CELEX: 62010TJ0398
Konkurencija
Karteliai
Europos įtempiamosios plieninės armatūros rinka
Kainų nustatymas, rinkos pasiskirstymas ir keitimasis jautria komercine informacija
Sprendimas, kuriuo konstatuojamas SESV 101 straipsnio pažeidimas
Bendradarbiavimas per administracinę procedūrą

)
(Praleista)
Procesas ir šalių reikalavimai
2010 m. rugsėjo 8 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo
Fapricela
pareiškimą; juo ieškovė pareiškė šį ieškinį.
Tą pačią dieną Bendrojo Teismo kanceliarija užregistravo atskirą dokumentą; juo ieškovė pateikė prašymą sustabdyti ginčijamo sprendimo vykdymą. 2011 m. liepos 15 d. Nutartimi
Fapricela / Komisija
(T‑398/10 R,
EU:T:2011:395
) šis prašymas buvo atmestas, o bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimas atidėtas. Ieškovė dėl šio sprendimo pateikė apeliacinį skundą; jis buvo atmestas 2012 m. balandžio 20 d. Nutartimi
Fapricela / Komisija
(C‑507/11 P(R),
EU:C:2012:231
).
Priėmus pirmąjį keičiantį sprendimą, 2010 m. gruodžio 12 d. dokumente
Fapricela
patikslino savo pagrindus ir reikalavimus ir pateikė iš dalies pakeistą ieškinį.
2011 m. birželio 6 d. sprendimu Bendrasis Teismas paprašė Komisijos pateikti jam antrą keičiantį sprendimą. Komisija šį prašymą įvykdė 2011 m. birželio 17 d.
Priėmus antrąjį keičiantį sprendimą 2011 m. liepos 29 d. kanceliarijai pateiktame akte
Fapricela
dar kartą patikslino savo pagrindus ir reikalavimus.
Komisijai pateikus tripliką proceso kalba, rašytinė proceso dalis buvo užbaigta 2011 m. lapkričio 21 d.
Nuo 2013 m. rugsėjo 23 d. pakeitus Bendrojo Teismo kolegijų sudėtį, teisėjas pranešėjas buvo paskirtas į šeštąją kolegiją, todėl 2013 m. spalio 3 d. ši byla buvo paskirta šiai kolegijai.
1991 m. gegužės 2 d. Pirmosios instancijos teismo (dabar – Bendrasis Teismas) procedūros reglamento 52 straipsnio 2 dalyje numatytas preliminarus pranešimas šeštajai kolegijai buvo pateiktas 2014 m. vasario 7 d.
2014 m. kovo 14 d. ieškovė Bendrajam Teismui nusiuntė raštą, susijusį su Komisijos skirtos baudos dalies sumokėjimu ir vykstančiomis diskusijomis dėl mokėjimo plano.
2014 m. balandžio 9 d., taikydamas 1991 m. gegužės 2 d. Procedūros reglamento 64 straipsnyje numatytas proceso organizavimo priemones, Bendrasis Teismas pateikė ieškovei ir Komisijai šešiolikos rašytinių klausimų sąrašą.
Komisija ir ieškovė atsakė į šiuos klausimus atitinkamai 2014 m. gegužės 8 d. ir birželio 2 d. raštuose.
Remdamasis teisėjo pranešėjo pranešimu Bendrasis Teismas 2014 m. gegužės 14 d. nusprendė pradėti žodinę proceso dalį.
Fapricela
Bendrojo Teismo prašo:
—
panaikinti ginčijamo sprendimo 1, 2 ir 3 straipsnius tiek, kiek jie su ja susiję,
—
nepatenkinus pirmojo reikalavimo, panaikinti arba gerokai sumažinti jai skirtos baudos dydį,
—
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Bendrojo Teismo prašo:
—
atmesti ieškinį,
—
priteisti iš
Fapricela
bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
Grįsdama ieškinį ieškovė nurodo septynis pagrindus.
Pirmasis ieškinio pagrindas susijęs su SESV 101 straipsnio pažeidimu, asmeninės atsakomybės, bausmių individualizavimo, nekaltumo prezumpcijos, procesinės lygybės ir vienodo požiūrio principų pažeidimu, taip pat su teisės į gynybą pažeidimu ir nepakankamu motyvavimu. Iš esmės
Fapricela
teigia, kad nedalyvavo „Europos klubo“ veikloje, nežinojo apie jį (pirma dalis), todėl Komisija nepagrįstai nusprendė, jog ji dalyvavo darant tokį vieną ir tęstinį pažeidimą, koks yra apibrėžtas ginčijamame sprendime (antra dalis). Be to, ji nurodo, kad Komisija nepagrįstai padarė išvadą apie jos dalyvavimą susitarime, kiek jis susijęs su pluoštais (trečia dalis).
Antrasis ieškinio pagrindas susijęs su proporcingumo, vienodo požiūrio ir bausmių individualizavimo principų pažeidimu. Iš esmės
Fapricela
tvirtina, pirma, kad 2006 m. gairėse yra struktūrinio trūkumo, dėl kurio taikant 10 % apyvartos maksimalią ribą mažesnėms įmonėms skiriamos griežtesnės baudos, antra, kad nagrinėjamu atveju Komisija neatsižvelgė – remiantis proporcingumo principu ir viršijant 10 % apyvartos dydžio maksimalią ribą – į kelis veiksnius, dėl kurių jai skirtos baudos dydis turėtų būti sumažintas.
Trečiasis ieškinio pagrindas susijęs su klaida apskaičiuojant
Fapricela
dalyvavimo „Ispanijos klubo“ veikloje trukmę, nes, šios įmonės nuomone, Komisija klaidingai atsižvelgė į laikotarpį nuo 2000 m. spalio mėn. iki 2001 m. kovo mėn., kai ji buvo pasitraukusi iš kartelio.
Ketvirtasis ieškinio pagrindas susijęs su 2006 m. gairių ir vienodo požiūrio principo pažeidimu, nes Komisija nepagrįstai nesutiko sumažinti baudos dydį dėl pajėgumo ją mokėti.
Tikslindama savo pagrindus ir reikalavimus po to, kai buvo priimti pirmasis, paskui ir antrasis keičiantys sprendimai,
Fapricela
vieną po kito pateikė du papildomus ieškinio pagrindus, susijusius, viena vertus, su teisės į gynybą pažeidimu, esminių procedūrinių reikalavimų pažeidimu ir nepakankamu motyvavimu ir, kita vertus, su 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 6 straipsnio pažeidimu ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnio pažeidimu.
Per posėdį ieškovė atsisakė antrojo papildomo ieškinio pagrindo.
Galiausiai per posėdį ieškovė pateikė naują ieškinio pagrindą ir iš esmės tvirtino, kad Komisija pažeidė jos teisę į gynybą, kai nepranešė jai apie pirmąjį keičiantį sprendimą, kuriame ji pradinį sprendimą pakeitė tiek, kiek tai susiję su pardavimų verte, į kuria buvo atsižvelgta apskaičiuojant baudos dydį.
Reikia iš eilės išnagrinėti per posėdį pateiktus ieškinio pagrindus, susijusius su
Fapricela
teisės į gynybą pažeidimu (pranešimas apie pirmąjį keičiantį sprendimą), dvi pirmas pirmojo ieškinio pagrindo dalis (žinojimas apie „Europos klubą“ ir vienas ir tęstinis pažeidimas), trečiąjį ieškinio pagrindą (atsiribojimas nuo „Ispanijos klubo“ nuo 2000 m. spalio mėn. iki 2001 m. balandžio 9 d.), pirmojo ieškinio pagrindo trečią dalį (nedalyvavimas „Ispanijos klubo“ kartelyje dėl pluoštų), antrąjį ieškinio pagrindą (baudos ir ieškovei inkriminuoto pažeidimo sunkumo neproporcingumas), ketvirtąjį ieškinio pagrindą (ieškovės nepajėgumas sumokėti baudą) ir galiausiai pirmąjį papildomą ieškinio pagrindą, pateiktą tikslinant šiuos pagrindus ir reikalavimus.
I –
Dėl per posėdį pateikto ieškinio pagrindo, susijusio su tuo, kad Komisija pažeidė teisę į gynybą, kai nepranešė ieškovei apie pirmą keičiantį sprendimą
Iš esmės ieškovė teigia, kad jos teisė į gynybą buvo pažeista tiek per administracinę procedūrą, tiek Bendrajame Teisme, nes Komisija nepranešė jai apie pirmą keičiantį sprendimą, kuriame pakeitė pradinį sprendimą tiek, kiek tai susiję su pardavimų verte, į kurią buvo atsižvelgta apskaičiuojant baudos dydį.
Nesumenkinant aplinkybės, kad 2009 m. birželio 16 d. ieškovė Komisijos prašymu buvo pateikusi pardavimų vertės dydį (žr. atsiliepimo į ieškinį B1 priedą) – ieškovė taip pat pripažino tai per posėdį – reikia pažymėti, pirma, kad pirmas keičiantis sprendimas yra pridėtas prie pareiškimo dėl pagrindų ir reikalavimo patikslinimo, kurį ieškovė pateikė 2010 m. gruodžio 12 d., antra, kad 2010 m. spalio 29 d. raštas, kuriame Komisija ieškovei pranešė apie tą sprendimą, taip pat pridėtas prie minėto pareiškimo.
Todėl, priešingai, nei tvirtina ieškovė, jai buvo tinkamai pranešta apie pirmą keičiantį sprendimą ir ji įgyvendino savo teisę į gynybą, kai po tokio pranešimo patikslino savo pagrindus ir reikalavimus.
Todėl, nesant reikalo priimti sprendimo dėl šio per posėdį pirmą kartą pateikto pagrindo priimtinumo, reikia jį atmesti kaip neatitinkantį faktų.
II –
Dėl pirmojo ieškinio pagrindo pirmos ir antros dalių, susijusių su SESV 101 straipsnio pažeidimu, asmeninės atsakomybės, bausmių individualizavimo, nekaltumo prezumpcijos, procesinės lygybės ir vienodo požiūrio principų pažeidimu, taip pat su teisės į gynybą pažeidimu ir nepakankamu motyvavimu
A –
Ginčijamo sprendimo priminimas
Pagal ginčijamo sprendimo 659 konstatuojamąją dalį:
„
Fapricela
taip pat dalyvavo 2001 m. gegužės 17 d. susitikime Madride (žr. 4 priedą). Konkrečiai kalbant, remdamasi 2001 m. liepos 6 d. susitikimu (greičiausia kalbama apie 2001 m. gegužės 17 d. susitikimą), ji teigia, kad nėra aiškiai pageidaujamas koks nors palyginimas su „Italijos klubu“. Tačiau Komisija pažymi, kad iš tuo metu, kai vyko šis susitikimas, padarytų užrašų aišku, jog „per tą susitikimą Portugalijos ir Ispanijos gamintojai siekė paaiškinti
Tréfileurope
, kad Pirėnų pusiasalio šalių susitarimas dėl IPA puikiai veikė (kaip Italijoje: klientų sąrašai, kiekiai kiekvienam klientui ir bendri kiekiai)“.“
Remdamasi tuo Komisija padarė išvadą, kad
Fapricela
nežinojo apie „Europos klubą“ tik iki 2001 m. gegužės 17 d. susitikimo (ginčijamo sprendimo 660 konstatuojamoji dalis).
Į šį vėlyvą sužinojimą apie „Europos klubą“ Komisija atsižvelgė nustatydama pardavimų vertės procentinę dalį, kai vertino pažeidimo sunkumą (ginčijamo sprendimo 949 ir 953 konstatuojamosios dalys).
