei reikalauja jos teisiniai įsipareigojimai bendradarbiauti, tačiau neleidžiantis baudos sumažinti pagal 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo, yra objektyviai naudingas Komisijai. Toks naudingumas konstatuotinas, kai Komisija savo galutiniame sprendime remiasi įmonės bendradarbiaujant pateiktais įrodymais, be kurių ji nebūtų galėjusi visiškai ar iš dalies nubausti už nagrinėjamą pažeidimą (šio sprendimo 176 punkte minėto Sprendimo
Arkema France prieš Komisiją
170 punktas).
Šioje byloje, viena vertus, reikia priminti, kad, kaip išplaukia iš šio sprendimo 202 ir 211 punktų, Komisija ginčijamame sprendime padarė klaidą nusprendusi, kad ieškovės prašyme sumažinti baudą jos pateikti įrodymai neturėjo didelės papildomosios vertės ir kad ieškovė neatitiko reikalavimų dėl baudos sumažinimo pagal 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo, nes iš tikrųjų nebendradarbiavo. Remiantis šio sprendimo 223 punkte nurodyta teismų praktika, Komisija gali būti įpareigota sumažinti baudą pagal 2006 m. baudų apskaičiavimo gairių 29 punkto ketvirtą įtrauką tik išimtinėmis aplinkybėmis ir būtent tuo atveju, kai įmonės bendradarbiavimas nesuteikia teisės į baudos sumažinimą pagal tą pranešimą. Todėl, atsižvelgiant į šio sprendimo 211 punkte išdėstytą konstatavimą, kad Komisija turėjo sumažinti ieškovei skirtą baudą pagal 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo, reikia daryti išvadą, kad ji neprivalėjo sumažinti ieškovei skirtos baudos pagal tą nuostatą. Kita vertus, bet kuriuo atveju reikia konstatuoti, kad ieškovė nenurodo jokios ypatingos aplinkybės, kurios pagrindu Komisija turėtų išnagrinėti jos bendradarbiavimą pagal šią nuostatą.
Todėl reikia daryti išvadą, kad ieškovė neįrodė, jog Komisija padarė klaidą, kai nesumažino jai skirtos baudos pagal 2006 m. baudų apskaičiavimo gairių 29 punkto ketvirtą įtrauką. Ieškinio penktasis pagrindas turi būti atmestas kaip nepagrįstas tiek, kiek jis grindžiamas tuo punktu.
Atsižvelgiant į išdėstytus argumentus, reikia iš dalies pritarti ieškinio penktajam pagrindui tiek, kiek ieškovė teigia, kad Komisija padarė klaidą, kai vertino informacijos, kurią ji pateikė prašyme sumažinti baudą, papildomąją vertę, o dėl likusios dalies tą pagrindą atmesti.
Remiantis ieškovės pateiktų penkių ieškinio pagrindų analize galima daryti išvadą, kad ieškinio penktajam pagrindui reikia pritarti tiek, kiek jis susijęs su padaryta klaida vertinant informacijos, kurią ieškovė pateikė prašyme sumažinti baudą, papildomąją vertę, o dėl likusios dalies jį, kaip ir kitus ieškinio pagrindus, atmesti.
Dėl pasekmių reikalavimams iš dalies panaikinti ginčijamą sprendimą reikia pažymėti, kad, kiek tai susiję su ginčijamo sprendimo 1 straipsniu, Komisija to straipsnio 3 dalyje nusprendė, jog ieškovė pažeidė SESV 101 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį, nes nuo 2002 m. gruodžio 10 d. iki 2004 m. lapkričio 9 d. dalyvavo darant pažeidimą Prancūzijoje ir Austrijoje. Dėl šio aspekto reikia konstatuoti, kad dėl to, jog nė vienu ieškovės nurodytu pagrindu šis teiginys nebuvo paneigtas, tas straipsnis nėra neteisėtas. Todėl tuos reikalavimus iš dalies panaikinti sprendimą reikia atmesti tiek, kiek jie susiję su ginčijamo sprendimo 1 straipsnio 3 dalimi.
Tačiau, atsižvelgiant į šio sprendimo 226 ir 227 punktus padarytą išvadą, reikia panaikinti ginčijamo sprendimo 2 straipsnio 4 dalies b punktą tiek, kiek Komisija nustatė ieškovei skirtos baudos dydį, neatsižvelgusi į jos bendradarbiavimą.
Kadangi antroje reikalavimų dalyje ieškovė prašo, jei nebūtų patenkinta pirma reikalavimų dalis, sumažinti jai skirtos baudos dydį, jį reikės nustatyti nagrinėjant tą reikalavimų dalį.
2.
Dėl reikalavimo sumažinti ieškovei skirtos baudos dydį
Atsižvelgdamas į antrąją reikalavimų dalį, kurioje ieškovė prašo, jei nebūtų patenkinta pirma reikalavimų dalis, Bendrojo Teismo sumažinti jais kirtos baudos dydį (žr. šio sprendimo 33 punktą), Bendrasis Teismas, naudodamasis jam suteikta neribota jurisdikcija, privalo išnagrinėti, pirma, Komisijos padarytos klaidos, nurodytos šio sprendimo 202 ir 211 punktuose, pasekmes apskaičiuojant ieškovei skirtos baudos dydį ir, antra, kitus argumentus, kuriuos ji pateikia siekdama, kad Bendrasis Teismas sumažintų jai skirtos baudos dydį.
Dėl Komisijos klaidos vertinant įrodymų, kuriuos ieškovė pateikė grįsdama prašymą sumažinti baudą, pasekmes