B –
Bendrojo Teismo vertinimas
1. Principų priminimas, kiek tai susiję su įrodinėjimo pareiga ir įrodymų rinkimu, taip pat su pareiga motyvuoti
Pagal nusistovėjusią teismo praktiką dėl įrodinėjimo pareigos, pirma, konkurencijos teisės pažeidimu kaltinanti šalis ar institucija turi pateikti šio pažeidimo įrodymų ir teisiškai įrodyti pažeidimą sudarančias faktines aplinkybes, antra, įmonė, besinaudojanti gynybos priemone dėl konstatuoto pažeidimo, turi įrodyti, kad įvykdytos šios gynybos priemonės taikymo sąlygos, todėl minėta institucija turi pateikti kitų įrodymų (2006 m. lapkričio 16 d. Sprendimo
Peróxidos Orgánicos / Komisija
, T‑120/04, Rink.,
EU:T:2006:350
, 50 punktas; šiuo klausimu taip pat žr. 1998 m. gruodžio 17 d. Sprendimo
Baustahlgewebe / Komisija
, C‑185/95 P, Rink.,
EU:C:1998:608
, 58 punktą ir 2004 m. sausio 7 d. Sprendimo
Aalborg Portland ir kt. / Komisija
, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ir C‑219/00 P, Rink.,
EU:C:2004:6
, 78 punktą). Pažeidimo trukmė yra vienas iš elementų, kuriuos apima pažeidimo sąvoka, kaip tai suprantama pagal SESV 101 straipsnio 1 dalį, ir kurį iš esmės turi įrodyti Komisija (1994 m. liepos 7 d. Sprendimo
Dunlop Slazenger / Komisija
, T‑43/92, Rink.,
EU:T:1994:79
, 79 punktas ir minėto Sprendimo
Peróxidos Orgánicos / Komisija
,
EU:T:2006:350
, 51 punktas).
Tačiau šis įrodinėjimo pareigos padalijimas gali keistis, jei vienos iš šalių nurodytos faktinės aplinkybės įpareigoja kitą šalį pateikti paaiškinimus ar pateisinimus – to nepadarius gali būti nuspręsta, kad įrodymai buvo pateikti (šiuo klausimu žr. 86 punkte minėto Sprendimo
Aalborg Portland ir kt. / Komisija
,
EU:C:2004:6
, 79 punktą ir tame pačiame punkte minėto Sprendimo
Peróxidos Orgánicos / Komisija
,
EU:T:2006:350
, 53 punktą).
Dėl įrodinėjimo priemonių, kuriomis Komisija gali remtis, pažymėtina, kad konkurencijos teisėje galioja laisvo įrodymų rinkimo principas (2007 m. sausio 25 d. Sprendimo
Dalmine / Komisija
, C‑407/04 P, Rink.,
EU:C:2007:53
, 63 punktas ir 2004 m. liepos 8 d. Sprendimo
JFE Engineering ir kt. / Komisija
, T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 ir T‑78/00, Rink.,
EU:T:2004:221
, 273 punktas). Kadangi draudimas dalyvauti vykdant antikonkurencinius veiksmus ir sudarant antikonkurencinius susitarimus bei sankcijos, kurios gali būti skirtos pažeidėjams, visuotinai žinomi, įprasta, kad šiuos veiksmus ir susitarimus apimanti veikla vykdoma paslapčia, susitikimai vyksta slaptai ir parengiama kuo mažiau su tuo susijusių dokumentų. Net jei Komisija randa dokumentų, aiškiai patvirtinančių neteisėtus ūkio subjektų ryšius, pavyzdžiui, susitikimo protokolų, šie dokumentai paprastai būna fragmentiški ir pavieniai, todėl tam tikras aplinkybes dažnai prireikia patvirtinti naudojant dedukcijos metodą. Daugeliu atvejų apie antikonkurencinį susitarimą ar veiksmus galima spręsti iš tam tikrų sutapimų ir požymių, kurie, nagrinėjami kartu, gali įrodyti konkurencijos teisės pažeidimą, jeigu nėra kito logiško paaiškinimo (86 punkte minėto Sprendimo
Aalborg Portland ir kt. / Komisija
,
EU:C:2004:6
, 55–57 punktai). Iš tokių požymių ir sutapimų galima nustatyti ne tik antikonkurencinių veiksmų ir susitarimų buvimą, bet ir antikonkurencinių veiksmų trukmę bei pažeidžiant konkurencijos teisę sudaryto susitarimo taikymo trukmę (2006 m. rugsėjo 21 d. Sprendimo
Technische Unie / Komisija
, C‑113/04 P, Rink.,
EU:C:2006:593
, 166 punktas).
Komisija turi pateikti pakankamai tikslių ir neprieštaringų įrodymų, patvirtinančių, kad pažeidimas tikrai buvo padarytas (žr. 2000 m. liepos 6 d. Sprendimo
Volkswagen / Komisija
, T‑62/98, Rink.,
EU:T:2000:180
, 43 ir 72 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką; 2005 m. spalio 25 d. Sprendimo
Groupe Danone / Komisija
, T‑38/02, Rink.,
EU:T:2005:367
, 217 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Vis dėlto kiekvienas Komisijos pateiktas įrodymas nebūtinai turi atitikti šiuos kriterijus kiekvieno pažeidimo elemento atžvilgiu. Iš tiesų pakanka, kad šiuos reikalavimus bendrai atitiktų institucijos pateiktų įrodymų visetas (88 punkte minėto Sprendimo
JFE Engineering ir kt. / Komisija
,
EU:T:2004:221
, 180 punktas ir minėto Sprendimo
Groupe Danone / Komisija
,
EU:T:2005:367
, 218 punktas; šiuo klausimu taip pat žr. 1999 m. balandžio 20 d. Sprendimo
Limburgse Vinyl Maatschappij ir kt. / Komisija
, T‑305/94–T‑307/94, T‑313/94–T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 ir T‑335/94, Rink.,
EU:T:1999:80
, 768–778 punktus ir ypač 777 punktą). Dėl pažeidimo trukmės pagal teismo praktiką reikalaujama, kad, nesant pažeidimo trukmę tiesiogiai įrodančių įrodymų, Komisija turi remtis bent faktinių aplinkybių, pakankamai artimų laiko atžvilgiu, įrodymais, dėl kurių būtų galima pagrįstai manyti, kad šis pažeidimas nepertraukiamai tęsėsi nuo vienos konkrečios datos iki kitos (88 punkte minėto Sprendimo
Technische Unie / Komisija
,
EU:C:2006:593
, 169 punktas; 86 punkte minėto Sprendimo
Dunlop Slazenger / Komisija
,
EU:T:1994:79
, 79 punktas ir 86 punkte minėto Sprendimo
Peróxidos Orgánicos / Komisija
,
EU:T:2006:350
, 51 punktas).
Kalbant apie atskiriems įrodymams priskirtiną įrodomąją galią, reikia pažymėti, kad vienintelis svarbus kriterijus laisvai pateiktiems įrodymams vertinti yra jų patikimumas (88 punkte minėto Sprendimo
Dalmine / Komisija
,
EU:C:2007:53
, 63 punktas; žr. 2004 m. liepos 8 d. Sprendimo
Mannesmannröhren-Werke / Komisija
, T‑44/00, Rink.,
EU:T:2004:218
, 84 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką; 88 punkte minėto Sprendimo
JFE Engineering ir kt. / Komisija
,
EU:T:2004:221
, 273 punktą). Pagal bendras įrodinėjimo srityje taikomas taisykles dokumento patikimumas, todėl ir įrodomoji galia, priklauso nuo jo kilmės, parengimo aplinkybių, adresato ir turinio (2000 m. kovo 15 d. Sprendimo
Cimenteries CBR ir kt. / Komisija
, T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95–T‑32/95, T‑34/95–T‑39/95, T‑42/95–T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95–T‑65/95, T‑68/95–T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 ir T‑104/95, Rink.,
EU:T:2000:77
, 1053 punktas; teisėjo B. Vesterdorf, ėjusio generalinio advokato pareigas byloje
Rhône-Poulenc / Komisija
, T‑1/89,
EU:T:1991:38
, išvada). Be kita ko, didelę svarbą reikia suteikti tam, kad dokumento parengimas buvo glaudžiai siejamas su faktinėmis aplinkybėmis (1999 m. kovo 11 d. Sprendimo
Ensidesa / Komisija
, T‑157/94, Rink.,
EU:T:1999:54
, 312 punktas), arba tam, kad jį parengė tiesioginis šių aplinkybių liudytojas (šiuo klausimu žr. 88 punkte minėto Sprendimo
JFE Engineering ir kt. / Komisija
,
EU:T:2004:221
, 207 punktą). Dokumentai, iš kurių matyti, kad buvo kelių įmonių kontaktų ir kad šios įmonės siekė iš anksto pašalinti netikrumą dėl būsimo konkurentų elgesio, teisės požiūriu pakankamai įrodo suderintus veiksmus (šiuo klausimu žr. 1975 m. gruodžio 16 d. Sprendimo
Suiker Unie ir kt. / Komisija
, 40/73–48/73, 50/73, 54/73–56/73, 111/73, 113/73 ir 114/73, Rink.,
EU:C:1975:174
, 175 ir 179 punktus). Be to, pareiškimai, nenaudingi juos pateikiančiajam, iš principo turi būti laikomi ypač patikimais įrodymais (šiuo klausimu žr. 88 punkte minėto Sprendimo
JFE Engineering ir kt. / Komisija
,
EU:T:2004:221
, 207, 211 ir 212 punktus).
Taip pat ne kartą buvo nuspręsta, kad informacijos atskleidimo savo konkurentams, siekiant pasirengti antikonkurenciniam susitarimui, pakanka įrodyti suderintus veiksmus, kaip jie suprantami pagal SESV 101 straipsnį (žr. 2008 m. liepos 8 d. Sprendimo
BPB / Komisija
, T‑53/03, Rink.,
EU:T:2008:254
, 178 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Teismo abejonės turi būti aiškinamos įmonės, kuriai skirtas pažeidimą konstatuojantis sprendimas, naudai, todėl teismas negali pripažinti, kad Komisija pateikė pakankamų pažeidimo buvimo įrodymų, jei šiuo klausimu vis dar turi abejonių (88 punkte minėto Sprendimo
JFE Engineering ir kt. / Komisija
,
EU:T:2004:221
, 177 punktas ir 89 punkte minėto Sprendimo
Groupe Danone / Komisija
,
EU:T:2005:367
, 215 punktas). Esant tokiai situacijai reikia atsižvelgti į nekaltumo prezumpcijos principą, visų pirma įtvirtintą Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 6 straipsnio 2 dalyje, kaip vieną iš pagrindinių teisių, kurios, remiantis Teisingumo Teismo praktika, patvirtinta Pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnyje, saugomos Sąjungos teisės sistemoje. Atsižvelgiant į nagrinėjamų pažeidimų pobūdį ir už juos skirtų sankcijų pobūdį bei griežtumą, nekaltumo prezumpcijos principas taikomas, be kita ko, procedūroms dėl konkurencijos teisės pažeidimų, per kurias gali būti skirtos vienkartinės arba periodiškai mokamos baudos (1999 m. liepos 8 d. Sprendimo
Hüls / Komisija
, C‑199/92 P, Rink.,
EU:C:1999:358
, 149 ir 150 punktai; Sprendimo
Montecatini / Komisija
, C‑235/92 P, Rink.,
EU:C:1999:362
, 175 ir 176 punktai ir 89 punkte minėto Sprendimo
Groupe Danone / Komisija
,
EU:T:2005:367
, 216 punktas).
Be to, pažeidimo buvimas turi būti vertinamas atsižvelgiant tik į Komisijos sprendime, kuriuo konstatuojamas minėtas pažeidimas, nurodytus įrodymus, o vienintelis reikšmę turintis klausimas yra toks: ar iš tikrųjų pažeidimas buvo įrodytas atsižvelgiant į šiuos įrodymus (90 punkte minėto Sprendimo
Cimenteries CBR ir kt. / Komisija
,
EU:T:2000:77
, 726 punktas).
Galiausiai motyvavimas, reikalaujamas pagal SESV 296 straipsnį, turi atitikti atitinkamo teisės akto pobūdį ir aiškiai bei nedviprasmiškai parodyti institucijos, priėmusios ginčijamą aktą, argumentus taip, kad suinteresuotieji asmenys galėtų sužinoti priimtos priemonės priežastis, o kompetentingas teismas – vykdyti jos kontrolę. Reikalavimas motyvuoti turi būti vertinamas atsižvelgiant į konkretaus atvejo aplinkybes, ypač į akto turinį, motyvų, kuriais remiamasi, pobūdį ir į šio akto adresatų ar kitų asmenų, su kuriais jis tiesiogiai ir konkrečiai susijęs, suinteresuotumą gauti paaiškinimus. Nereikalaujama motyvuojant išvardyti visų susijusių faktinių ir teisinių aplinkybių, nes klausimas, ar teisės akto motyvavimas atitinka SESV 296 straipsnio reikalavimus, turi būti nagrinėjamas atsižvelgiant ne tik į jo formuluotę, bet ir į aplinkybes bei visas atitinkamą klausimą reglamentuojančias teisės taisykles (1998 m. balandžio 2 d. Sprendimo
Komisija / Sytraval ir Brink’s France
, C‑367/95 P, Rink.,
EU:C:1998:154
, 63 punktas; 2003 m. rugsėjo 30 d. Sprendimo
Vokietija / Komisija
, C‑301/96, Rink.,
EU:C:2003:509
, 87 punktas ir 2004 m. birželio 22 d. Sprendimo
Portugalija / Komisija
, C‑42/01, Rink.,
EU:C:2004:379
, 66 punktas).
2. Dėl pirmojo ieškinio pagrindo pirmos dalies, susijusios su nežinojimu apie paneuropinį kartelį, pagrįstumo
Iš esmės ieškovė nesutinka su Komisijos pateiktais įrodymais, susijusiais tiek su pažeidimo laikotarpiu iki 2001 m. gegužės 17 d., tiek su pažeidimo laikotarpiu nuo 2001 m. gegužės 17 d. iki 2002 m. rugsėjo 19 d.
a) Dėl pažeidimo laikotarpio iki 2001 m. gegužės 17 d.
Fapricela
iš esmės ginčija įrodymų, kuriuos Komisija pateikė dėl dviejų 1999 m. lapkričio 25 d. ir 2000 m. spalio 18 d. įvykusių susitikimų, t. y. įrodymų, leidžiančių manyti, kad tuo metu ieškovė jau žinojo apie kartelio europinį mastą, svarbą.
Tačiau reikia konstatuoti, kad Komisija neatsižvelgė nei į šiuos įrodymus, nei į šiuos du susitikimus, kurie, jos nuomone, nebuvo tokie lemiami, kad būtų galima daryti išvadą, jog iki 2001 m. gegužės 17 d.
Fapricela
žinojo apie europinį kartelio mastą.
Todėl ieškovės argumentai dėl šių dviejų susitikimų neturi reikšmės ir turi būti atmesti.
b) Dėl laikotarpio nuo 2001 m. gegužės 17 d. iki 2002 m. rugsėjo 19 d.
Ieškovė iš esmės ginčija Komisijos įrodymų, patvirtinančių, kad nuo 2001 m. gegužės 17 d. ji žinojo apie europinį kartelio mastą, svarbą.
Komisija remiasi dviem susitikimais, kurie, jos nuomone, įrodo, kad
Fapricela
žinojo apie „Europos klubą“. Turimi omenyje 2001 m. gegužės 17 d. ir liepos 6 d. susitikimai.
Reikia pažymėti, kad procesiniuose dokumentuose Komisija kalba apie „kitus susitikimus“, kuriuose dalyvavo ieškovė ir per kuriuos buvo aptariamas paneuropinis kartelio mastas, tačiau nepatikslina, kokie tai susitikimai. Tačiau išnagrinėjus ginčijamą sprendimą ir ypač 4 priedą neįmanoma nustatyti, kokie tai buvo susitikimai, ir reikia konstatuoti, kad ginčijamame sprendime padaryta nuoroda tik į 2001 m. gegužės 17 d. ir liepos 6 d. susitikimus.
Todėl reikia išnagrinėti Komisijos pateiktus įrodymus, susijusius su kiekvienu iš šių dviejų susitikimų.
Dėl 2001 m. gegužės 17 d. susitikimo
Iš ginčijamo sprendimo 4 priede pateiktos lentelės matyti, kad
Fapricela
dalyvavo šiame susitikime ir neginčija šio fakto.
Tačiau ji pateikia kelis bendrojo pobūdžio argumentus, tinkančius kalbant ir apie 2001 m. liepos 6 d. susitikimą. Pirma, ji nedalyvavo nei „Europos klubo“ susitikimuose Pirėnų pusiasalyje, nei jokiuose tarptautiniuose susitikimuose, vykusiuose už Pirėnų pusiasalio ribų, ir nebuvo į juos pakviesta. Tai patvirtina aplinkybė, kad ginčijamame sprendime visai nepaminėta apie jos dalyvavimą „Europos klubo“ arba
Eurostress Information Service
(toliau – ESIS), pagrindinės Europos ĮPA gamintojų profesinės asociacijos, susitikimuose arba susitikimuose už šios asociacijos ribų, aplinkybė, kad ji nėra cituojama 9.1.5.1.7. skirsnyje, kuriame kalbama apie Ispanijos ir Portugalijos derybas, ir aplinkybė, kad jos dalyvavimas „Europos klubo“ veikloje, išplėstas 2002 m. (žr. šio sprendimo 48 punktą), nebuvo numatytas. Antra, ji nevykdė veiklos už Pirėnų pusiasalio rinkos ribų. Trečia, ji vėlai prisijungė prie kartelio. Ketvirta, kiti nariai nesuvokdavo jos kaip paneuropinio susitarimo dalyvės. Penkta, viskas, ypač
Tycsa
priskiriamas koordinavimo modelis, įrodo, kad kiti karteli nariai norėjo atriboti ją nuo šio paneuropinio susitarimo.
Be to, ji pateikia kelis argumentus, susijusius konkrečiai su 2001 m. gegužės 17 d. susitikimu. Pirma, ji neatsimena, kad
Tréfileurope
būtų dalyvavusi šiame susitikime, ir pabrėžia, kad apie šį dalyvavimą nepaminėta ta proga padarytuose užrašuose (administracinės bylos p. 30044). Antra, ieškovė nurodo, kad šiuose užrašuose paminėta tik apie
Emesa
ir
Tréfileurope
dvišalį pasitarimą, kuriame ji nedalyvavo. Trečia,
Tréfileurope
dalyvavimas gali būti aiškinamas tik kaip ketinimas įstoti į „Ispanijos klubą“ ir remiantis juo negalima daryti išvados, kad buvo kalbama ne tik apie Pirėnų pusiasalio susitarimą su šia įmone. Ketvirta, nėra jokių įrodymų, įskaitant bylos p. 34552 esantį dokumentą, kad per šį susitikimą buvo kalbama apie „Italijos klubą“. Penkta, ieškovė teigia, kad net jei buvo keičiamasi informacija šiuo klausimu, tai neturi reikšmės įrodant, jog
Fapricela
žinojo, kad kartelis neapsiriboja Pirėnų pusiasaliu. Šešta, ieškovė ginčija bylos p. 30044, 30045, 20008–20011, 20063, 11690, 11691, 11697, 11698 ir 34612 esančių įrodymų svarbą. Septinta, ji teigia, kad bet kuriuo atveju šie dokumentai jai nebuvo pateikti per administracinę procedūrą ir taip buvo pažeista jos teisė į gynybą ir rungimosi principas. Aštunta, ji nesutinka, kad per šį susitikimą buvo aptariamos jos turimos Sąjungos rinkos dalys ir ypač nesutinka su bylos p. 30666 esančių įrodymų aiškinimu, kurį šiuo klausimu pateikė Komisija.
– Dėl įrodymų pateikimo
Fapricela
Fapricela
, kuriai Bendrasis Teismas pateikė klausimą raštu, pripažino gavusi DVD, kurį Komisija išsiuntė jai 2008 m. spalio 8 d.
Ji taip pat pripažino, kad buvo Komisijos informuota, jog su dokumentais, susijusiais su prašymu atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, pavyzdžiui, esančiais 2008 m. spalio 8 d. jai išsiųstame DVD, galima susipažinti Komisijos patalpose.
Be to, per 2014 m. spalio 16 d. posėdį
Fapricela
pripažino, kad visi Komisijos pateikti įrodymai, su kuriais, kaip buvo teigiama procesiniuose dokumentuose, ji neturėjo galimybės susipažinti, arba buvo pateikti jai ir pridėti prie jos ieškinio, arba prieinami Komisijos jai išsiųstame DVD, arba su jais buvo galima susipažinti Komisijos patalpose.
Todėl
Fapricela
atsisakė kaltinimo, susijusio su jos teisės į gynybą pažeidimu.
– Dėl
Tréfileurope
dalyvavimo 2001 m. gegužės 17 d. susitikime
Reikia pažymėti, kad Komisija teigia, o
Fapricela
jai neprieštarauja, kad
Tréfileurope
dalyvavimas 2001 m. gegužės 17 d. susitikime patvirtinamas pačios
Tréfileurope
2003 m. birželio 11 d. parodymais (išdėstytais bylos p. 34552), taip pat
Emesa
užrašais ir
Tycsa
pateikta informacija (žr. ginčijamo sprendimo 4 priedą, punktą, susijusį su 2001 m. gegužės 17 d. susitikimu).
Atsižvelgdamas į visus šiuos įrodymus Bendrasis Teismas daro išvadą, jog teisės požiūriu pakankamai įrodyta, kad ši įmonė dalyvavo minėtame susitikime, todėl reikia atmesti visus ieškovės prieštaravimus šiuo klausimu.
– Dėl per 2001 m. gegužės 17 d. susitikimą įvykusio pasitarimo su
Tréfileurope
turinio
Fapricela
ir Komisija nesutaria ir dėl 2001 m. gegužės 17 d. susitikimo turinio, kurį Komisija išdėstė ginčijamo sprendimo 4 priede, ir dėl šio turinio aiškinimo.
Tiesa, jos sutaria dėl aplinkybės, kad buvo pasakyta, jog „Ispanijos klubas“„puikiai veikė“, tačiau ieškovė mano, kad remdamasi šiuo pasakymu Komisija nepagrįstai daro išvadą, jog su
Tréfileurope
buvo kalbama apie paneuropinį kartelį. Be to, jos nuomone, nė vienas įrodymas neleidžia tvirtinti, kad per tą susitikimą buvo paminėtas „Italijos klubas“.