Dėl klaidingo ieškovės prašymo sumažinti baudą naudingumo vertinimo, kuris konstatuotas šio sprendimo 215 punkte, Komisija teigia, kad jei Bendrasis Teismas nuspręstų, kad ieškovė suteikė didelę papildomąją vertę ir įrodė, kad nuoširdžiai arba iš tikrųjų bendradarbiavo, taikytinas sumažinimas neturėtų viršyti 3 %, nes šiuo atveju bendradarbiavimo apimtis buvo labai ribota, nes jis vyko tik dėl sanitarinės keramikos ir tik tiek, kiek tai susiję su Prancūzijos rinka.
Dėl šio aspekto reikia pažymėti, kad nors 2002 m. pranešime dėl bendradarbiavimo nenumatyta, kad Sąjungos teismas turi vertinti baudos dydžio sumažinimą, kai priima sprendimą remdamasis jam suteikta neribota jurisdikcija, Bendrasis Teismas mano, kad šioje byloje vertėtų remtis tuo pranešimu perskaičiuojant baudos dydį būtent dėl to, kad tuo pranešimu sudaroma galimybė atsižvelgti į visus bylai reikšmingus elementus ir skirti proporcingas baudas visoms įmonėms, dalyvavusioms darant nagrinėjamą pažeidimą.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 23 dalies b punkto pirmoje pastraipoje numatyti trys baudos sumažinimo diapazonai. Pirmai įmonei, kuri atitinka minėto pranešimo 21 dalies sąlygas, bauda gali būti sumažinta 30–50 %, antrai įmonei bauda gali būti sumažinta 20–30 %, o paskesnėms įmonėms – iki 20 %.
2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 23 dalies b punkto antroje pastraipoje nurodyta, kad, „siekdama nustatyti sumažinimo dydį šiuose diapazonuose, Komisija atsižvelgia į laiką, kuomet buvo pateikti įrodymai, atitinkantys [to pranešimo] 21 dalies sąlygas, ir į jų papildomąją vertę“ ir kad „ji taip pat gali atsižvelgti į tai, ar įmonė, įteikusi paraišką, bendradarbiavo nuosekliai ir be išlygų“.
Šiuo atveju visų pirma reikia pažymėti, kad, kaip nustatyta ginčijamo sprendimo 1289 konstatuojamojoje dalyje, ieškovė priklausė trečiajai įmonių grupei, pateikusiai prašymą sumažinti baudą po įmonės, kurią sudaro
Grohe
ir jos dukterinės įmonės, ir po įmonės, kurią sudaro
Ideal Standard
ir jos dukterinės įmonės, kadangi įmonė, kurią sudaro
Masco
ir jos dukterinės įmonės, buvo atleista nuo baudos. Todėl ji atitinka reikalavimus, kad būtų galima iki 20 % sumažinti jai skirtą baudą pagal 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 23 dalies b punkto pirmos pastraipos trečią įtrauką, ir ieškovė to neginčija.
Ieškovės prašymas sumažinti baudą buvo pateiktas 2006 m. sausio 17 d. (žr. šio sprendimo 9 punktą), t. y. maždaug po metų ir šešių mėnesių, kai
Masco
ir jos dukterinės įmonės pateikė prašymą atleisti nuo baudos (žr. šio sprendimo 5 punktą), ir maždaug po metų ir dviejų mėnesių, kai prašymus sumažinti baudą pateikė atitinkamai
Grohe
ir jos dukterinės įmonės, bei
Ideal Standard
ir jos dukterinės įmonės (žr. šio sprendimo 7 punktą), tačiau prieš išsiunčiant pranešimą apie kaltinimus.
Galiausiai reikia pažymėti, pirma, kad ieškovės pateikti parodymai jos prašymui sumažinti baudą pagrįsti iš esmės yra bendri ir nesusiję su jokiu konkrečiu susitikimu. Antra, remiantis tais parodymais buvo galima įrodyti pažeidimą tik dėl aštuonių mėnesių 2004 metais ir tik dėl sanitarinės keramikos bei tik Prancūzijos rinkoje.
Todėl Bendrasis Teismas mano, kad, atsižvelgiant į visas bylos aplinkybes, konkrečiai kalbant, į šio sprendimo 236–238 punktuose nurodytas aplinkybes, ieškovei skirtos baudos dydį reikia sumažinti 6 %, t. y. 402000 eurų.
Todėl atsižvelgdamas į šio sprendimo 239 punkte padarytas išvadas Bendrasis Teismas nustato, kad ieškovei solidariai skirtinos baudos dydis už pažeidimą, kurį darant Prancūzijoje ji dalyvavo, yra 6298000 eurų.
(Praleista)

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (ketvirtoji kolegija)
nusprendžia:

1.
Panaikinti 2010 m. birželio 23 d. Komisijos sprendimo C(2010) 4185 galutinis dėl procedūros pagal SESV 101 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį (byla COMP/39092 – Vonios kambario įranga) 2 straipsnio 4 dalies b punktą tiek, kiek Europos Komisija nustatė
Roca
solidariai skirtos baudos dydį, neatsižvelgusi į jos bendradarbiavimą.

2.
Sprendimo C (2010) 4185 galutinis 2 straipsnio 4 dalies b punkte
Roca
skirtina 6298000 eurų dydžio bauda.

3.
Atmesti likusią ieškinio dalį.

4.
Europos Komisija padengia savo ir trečdalį
Roca
patirtų bylinėjimosi išlaidų.

5.
Roca
padengia du trečdalius savo patirtų bylinėjimosi išlaidų.

Pelikánová
Jürimäe
Van der Woude
Paskelbta 2013 m. rugsėjo 16 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: ispanų.
(
)	Pateikti tik tie šio sprendimo punktai, kuriuos Bendrasis Teismas mano tikslinga paskelbti.