Iš karto reikia pažymėti, kad ginčijamame sprendime Komisija netvirtina, jog buvo kalbama apie „Europos klubą“ arba apskritai apie visą kartelį. Vienintelis ginčijamo sprendimo 4 priede minėtas pasitarimas yra susijęs su „Italijos klubu“, o tai leidžia Komisijai manyti, kad nuo momento, kai šis susitikimas įvyko, jo dalyvės turėjo žinoti apie paneuropinį kartelio mastą.
Prieš vertinant, ar pasitarimas dėl „Italijos klubo“ leidžia Komisijai visas susitikimo dalyves pripažinti atsakingomis už visą kartelį ir konkrečiai už jo paneuropinę dalį, vis dėlto reikia patikrinti kiek Komisija teisės požiūriu pakankamai nustatė įvykusio pasitarimo turinį.
Iš Komisijos procesinių dokumentų matyti, kad dokumentinis įrodymas, kuriuo ji remiasi, kiek tai susiję su „Ispanijos klubo“ narių ir
Tréfileurope
pasitarimo turiniu, yra pastarosios parodymas, pateiktas prašant atleisti nuo baudos ar ją sumažinti (administracinės bylos p. 34552, E2 priedas).
Iš šio parodymo aišku, kad:
„Per šį susitikimą Portugalijos ir Ispanijos gamintojai siekė paaiškinti
Tréfileurope
, kad Pirėnų pusiasalio šalių susitarimas dėl įtempiamosios plieninės armatūros puikiai veikė (kaip Italijoje: klientų sąrašai, kiekiai pagal klientus ir bendri kiekiai). Jie taip pat pranešė
Tréfileurope
apie jų sutartus kainų didinimus.“
Remiantis pastaba „kaip Italijoje“ galima pagalvoti, kad per šį susitikimą
Tréfileurope
pažymėjo, jog „Ispanijos klubas“ veikė taip pat kaip „Italijos klubas“. Taip teigia Komisija.
Tačiau negalima atmesti prielaidos, kad ši pastaba yra paprasčiausias „Ispanijos klubo“ ir „Italijos klubo“ palyginimas, kurį
Tréfileurope
atstovas atliko formuluodamas šią pastraipą, o per susitikimą joks dviejų klubų palyginimas nebuvo atliekamas.
Bendrasis Teismas mano, kad dėl šios priežasties vien šio įrodymo nepakanka įrodant, jog 2001 m. gegužės 17 d. susitikimo dalyvės ta proga iš tikrųjų kalbėjo apie „Italijos klubą“.
Be to, ginčijamo sprendimo 4 priedo išnašose Komisija nurodo iš
Emesa
ir
Tycsa
gautus įrodymus, kuriuos ji pateikė atsakydama į Bendrojo Teismo klausimą raštu (E3 priedas).
Reikia konstatuoti, kad šie kiti įrodymai, tarp jų ir P. elektroninis laiškas, patvirtina tik 2001 m. gegužės 17 d. susitikimo, kuriame dalyvavo
Tréfileurope
, faktą, bet neleidžia teisės požiūriu pakankamai nustatyti, koks buvo pasitarimo dėl „Italijos klubo“, kuris įvyko ta proga, turinys.
Be to, reikia atmesti Komisijos per posėdį pateiktus argumentus, kad iš šių užrašų aišku, jog per tą susitikimą buvo keičiamasi informacija apie kainas Italijoje; šios aplinkybės visiškai neišplaukia iš pateiktų įrodymų.
Taigi dėl susitikimo turinio yra abejonių, kurios turi būti aiškinamos ieškovės naudai.
Vadinasi, darytina išvada, kad Komisija teisės požiūriu pakankamai neįrodė, jog nuo 2001 m. gegužės 17 d. susitikimo ieškovė tikrai turėjo žinoti apie „Europos klubą“.
Dėl 2001 m. liepos 6 d. susitikimo
Primintina, kad ginčijamo sprendimo 4 priede dėl šio susitikimo, be kita ko, pažymėta:
„Užrašuose apie šį susitikimą taip pat pateikta lentelė, kurioje nurodyti pluoštų kiekiai ir Ispanijoje, Portugalijoje ir likusioje Europos Sąjungos dalyje GSW,
Aceralia
ir
Fapricela
pasiskirstytos rinkos dalys (visos jų dalys sudaro 100 % ir parodo, kad bent jau šį laikotarpį tik GSW ir
Aceralia
eksportuodavo į likusią Europos dalį, o
Fapricela
prekiavo pluoštais tik Pirėnų pusiasalio šalyse).“
Komisija mano, kad pas
Tycsa
rastuose užrašuose pateikta informacija (administracinės bylos p. 30066, esantis ieškinio VII priedo p. 895) neleidžia abejoti dėl šio susitikimo turinio.
Tačiau Komisijos nurodyti įrodymai yra susiję su GSW,
Aceralia
ir
Fapricela
rinkos dalimis Ispanijoje, Portugalijoje ir likusioje Sąjungos dalyje ir pateikti dokumento kairėje apatinėje dalyje esančioje lentelėje.
Taigi šie įrodymai patvirtina tik tai, kad kai kurie „Ispanijos klubo“ nariai iš tikrųjų prekiavo už Ispanijos ribų, tačiau tai neįrodo, jog per šį susitikimą buvo kalbama apie „Europos klubą“, nes akivaizdu, kad šie du kartelio aspektai nėra susiję.
Todėl darytina išvada, kad Komisija neįrodė, jog nuo 2001 m. liepos 6 d. ieškovė tikrai žinojo apie paneuropinį kartelį.
Taigi reikia pritarti pirmojo ieškinio pagrindo pirmai daliai.
3. Dėl pirmojo ieškinio pagrindo antros dalies, susijusios su tuo, kad Komisija klaidingai kvalifikavo pažeidimą kaip vieną ir tęstinį, pagrįstumo
Iš esmės pirmojo ieškinio pagrindo antroje dalyje
Fapricela
mano, kad negali būti kaltinama dėl to, jog nuo 1998 m. gruodžio 2 d. iki 2002 m. rugsėjo 19 d. dalyvavo darant vieną ir tęstinį pažeidimą, nes ji nežinojo apie paneuropinį kartelį.
Reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką karteliai gali būti laikomi vieną antikonkurencinį susitarimą sudarančiais elementais tik jei įrodyta, kad juos apima vienas bendras planas, kuriuo siekiama bendro tikslo. Be to, tik jei tuo metu, kai dalyvavo šiuose karteliuose, įmonė žinojo ar turėjo žinoti, kad tai darydama ji integruojasi į vieną susitarimą, jos dalyvavimas atitinkamuose karteliuose gali būti jos dalyvavimo šiame susitarime išraiška (90 punkte minėto Sprendimo
Cimenteries CBR ir kt. / Komisija
,
EU:T:2000:77
, 4027 ir 4112 punktai ir 2011 m. birželio 16 d. Sprendimo
Putters International / Komisija
, T‑211/08, Rink.,
EU:T:2011:289
, 31 ir paskesni punktai).
Taigi iš šios teismo praktikos matyti, jog tam, kad būtų įrodytas dalyvavimas darant vieną ir tęstinį pažeidimą, turi būti tenkinamos trys sąlygos, t. y. bendro plano, kuriuo siekiama vieno tikslo, buvimas, įmonės sąmoningas prisidėjimas prie šio plano ir aplinkybė (įrodyta ar preziumuojama), kad ji žinojo apie kitų dalyvių neteisėtus veiksmus (133 punkte minėto Sprendimo
Putters International / Komisija
,
EU:T:2011:289
, 35 punktas).
Tačiau jei įmonė tiesiogiai atliko vieną tęstinį pažeidimą sudarantį vieną ar kelis antikonkurencinius veiksmus, bet nebuvo įrodyta, kad savo elgesiu ji ketino prisidėti prie visų bendrų kitų kartelio dalyvių siekiamų tikslų ir kad žinojo apie tikrąjį kitų įmonių siekiant tų pačių tikslų planuotą ar praktiškai įgyvendintą elgesį arba galėjo protingai jį numatyti ir buvo pasirengusi prisiimti riziką, Komisija turi teisę priskirti jai atsakomybę tik už tuos veiksmus, kuriuos darant ji tiesiogiai dalyvavo, ir už kitų dalyvių numatytus ar įgyvendintus veiksmus siekiant tų pačių tikslų, kurių ji siekė ir dėl kurių buvo įrodyta, kad ji žinojo apie juos arba galėjo protingai numatyti ir buvo pasirengusi prisiimti riziką (2012 m. gruodžio 6 d. Sprendimo
Komisija / Verhuizingen Coppens
, C‑441/11 P, Rink.,
EU:C:2012:778
, 44 punktas).
Tačiau dėl to ši įmonė neturėtų būti atleista nuo atsakomybės už veiksmus, kuriuos darant ji neginčijamai dalyvavo arba už kuriuos gali iš tikrųjų būti laikoma atsakinga. Iš tiesų tai, kad įmonė nedalyvavo atliekant visus kartelio veiksmus arba kad jos vaidmuo atliekant tuos veiksmus buvo nereikšmingas, nėra svarbu nustatant jos įvykdyto pažeidimo buvimą, nes reikia atsižvelgti į šias aplinkybes tik vertinant pažeidimo sunkumą ir prireikus nustatant baudos dydį (135 punkte minėto Sprendimo
Komisija / Verhuizingen Coppens
,
EU:C:2012:778
, 45 punktas).
Vis dėlto taip padalyti Komisijos sprendimą, kuriuo visas kartelis kvalifikuojamas kaip vienas tęstinis pažeidimas, galima tik jei, pirma, minėta įmonė per administracinę procedūrą galėjo suprasti, kad buvo kaltinama ir dėl kiekvieno jį sudarančio veiksmo, todėl galėjo gintis šiuo aspektu, ir jei, antra, minėtas sprendimas šiuo atžvilgiu yra pakankamai aiškus (135 punkte minėto Sprendimo
Komisija / Verhuizingen Coppens
,
EU:C:2012:778
, 46 punktas).
Darytina išvada, kad kai tenkinamos ankstesniame šio sprendimo punkte skelbiamos sąlygos, jei Sąjungos teismas konstatuoja, kad Komisija teisės požiūriu nepakankamai įrodė, jog įmonė, dalyvaudama viename iš vieną ir tęstinį pažeidimą sudarančių antikonkurencinių veiksmų, žinojo apie kitų kartelio dalyvių antikonkurencinius veiksmus siekiant tų pačių tikslų arba galėjo juos protingai numatyti ir prisiimti riziką, iš to kyla vienintelė pasekmė, kad šiai įmonei negali būti priskirta atsakomybė už šiuos kitus veiksmus, todėl ir už visą vieną ir tęstinį pažeidimą, ir kad vien dėl to ginčijamas sprendimas turi būti laikomas nepagrįstu (135 punkte minėto Sprendimo
Komisija / Verhuizingen Coppens
,
EU:C:2012:778
, 47 punktas).
Šiuo atveju teisės požiūriu pakankamai neįrodyta, kad nuo 2001 m. gegužės 17 d. (žr. šio sprendimo 125 punktą) arba nuo 2001 m. liepos 6 d. (žr. šio sprendimo 130 punktą)
Fapricela
žinojo apie tai, jog kartelis neapsiriboja Pirėnų pusiasaliu bei yra paneuropinio masto ir apie jam būdingą bendrą planą.
Be to, reikia konstatuoti, kad ginčijamame sprendime Komisija nesiremia jokiu kitu vėlesniu už 2001 m. liepos 6 d. įrodymu, kuris patvirtintų, jog iki 2002 m. rugsėjo 19 d., t. y. pažeidimo nutraukimo dienos,
Fapricela
žinojo apie „Europos klubą“.
Todėl neįrodyta, kad jai inkriminuojamu pažeidimo laikotarpiu
Fapricela
žinojo apie „Europos klubą“.
Taigi Komisija nepagrįstai mano, kad nuo 1998 m. gruodžio 2 d. iki 2002 m. rugsėjo 19 d. ieškovė darė vieną ir tęstinį pažeidimą, kurį sudarė, pirma, dalyvavimas „Ispanijos klubo“ veikloje šiuo laikotarpiu ir, antra, žinojimas, nors ir vėlyvas, t. y. nuo 2001 m. gegužės mėn., apie „Europos klubą“, nes iš tikrųjų ši antra vieno pažeidimo sudėtinė dalis neįrodyta.
4. Tarpinė išvada
Kadangi pirmojo ieškinio pagrindo pirmai ir antrai dalims reikia pritarti, ginčijamo sprendimo 1 straipsnis turi būti iš dalies panaikintas tiek, kiek jame konstatuojama, kad ieškovė pažeidė SESV 101 straipsnio 1 dalies nuostatas, kai dalyvavo darant minėtų nuostatų pažeidimą ne tik Pirėnų pusiasalio rinkoje, bet ir kartelyje, apimančiame vidaus rinką, paskui EEE.
III –
Dėl trečiojo ieškinio pagrindo, susijusio su klaida apskaičiuojant
„Fapricela
“ inkriminuojamo pažeidimo trukmę, kiek tai susiję su jos dalyvavimu
„Ispanijos klubo
“ veikloje
Fapricela
iš esmės nurodo, kad Komisija nepagrįstai teigia, jog nuo 1998 m. gruodžio 2 d. iki 2002 m. rugsėjo 19 d. ji nenutrūkstamai dalyvavo „Ispanijos klubo“ veikloje. Jos teigimu, nuo 2000 m. spalio mėn. iki 2001 m. balandžio 9 d. ji buvo atsiribojusi nuo šio klubo ir šiuo laikotarpiu elgėsi pagal konkurencijos taisykles.
A –
Ginčijamo sprendimo priminimas
Pagal ginčijamo sprendimo 529 ir 530 konstatuojamąsias dalis:
„(529)
Fapricela
toliau tvirtina <…>, kad buvo susijusi su pažeidimu tik nuo 1999 m. iki 2000 m. vasario mėn. ir nuo 2001 m. balandžio mėn. iki liepos mėn. (pripažindama, kad vėl prisidėjo prie kartelio veiklos nuo 2001 m. balandžio 18 d., ji vis dėlto teigia, kad nelaikė savęs kartelio nare ir kitos narės apie tai žinojo) ir (tačiau tik oficialiai) per laikotarpį nuo 2001 m. rugpjūčio mėn. iki 2002 m. rugsėjo mėn.
Fapricela
taip pat remiasi savo tariamai aiškiu atsisakymu dalyvauti 2001 m. kovo 28 d. susitikime ir aplinkybe, kad 2000 m. nemokėjo mokesčio ESIS.
Fapricela
daro išvadą, kad neturėtų būti pripažinta atsakinga nuo 2001 m. kovo mėn. ir kad Komisija turėtų atsižvelgti į tai, jog ji faktiškai nedalyvavo kartelyje nuo 2001 m. rugpjūčio mėn. iki 2002 m. rugsėjo mėn.
(530)
Iš sprendimo 4 priede ir 9.2.2.1–9.2.2.5 skirsniuose aprašytų įrodymų matyti, kad nuo 1998 m. gruodžio 2 d. iki Komisijos patikrinimų dienos
Fapricela
reguliariai ir nenutrūkstamai dalyvavo „Ispanijos klubo“ susitikimuose, o jai nedalyvaujant buvo aptariama jos situacija. Tariamas
Fapricela
atsisakymas dalyvauti 2001 m. kovo 28 d. susitikime negali būti laikomas atsiribojimu nuo kartelio (žr. 589 konstatuojamąją dalį). Atvirkščiai, praėjus mažiau kaip mėnesiui
Fapricela
toliau dalyvavo kartelio susitikimuose (būtent 2001 m. balandžio 18 d., žr. sprendimo 529 konstatuojamąją dalį ir 4 priedą). Be to, tariamas
Fapricela
nedalyvavimas susitikimuose nuo 2000 m. spalio mėn. iki 2001 m. balandžio mėn. paneigiamas sprendimo 4 priede minėtais įrodymais, iš kurių aišku, kad
Fapricela
dalyvavo 2000 m. spalio 18 d., 2001 m. kovo 23 d., 2001 m. balandžio 9 d. ir 2001 m. balandžio 18 d. susitikimuose.
Fapricela
nepateikė kitų įrodymų, patvirtinančių, kad tam tikru momentu ji buvo viešai atsiribojusi nuo per susitikimus sudarytų susitarimų, taigi ir nuo kartelio (žr. 588 konstatuojamąją dalį). Be to,
Fapricela
pripažįsta, kad dalyvavo 2001 m. balandžio 9 d. susitikime, per kurį buvo sudarytas susitarimas dėl kainų didinimo konkrečioms klientų grupėms nuo 2001 m. birželio mėn. ir kad iki 2002 m. rugsėjo mėn. ji reguliariai ir nenutrūkstamai dalyvavo „Ispanijos klubo“ susitikimuose. Todėl Komisija daro išvadą, kad nuo 1998 m. gruodžio 2 d. iki 2002 m. rugsėjo 19 d.
Fapricela
nepertraukiamai dalyvavo „Ispanijos klubo“ veikloje“
B –
Bendrojo Teismo vertinimas
1. Su atsiribojimu susijusių principų priminimas
Pagal nustovėjusią teismo praktiką, kai nustatoma, kad įmonė dalyvavo antikonkurencinio pobūdžio susitikimuose su įmonėmis konkurentėmis, ši įmonė privalo pateikti įrodymų, kuriais remiantis būtų galima įrodyti, kad jos dalyvavimas nebuvo grindžiamas jokiu antikonkurenciniu tikslu ir kad ji savo konkurentus informavo apie tai, jog dalyvauja šiuose susitikimuose turėdama kitokį tikslą nei jų. Tam, kad įmonės dalyvavimas tokiame susitikime nebūtų laikomas nei tyliu pritarimu neteisėtai iniciatyvai, nei prisidėjimu prie jo rezultato, reikia, kad ši įmonė viešai atsiribotų nuo šios iniciatyvos ir kiti dalyviai manytų, jog ji nutraukia savo dalyvavimą, arba kad ji apie tai informuotų administracines institucijas (žr. 2012 m. gegužės 3 d. Sprendimo,
Comap / Komisija
, C‑290/11 P,
EU:C:2012:271
, 74 ir 75 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką ir 2013 m. vasario 7 d. Sprendimo
Slovenská sporiteľňa
, C‑68/12, Rink.,
EU:C:2013:71
, 27 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
2. Dėl trečiojo ieškinio pagrindo pagrįstumo
a) Įrodymų, kuriais Komisija rėmėsi ginčijamame sprendime, priminimas
Reikia priminti įrodymus, susijusius su
Fapricela
dalyvavimu „Ispanijos klubo“ veikloje nuo 2000 m. spalio 18 d. iki 2001 m. balandžio 9 d., kuriais Komisija rėmėsi ginčijamame sprendime.
Visų pirma Komisija tvirtina, kad
Fapricela
dalyvavo 2000 m. spalio 18 d. susitikime, ir nurodo:
„
Tycsa
<…>. Būsimos strategijos dėl pluoštų aptarimas. Vienas iš oficialių susitikimų su Portugalijos ir Ispanijos gamintojais, per kuriuos dažnai buvo kalbama apie kainas, pardavimo apribojimus ir klientus, kaip teigia
Emesa
<…>. Taip pat
Arcelor España
ir kt.: kvotų pasiskirstymas:
Fapricela
20 %,
Tycsa
40 %,
Emesa
40 %. Taip pat pasitarimai dėl pasiskirstomų kiekių tonomis: „
Tréfilunion
3000 tonų Portugalija…
Global
, pluoštas = 88000 tonų…
Fapricela
deklaruoja 300T/… Ispanijoje (originalas ispanų kalba).“
Dėl 2001 m. sausio ir vasario mėn. Komisija, neturėdama dalyvių sąrašo, teigia:
„Remiantis
Emesa
užrašais dokumentų apie visus vielos pardavimus Pirėnų pusiasalio rinkoje už I ketvirtį kopijose nurodyta: „
Proderac
, GSW (
Tycsa
+ TQ),
Aceralia
(
Emesa
+
Galycas
),
Socitrel
ir
Fapricela
“, taip pat apskaičiuoti realių pardavimų ir sutartų kvotų skirtumai („ % realus ir % sut. – originalas ispanų kalba).“
Komisija netvirtina, kad
Fapricela
dalyvavo 2001 m. kovo 15 d. susitikime, tačiau nurodo:
„Per susitikimą buvo išdalytos keturios kopijos, susijusios atitinkamai su: 1)
Proderac
, GSW (
Tycsa
+ CTQ),
Aceralia
(
Emesa
+
Galycas
),
Socitrel
ir
Fapricela
<…> pardavimais „Pirėnų pusiasalio rinkoje“ 2001 m. sausio ir vasario mėn.“
Kalbėdama apie 2001 m. kovo 23 d. susitikimą Komisija užsimena apie
Socitrel
, „atstovavusios ir
Fapricela
“, dalyvavimą; dėl šio susitikimo ji pažymi, kad „išsprendus
Fapricela
,
Tycsa
ir
Emesa
ginčą dėl klausimo kokia įmonė tieks konkrečiam klientui
Fapricela
„pažadėjo tęsti susitarimą, kuris duoda tokių gerų rezultatų“ (originalas ispanų kalba) (išnaša)“, ir kad „pabaigoje buvo aptartos
Fapricela
,
Emesa
ir
Tycsa
pluošto tiekimai ir kainos konkrečiam klientui“.
Dėl 2001 m. balandžio mėn. Komisija pažymi, kad „pas
Tycsa
(išnaša) rastame dokumente apie pardavimus Ispanijoje ir Portugalijoje nurodyti
Emesa
,
Galycas
, GSW,
Socitrel
,
Fapricela
ir
Proderac
sutartų kvotų skirtumai sausio, vasario, kovo mėn. ir iš viso per 2001 m. I ketvirtį (išnaša)“.
Galiausiai neginčijama, kad
Fapricela
dalyvavo 2001 m. balandžio 9 d. susitikime.
b) Šalių argumentai
Fapricela
iš esmės teigia:
—
kad nuo 2000 m. spalio mėn. ji vis daugiau atsiribodavo nuo susitarimo ir kad nuo to momento viešai atsisakė dalyvauti susitikimuose iki 2001 m. kovo mėn.,
—
kad per tą laikotarpį ji elgėsi savarankiškai ir paisydama konkurencijos taisyklių; šią aplinkybę patvirtina faktas, kad 2001 m. kovo mėn. jos pardavimai padidėjo apie 400 %,
—
kad 2001 m. balandžio 9 d. ji pradėjo vėl dalyvauti susitikimuose, tačiau taip elgėsi spaudžiama kitų kartelio narių.
Be to, ji iš esmės ginčija:
—
kad
Socitrel
atstovavo jai per 2001 m. kovo 23 d. susitikimą,
—
Komisijos pateiktus įrodymus:
—
susijusius su tuo, kad 2001 m. sausio ir vasario mėn. buvo aptariamos jos kainos,
—
susijusius su per 2001 m. kovo 15 ir 23 d. susitikimus vykusių pasitarimų turiniu,
—
ir ji nurodo, kad Komisija nepateikė jai kai kurių šių įrodymų.
Ji mano, kad pateikė pakankamai daug paneigiančių įrodymų, kad įrodinėjimo pareiga būtų perkelta Komisijai.
Galiausiai ji kaltina Komisiją tuo, kad ginčijamame sprendime ši neatsakė į argumentus, kuriuos ji pateikė per administracinę procedūrą, ir, be kita ko, nesutinka su referenciniais metais, kuriais Komisija rėmėsi nustatydama pardavimų vertę, į kurią reikia atsižvelgti, turint omenyje jos tariamą pasitraukimą iš kartelio nuo 2000 m. spalio mėn. iki 2001 m. balandžio mėn.
Komisija nesutinka su šiais argumentais.
c) Dėl ieškovės teisės į gynybą pažeidimo
Dėl tariamo
Fapricela
teisės į gynybą pažeidimo dėl to, kad Komisija nepateikė jai įrodymų, reikia daryti nuorodą į šio sprendimo 106–109 punktus ir priminti, kad per posėdį ieškovė atsisakė šio kaltinimo.
d) Dėl 2000 m. spalio 18 d. susitikimo
Bendrajam Teismui pateikus klausimus raštu ir dar kartą per posėdį
Fapricela
pripažino, kad dalyvavo 2000 m. spalio 18 d. susitikime.
Be to, reikia konstatuoti, kad
Fapricela
nepateikė jokių savo viešo atsiribojimo per 2000 m. spalio 18 d. susitikimą įrodymų.
Iš tikrųjų ji remiasi tik po šio susitikimo susiklosčiusiomis aplinkybėmis (iš tiesų administracinės bylos p. 20058–20060, į kuriuos ji daro nuorodą ieškinio 172 punkte, kalbama tik apie „ginčą“, įvykusį per 2001 m. kovo 23 d. susitikimą), kad padarytų išvadą, jog jos „nedalyvavimas“ susitikimuose, kurie vyko po 2000 m. spalio 18 d. susitikimo ir iki 2001 m. balandžio 9 d. susitikimo, reiškia, kad nuo 2000 m. spalio 18 d. susitikimo ji buvo atsiribojusi.
Iš ginčijamo sprendimo 4 priedo taip pat matyti, kad per tą susitikimą buvo aptariama būsima strategija dėl pluošto, kalbama apie kvotų pasiskirstymą (be kita ko,
Fapricela
) ir kiekių tonomis paskirstymą (be kita ko,
Fapricela
) (žr. šio sprendimo 148 punktą), o ieškovė nepateikė įrodymų, kurie paneigtų Komisijos išvadas.
Todėl ieškovės argumentai turi būti atmesti.
e) Dėl susitikimų, kurie įvyko 2001 m. sausio ir vasario mėn.
Dėl 2001 m. sausio ir vasario mėn. įvykusių susitikimų reikia konstatuoti, kad iš ginčijamo sprendimo 4 priedo matyti, jog
Emesa
turėjo duomenų apie įvairių įmonių, įskaitant
Fapricela
, „visus vielos pardavimus Pirėnų pusiasalio rinkoje už I ketvirtį“ ir „apskaičiuotus realių pardavimų ir sutartų kvotų skirtumus“. 4 priede padaryta nuoroda į administracinės bylos p. 27946, 28544–28549 ir 33622.
Pirma,
Fapricela
teigia, kad p. 27946 yra paprasčiausias lapas be duomenų ir kad jai nebuvo suteikta galimybė susipažinti su p. 33622. Antra, p. 28544 yra lentelė, kurioje pateikti 2001 m. sausio, vasario ir kovo mėn. pardavimų duomenys, tačiau ši lentelė negalėjo būti parengta 2001 m. sausio ar vasario mėn., o tik vėliau, todėl galbūt apima duomenis, kuriuos
Fapricela
pateikė grįžusi į „Ispanijos klubą“. Trečia, p. 28546 ir 28547 yra to paties laikotarpio duomenys, nenurodant jų parengimo datos, tačiau pateikiant juos po kitos lentelės, kurioje jau yra pateikti duomenys už kovo mėn. Ketvirta, kiek tai susiję su lentele dėl prognozuotų kovo mėn. pardavimų (p. 28548), tariamai parengta 2001 m. kovo 15 d., pažymėtina, kad joje nurodyti
Fapricela
pardavimai yra mažesni, nei nurodyti bylos p. 28544 esančioje lentelėje. Šis 2001 m. kovo 15 d. prognozuotų rodiklių ir faktiškai pasiektų pardavimų skirtumas patvirtina teiginį, kad šiuo laikotarpiu ieškovė buvo atsiribojusi nuo „Ispanijos klubo“. Iš tiesų „Ispanijos klubo“ dalyvės neturėjo galimybės susipažinti su faktiniais
Fapricela
pardavimų duomenimis ir tvirtino, kad šie rodikliai iš esmės sumažėjo, o tai galima suprasti tik atsižvelgiant į ketinimą pašalinti iš rinkos „Ispanijos klubo“ veikloje atsisakančią dalyvauti įmonę.
Pirma, reikia konstatuoti, kad p. 27946 ir 33622 neturi reikšmės, kalbant apie laikotarpį nuo 2001 m. sausio iki vasario mėn., nes tai yra atitinkamai tik baltas puslapis su žodžiais „užrašų knygelė“ ir
Arcelor España, SA
,
Mittal Steel Company NV
ir jų dukterinių bendrovių, taip pat
Tréfileurope
ir jos dukterinių bendrovių, prašymo atleisti nuo baudos ar ją sumažinti pirmas puslapis, kuriame nepateikti laikotarpio nuo 2001 m. sausio iki vasario mėn. duomenys.
Antra, iš atsakymo į Bendrojo Teismo Komisijai pateiktus klausimus raštu matyti, kad administracinės bylos p. 28544–28549 iš tikrųjų turi reikšmės, kiek tai susiję su 2001 m. kovo 15 d. susitikimu (Komisijos atsakymo 15 punktas). Todėl reikia konstatuoti, kad ginčijamo sprendimo 4 priede padarytos nuorodos į šiuos bylos puslapius yra klaidingos.
Trečia, administracinės bylos p. 28544–28549 pateiktos įvairios lentelės, susijusios su įvairių „Ispanijos klubo“ narių pardavimais 2001 m. sausio, vasario ir kovo mėn., nurodant jų padidėjimą arba sumažėjimą, taip pat lentelė (p. 8548) apie prognozuotus pardavimus 2001 m. kovo 15 d.
Kaip nurodo
Fapricela
, lentelė apie prognozuotus pardavimus 2001 m. kovo 15 d. ir lentelė (p. 28544) apie pardavimus 2001 m. kovo mėn. skiriasi.
Tačiau reikia konstatuoti, kad remiantis p. 28544–28549 negalima daryti išvados, jog susitikimai įvyko 2001 m. sausio ir vasario mėn.
Daugių daugiausia reikia konstatuoti, kad
Emesa
turėjo jautrios informacijos apie
Fapricela
pardavimus 2001 m. sausio, vasario ir kovo mėn., tačiau neįmanoma nustatyti momento, kai ji gavo šiuos duomenis. Aplinkybė, kad tuo pačiu metu buvo parengtos lentelės su prognozėmis ir lentelės be prognozių, susijusios su 2001 m. kovo mėn., taip pat leidžia daryti prielaidą, jog šie duomenys buvo surinkti ne 2001 m. sausio ir vasario mėn., o vėliau.
Tačiau ieškovė nurodo, kad ji pati galėjo būti nusiuntusi šiuos duomenis, pavyzdžiui, grįžusi į „Ispanijos klubą“.
Todėl reikia konstatuoti, kad Komisijos pateikti įrodymai neleidžia nustatyti, jog šie duomenys buvo perduoti
Emesa
2001 m. sausio ir vasario mėn., net jei yra didesnė tikimybė, kad nenustatytu momentu pati ieškovė perdavė juos kitoms kartelio narėms; kai kurie tokie duomenys galėjo būti perduoti kovo viduryje, nes
Emesa
turėjo „prognozuojamų“ duomenų apie
Fapricela
pardavimus 2001 m. kovo 15 d., o tai, jog šie duomenys buvo prognozuojami, leidžia matyti, kad jie buvo pateikti iki šios datos.
f) Dėl 2001 m. kovo 15 d. susitikimo
Pirma,
Fapricela
nesutinka, kad dalyvavo šiame susitikime. Tačiau, reikia konstatuoti, kad ginčijamame sprendime Komisija tvirtino ne tai, jog ši įmonė dalyvavo tame susitikime, o tik tai, kad per jį buvo aptariami
Fapricela
jautrūs duomenys. Todėl
Fapricela
teiginius reikia atmesti kaip neturinčius reikšmės.
Antra,
Fapricela
iš esmės ginčija tam tikrų administracinės bylos puslapių (33622, 11690, 11691, 11485, 11492, 11493 ir 20061), į kurios, kalbant apie šį susitikimą, padaryta nuoroda ginčijamo sprendimo 4 priede, svarbą, nes šie puslapiai nėra susiję konkrečiai su 2001 m. kovo 15 d. susitikimu.
Iš tiesų, reikia pažymėti, kad p. 33622, 11690, 11691, 11485, 11492, 11493 ir 20061 nėra susiję konkrečiai su 2001 m. kovo 15 d. susitikimu ir remiantis jais negalima įrodyti per tą susitikimą vykusių pasitarimų turinio.
Trečia,
Fapricela
iš esmės nesutinka, kad ji yra su ja susijusių jautrių duomenų, aptartų per 2001 m. kovo 15 d. susitikimą, šaltinis (administracinės bylos p. 20062, 30035 ir 30036), ir tvirtina, jog tie duomenys buvo neteisingi.
Pirmiausia reikia pažymėti, kad
Fapricela
teisingai tvirtina, jog prieš pateikiant duomenis apie jos pardavimus (kurie paimti iš
Emesa
užrašų), nurodytus administracinės bylos p. 20062, nurodyta „yra žinoma, kad“.
Tačiau tokia pastaba nepašalina galimybės, kad šios informacijos šaltinis yra ji (žr. šio sprendimo 173 ir 174 punktus).
Toliau reikia pažymėti, kad administracinės bylos p. 30035 ir 30036 – kurie gauti iš
Tycsa
– paminėti
Fapricela
pardavimai (be kita ko, 2001 m. sausio ir vasario mėn. pardavimai ir prognozuojami 2001 m. kovo mėn. pardavimai: p. 30036) ir jos turima kvota (p. 30035).
Galiausiai taip pat reikia atsižvelgti į administracinės bylos p. 28544–28549 – šiuos dokumentus turėjo
Emesa
– į kuriuos taip pat padarytos nuorodos ginčijamo sprendimo 4 priede, kalbant apie 2001 m. kovo 15 d. susitikimą.
Reikia pažymėti, kad yra tam tikrų
Emesa
turėtose lentelėse pateiktų ir laikotarpiu, kai klostėsi faktinės aplinkybės,
Tycsa
padarytuose užrašuose paminėtų skaičių skirtumų:
—
sausis Ispanija:
Emesa
: lentelės p. 28544: 157; lentelės p. 28547: 157;
Tycsa
p. 30066: 157;
—
sausis Portugalija:
Emesa
: lentelės p. 28544: 582; lentelės p. 28547: 582;
Tycsa
p. 30066: 582;
—
vasaris Ispanija:
Emesa
: lentelės p. 28544: 168; lentelės p. 28547: 168;
Tycsa
p. 30066: 166;
—
vasaris Portugalija:
Emesa
: lentelės p. 28544: 628; lentelės p. 28547: 628;
Tycsa
p. 30066: 686;
—
Emesa
: kovo mėn. prognozė – 2001 m. kovo 15 d. Ispanija: lentelės p.28548: 100;
Tycsa
: prognozė kovas: p. 30066: 200;
—
Emesa
: kovo mėn. prognozė – 2001 m. kovo 15 d. Portugalija: lentelės p. 28548: 200;
Tycsa
: prognozė kovas p. 30066: 600;
—
kovas Ispanija:
Emesa
: lentelės p. 28544: 636;
Tycsa
p. 30066: jokios informacijos;
—
kovas Portugalija: lentelės p. 28544: 1709;
Tycsa
p. 30066: jokios informacijos.
Tačiau, viena vertus, reikia konstatuoti, kad sausio ir vasario mėn. duomenys yra panašūs arba beveik identiški ir kad jie galėjo būti pataisyti atsižvelgiant į paskutinius turimus duomenis, nes greičiausiai lentelės buvo parengtos iš anksto, o
Tycsa
užrašuose esantys duomenys yra atnaujinti duomenys.
Kita vertus, kiek tai susiję su 2001 m. kovo 15 d. susitikimu, prognozuojamų kovo mėn. pardavimų rodiklių, nurodytų
Emesa
turimose lentelėse, ir laikotarpiu, kai klostėsi faktinės aplinkybės,
Tycsa
padarytuose užrašuose nurodytų rodiklių skirtumai neleidžia daryti jokios išvados, nes
Fapricela
bet kuriuo atveju nedalyvavo šiame susitikime.
Taip pat negalima daryti jokių išvadų iš aplinkybės, kad yra skirtumų – apie kuriuos pažymi ieškovė – tarp pardavimų prognozių 2001 m. kovo 15 d. Ispanijoje ir Portugalijoje (administracinės bylos p. 28548) ir apskaitoje atvaizduotų 2001 m. kovo mėn. pardavimų Ispanijoje ir Portugalijoje (administracinės bylos p. 28544), kurie nurodyti lentelėje, parengtoje tikrai ne anksčiau kaip 2001 m. kovo mėn. pabaigoje.
Vadinasi, reikia konstatuoti, kad per 2001 m. kovo 15 d. susitikimą buvo aptarta jautri ir tiksli
Fapricela
informacija, kurios neteisingumo ši įmonė neįrodė.
Tokiomis aplinkybėmis, kadangi reikia konstatuoti, kad ieškovė nepateikė jokių alternatyvių įtikinamų aplinkybės, jog „Ispanijos klubo“ nariai turėjo tokių su ja susijusių tikslių duomenų, paaiškinimų, įtikinamiausias paaiškinimas, kaip teigia Komisija, yra tas, kad šiuos duomenis galėjo perduoti pati ieškovė.
Taigi ieškovė neįrodė, kad Komisijos dėl 2001 m. kovo 15 d. susitikimo nurodytos aplinkybės neturi jokios – net ribotos – įrodomosios galios.
g) Dėl 2001 m. kovo 23 d. susitikimo
Dėl 2001 m. kovo 23 d. susitikimo, kuriame, kaip teigia Komisija, dalyvavo
Socitrel
„atstovavusi ir
Fapricela
“, reikia pažymėti, kad, kaip nurodyta ginčijamame sprendime, „išsprendus
Fapricela
,
Tycsa
ir
Emesa
ginčą dėl klausimo, kokia įmonė tieks konkrečiam klientui,
Fapricela
„pažadėjo tęsti susitarimą, kuris duoda tokių gerų rezultatų“ (originalas ispanų kalba) (išnaša)“ ir kad „pabaigoje buvo aptarti
Fapricela
,
Emesa
ir
Tycsa
pluošto tiekimai ir kainos konkrečiam klientui“.
Ieškovė ginčija, kad
Socitrel
jai atstovavo, ir iš esmės mano, kad šio susitikimo protokolas liudija apie jos ir kitų „Ispanijos klubo“ narių nesusikalbėjimą, taigi ir apie jos atsiribojimą nuo šio klubo.
Vis dėlto šiuos argumentus reikia atmesti.
Iš tiesų
Emesa
užrašuose, pateiktuose administracinės bylos p. 20060, nurodyta:
„Susitikimas prasideda S. pasisiūlius veikti kaip T. [iš
Fapricela
], kuris atsisakė dalyvauti susitikime, atstovui. S. nusprendžia jam paskambinti, kad išreikštų nuoširdžiausius
Tycsa
ir
Emesa
, kurių elgesys labai užgavo
Fapricela
direktorių, atsiprašymus; jis, atrodo, priima atsiprašymus ir žada tęsti susitarimą, kuris duoda tokių gerų rezultatų. Jis užtikrina, kad [J. C.] dalyvaus kituose susitikimuose.“
Remdamasis šiuo susitikimo protokolu Bendrasis Teismas manė, kad dėl ginčo su
Emesa
ir
Tycsa Fapricela
nusprendė nedalyvauti susitikime. Tačiau S. įsikišo, norėdamas išspręsti šių bendrovių ginčą. T. iš
Fapricela
priėmęs
Emesa
ir
Tycsa
atsiprašymus nurodė, kad
Fapricela
ketina toliau tęsti „Ispanijos klubo“ narių susitarimą ir kad
Fapricela
dalyvaus kituose šio klubo susitikimuose; ji taip ir pasielgė praėjus ne daugiau kaip penkiolikai dienų, nuo 2001 m. balandžio 9 d.
Todėl net jei nėra duomenų, patvirtinančių, kad
Fapricela
šiame susitikime tikrai buvo atstovaujama
Socitrel
, reikia atmesti
Fapricela
argumentus, jog jos elgesys per šį susitikimą liudija apie atsiribojimą nuo „Ispanijos klubo“.
h) Dėl 2001 m. balandžio 9 d. susitikimo
Nustatyta, kad ieškovė dalyvavo 2001 m. balandžio 9 d. susitikime ir ji neginčija, jog aktyviai dalyvavo per šį susitikimą vykusiuose pasitarimuose.
Iš tikrųjų
Fapricela
tik nurodo, kad nors ji tąkart ir prisijungė prie „Ispanijos klubo“, bet padarė tai spaudžiama kitų klubo narių; šis klausimas bus nagrinėjamas šio sprendimo 204 ir paskesniuose punktuose.
i) Tarpinė išvada dėl susitikimų, kurie įvyko nuo 2000 m. spalio 18 d. iki 2001 m. balandžio 9 d.
Apibendrindamas ir atsižvelgdamas į Komisijos surinktus įrodymus Bendrasis Teismas nusprendžia:
—
kad
Fapricela
dalyvavo 2000 m. spalio 18 d. susitikime ir kad nėra jokių duomenų, liudijančių apie jos atsiribojimą tąkart,
—
kad
Fapricela
nedalyvavo „Ispanijos klubo“ susitikimuose, kurie įvyko nuo 2000 m. lapkričio ir gruodžio mėn.,
—
kad su ja susijusia jautria informacija buvo keičiamasi nuo 2001 m. sausio mėn. iki kovo 15 d. arba kad ji tikrai buvo aptariama kitų „Ispanijos klubo“ narių per 2001 m. kovo 15 d. susitikimą ir kad tikėtina, jog pati
Fapricela
teikė šią informaciją,
—
kad
Fapricela
ir dviejų kitų „Ispanijos klubo“ narių nesutarimai buvo išspręsti per 2001 m. kovo 23 d. susitikimą, per kurį
Fapricela
pranešė, kad dalyvaus kituose susitikimuose,
—
kad nuo 2001 m. balandžio 9 d. ji vėl visapusiškai dalyvavo „Ispanijos klubo“ susitikimuose.
j) Dėl savarankiško ir konkurencijos taisykles atitinkančio ieškovės elgesio nuo 2000 m. spalio 18 d. iki 2001 m. balandžio 9 d.
Dėl ieškovės argumento, kad nuo 2000 m. spalio 18 d. iki 2001 m. balandžio 9 d. ji elgėsi savarankiškai ir paisydama konkurencijos taisyklių, reikia konstatuoti, kad
Fapricela
nepateikė jokių įrodymų, galinčių patvirtinti šio teiginio pagrįstumą.
Jos pardavimai iš tikrųjų padidėjo 2001 m. kovo mėn., palyginti su 2001 m. sausio ir vasario mėn. (žr. ieškinio VII priedą, p. 33900), ir viršijo prognozes (žr. ieškinio VII priedą, p. 33903).
Tačiau vien šios aplinkybės nepakanka siekiant įrodyti, kad
Fapricela
pasitraukė iš kartelio beveik šešių mėnesių laikotarpiui nuo 2000 m. spalio mėn. iki 2001 m. balandžio 9 d.
Iš tiesų šią aplinkybę reikia vertinti atsižvelgiant į kontekstą –
Fapricela
dalyvavo 2000 m. spalio 18 d. susitikime, 2001 m. pirmąjį ketvirtį buvo keičiamasi su ja susijusia informacija, per 2001 m. kovo 23 d. susitikimą ji sutiko pamiršti nesutarimą su dviem kitais „Ispanijos klubo“ nariais ir vėl dalyvauti kituose susitikimuose, o tai ji padarė nuo 2001 m. balandžio 9 d. susirinkimo – ir Komisijos teiginį, kad tai galėjo būti spaudimo priemonė derybose dėl jos kvotos didinimo; turint omenyje tikrą 2001 m. kovo 23 d. susitikimo turinį, šis teiginys geriau paaiškina minėtas faktines aplinkybes nei ieškovės tvirtinimas (žr. šio sprendimo 190–195 punktus).
Taip pat reikia atmesti papildomus ieškovės argumentus, kad šis tariamas noras turėti savarankišką ir konkurencingą poziciją rinkoje egzistavo bent mėnesį; jie dar mažiau įtikina ir, atvirkščiai, patvirtina Komisijos teiginį, jog šis pardavimų padidėjimas rodo, kad
Fapricela
taip elgėsi siekdama iš naujo derėtis dėl savo kvotos.
k) Dėl argumentų, susijusių su ieškovei darytu spaudimu prisijungti prie kartelio
Reikia atmesti ir ieškovės argumentus, kad 2001 m. balandžio mėn. ji prisijungė prie kartelio tik dėl konkurentų daromo spaudimo.
Iš tikrųjų, viena vertus, ieškovė nepateikė jokių savo teiginio įrodymų.
Kita vertus ir bet kuriuo atveju, net jei būtų pateikusi atitinkamų įrodymų, reikia priminti, jog iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, kad įmonių spaudimas, siekiant, kad kitos įmonės dalyvautų darant konkurencijos teisės pažeidimą, nepanaikina atitinkamos įmonės, kad ir kokia būtų jos svarba, atsakomybės už padarytą pažeidimą, nekeičia kartelio sunkumo ir negali būti vertinamas kaip lengvinanti aplinkybė apskaičiuojant baudų dydžius, nes atitinkama įmonė galėjo pranešti apie galimą spaudimą kompetentingoms valdžios institucijoms ir pateikti joms skundą (žr. 2010 m. gegužės 19 d. Sprendimo
Chalkor / Komisija
, T‑21/05, Rink.,
EU:T:2010:205
, 72 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
l) Išvada dėl trečiojo ieškinio pagrindo pagrįstumo
Apibendrindamas ir remdamasis turimais įrodymais Bendrasis Teismas mano, kad nuo 2000 m. spalio 18 d. iki 2001 m. balandžio 9 d.
Fapricela
nebuvo atsiribojusi nuo „Ispanijos klubo“ veiklos.
Be to, nustatyta, kad šiuo laikotarpiu kilęs nesutarimas, kurio viena iš šalių buvo
Fapricela
, buvo išspręstas 2001 m. kovo 23 d., todėl ieškovė pradėjo vėl reguliariai dalyvauti paskesniuose „Ispanijos klubo“ susitikimuose.
Taigi vien aplinkybės, kad įmonė išgyveno nesutarimo ar kartelio krizės laikotarpį, nepakanka nustatant jos atsiribojimą nuo kartelio (šiuo klausimu žr. 2006 m. balandžio 5 d. Sprendimo
Degussa / Komisija
, T‑279/02, Rink.,
EU:T:2006:103
, 127–137 punktus ir 2006 m. rugsėjo 27 d. Sprendimo
Archer Daniels Midland / Komisija
, T‑329/01, Rink.,
EU:T:2006:268
, 246–248 punktus).
Todėl reikia atmesti
Fapricela
argumentus, kad nuo 2000 m. spalio 18 d. iki 2001 m. balandžio 9 d. ji buvo atsiribojusi nuo „Ispanijos klubo“ veiklos.
Atitinkamai negalima pritarti ieškovės argumentams dėl referencinių metų, kuriais Komisija rėmėsi nustatydama pardavimų vertę, į kurią reikia atsižvelgti apskaičiuojant baudos dydį.
Be to, reikia konstatuoti, kad ginčijamame sprendime nurodyti motyvai, leidžiantys suprasti priežastis, dėl kurių Komisija atmetė ieškovės teiginį dėl jos tariamo atsiribojimo.
Taip pat reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką Komisija neprivalo ginčijamame sprendime patikrinti ir atsakyti į visus šalių argumentus, nurodytus per administracinę procedūrą, tačiau pagal SESV 296 straipsnio nuostatas ji turi aiškiai ir nedviprasmiškai atskleisti savo argumentus, kad suinteresuotieji asmenys galėtų sužinoti priimtos priemonės priežastis, o kompetentingas teismas – vykdyti jos kontrolę (žr. 2012 m. rugsėjo 27 d. Sprendimo
Koninklijke Wegenbouw Stevin / Komisija
, T‑357/06, Rink.,
EU:T:2012:488
, 32 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Todėl reikia atmesti visą trečiąjį ieškinio pagrindą.
IV –
Dėl pirmojo ieškinio pagrindo trečios dalies, susijusios su produktų, kuriems turėjo įtakos susitarimas, kuriame dalyvavo
„Fapricela
“ ir kuris vykdytas kartu su
„Ispanijos klubu
“, rinkos dydžiu
Fapricela
iš esmės teigia, kad Komisija neįrodė, jog nuo 1998 m. gruodžio 2 d. iki 2002 m. rugsėjo 19 d. ji dalyvavo „Ispanijos klubo“ veikloje, kiek tai susiję su pluošto rinka, ir ginčija šios pateiktus įrodymus dėl 2001 m. kovo 23 d. ir birželio 7 d. susitikimų.
A –
Dėl pirmojo ieškinio pagrindo trečios dalies, pagal kurią, kiek tai susiję su pluoštu, nėra įrodymų, patvirtinančių ieškovės dalyvavimą kartelyje, pirma, nuo 1998 m. gruodžio 2 d. iki 2001 m. birželio 7 d. arba nuo 1998 m. gruodžio 2 d. iki 2001 m. kovo 23 d. ir, antra, nuo 2001 m. birželio 7 d. iki 2002 m. rugsėjo 19 d., priimtinumo
Iš esmės Komisija tvirtina, kad ieškovės argumentai dėl jos nedalyvavimo Pirėnų pusiasalio kartelyje dėl pluošto nepriimtini, nes ji juos pateikė tik dublike.
Pažymėtina, kad iš ieškinio įžanginėje dalyje esančio 15 punkto ir 54 punkto, susijusio su
Fapricela
dalyvavimu „Europos klube“ arba žinojimu apie jį, beje, aišku, jog ieškovė taip pat išreiškia abejonių dėl produktų, dėl kurių sudarytas Pirėnų pusiasalio susitarimas, kiek tai su ja susiję.
Reikia pabrėžti, kad pateikiant antrąjį ieškinio pagrindą šie argumentai nurodyti taip pat dėl pažeidimo sunkumo koeficiento nustatymo ir dėl proporcingumo principo pažeidimo (ieškinio 133 ir 145 punktai).
Tik tikėdamasi detalesnio Komisijos atsakymo šiuo klausimu ieškovė pateikė savo argumentus taip, kad jie atrodytų kaip atskira pirmojo ieškinio pagrindo dalis (žr. dubliko 49–54 punktus).
Tiesa, reikia priminti, kad nusistovėjusioje teismo praktikoje nurodyta, jog pagal 1991 m. gegužės 2 d. Procedūros reglamento 48 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą vykstant procesui negalima pateikti naujų pagrindų, išskyrus tuos atvejus, kai jie pagrindžiami teisinėmis arba faktinėmis aplinkybėmis, kurios tapo žinomos vykstant procesui. Tačiau kaltinimas, kuris išplečia anksčiau tiesiogiai ar netiesiogiai ieškinyje nurodytą pagrindą ir yra glaudžiai su juo susijęs, turi būti pripažintas priimtinu (2010 m. balandžio 28 d. Sprendimo
Gütermann ir Zwicky / Komisija
, T‑456/05 ir T‑457/05, Rink.,
EU:T:2010:168
, 199 punktas).
Be to, argumentai, kurių turinys yra glaudžiai susijęs su ieškinyje nurodytu pagrindu, negali būti pripažįstami naujais pagrindais ir juos galima pateikti dublike ar per teismo posėdį (šiuo klausimu žr. 1958 m. birželio 12 d. Sprendimą
Compagnie des hauts fourneaux de Chasse / Haute Autorité
, 2/57, Rink.,
EU:C:1958:5
).
Darytina išvada, kad, šiuo atveju ir atsižvelgiant į ieškinį,
Fapricela
dublike pateiktas detalesnis atsakymas į klausimą dėl jos nedalyvavimo „Ispanijos klubo“ veikloje, kiek tai susiję su pluoštu, yra ne naujas pagrindas, o jau pateikto kaltinimo išplėtimas.
Todėl pirmojo ieškinio pagrindo trečia dalis turi būti pripažinta priimtina.
B –
Įrodymų, kuriais Komisija rėmėsi ginčijamame sprendime, priminimas
Pirma, Komisija remiasi per 2001 m. kovo 23 d. susitikimą įvykusiais pasitarimais. Ji pažymi:
„[Į]vyko
Tycsa
ir
Emesa
pasitarimai dėl pluošto pardavimų ir kainų, per kuriuos buvo pažymėta, kad
Fapricela
skundėsi dėl sunkumų parduodant pluoštą Ispanijoje. Buvo nurodyta, kad iki birželio mėn. jos nustatė 98 eskudų, paskui – 102 eskudų kainą (785 išnaša). Ranka savarankiškai padaryti užrašai, rasti pas
Tycsa
, patvirtina pagrindines per šį susitikimą įvykusių pasitarimų temas (be kita ko, atlikti užsakymai, kiekis / kaina kiekvienam klientui Portugalijoje) (786 išnaša)“ (ginčijamo sprendimo 512 konstatuojamoji dalis).
Antra, iš ginčijamo sprendimo matyti, kad visa pirmoji, t. y. rytinė 2001 m. birželio 7 d. susitikimo dalis, kurioje dalyvavo
Fapricela
, buvo skirta naujoms deryboms dėl Pirėnų pusiasalio pluošto rinkos (ginčijamo sprendimo 515 konstatuojamoji dalis ir 4 priedas; Komisija daro nuorodą visų pirma į administracinės bylos p. 19997 ir 19998 (
Emesa
pateikta informacija) ir į p. 30046 ir 30047 (
Tycsa
ranka padaryti užrašai)).
Trečia, iš ginčijamo sprendimo 484 ir 491 konstatuojamųjų dalių ir jo 4 priedo, taip pat iš įrodymų, susijusių su 1993 m. birželio 1 d., 1995 m. balandžio 20 d., 1995 m. rugsėjo, spalio ir lapkričio mėn., 1996 m. rugsėjo 3 ir 9 d., 1997 m. sausio 22 d. ir lapkričio 18 d., 1997 m. gruodžio pabaigos ir 1998 m. sausio 28 d. susitikimais, matyti, kad „Ispanijos klubo“ veikloje dalyvavusios įmonės nuo pat pradžių keitėsi informacija ir tarėsi dėl rinkos dalių pasidalijimo bei pluošto kainų nustatymo.
Galiausiai, ketvirta, iš ginčijamo sprendimo 4 priedo ir įrodymų, susijusių su 1999 m. balandžio 14 d. ir rugsėjo 21 d., 2000 m. rugsėjo 8 d., spalio 18 d., gruodžio 15, 20 ir 22 d., 2001 m. kovo 23 d., gegužės 17 d., birželio 18 d. ir liepos 6 d. ir 2002 m. gegužės 31 d. susitikimais, taip pat iš ginčijamo sprendimo 502, 504, 506, 508, 510, 512, 515–517 ir 521 konstatuojamųjų dalių matyti, kad laikotarpiu, kai
Fapricela
dalyvavo „Ispanijos klubo“ veikloje, buvo deramasi ir keičiamasi jautria informacija apie pluoštą. Iš 4 priedo, be kita ko, matyti, kad
Fapricela
dalyvavo 2000 m. rugsėjo 8 d. susitikime, per kurį buvo nustatyta minimali pluošto kaina 2001 m., ir 2000 m. spalio 18 d. susitikime, per kurį buvo paskirstytos pluošto rinkos dalys.
C –
Dėl pirmojo ieškinio pagrindo trečios dalies pagrįstumo
Pirma, reikia konstatuoti, kad
Fapricela
ginčija tik tuos Komisijos įrodymus, kurie susiję su dviem susitikimais, įvykusiais atitinkamai 2001 m. kovo 23 d. ir birželio 7 d.
Ji vis dėlto neginčija ginčijamo sprendimo tiek, kiek jis susijęs su pasitarimų dėl pluošto, vykusių per 1999 m. balandžio 14 d. ir rugsėjo 21 d., 2000 m. rugsėjo 8 d., spalio 18 d., gruodžio 15, 20 ir 22 d., 2001 m. gegužės 17 d., birželio 18 d. ir liepos 6 d. ir 2002 m. gegužės 31 d. susitikimus, turiniu.
Tiesa, reikia pažymėti, kad ginčijamo sprendimo 4 priede Komisija neišvardija 1999 m. balandžio 14 d. ir rugsėjo 21 d., 2000 m. gruodžio 15, 20 ir 22 d. ir 2002 m. gegužės 31 d. susitikimų dalyvių, o tik užsimena, kad per šiuos susitikimus buvo kalbama apie pluoštą.
Vis dėlto ginčijamame sprendime Komisija teigia, kad
Fapricela
dalyvavo 2000 m. rugsėjo 8 d. ir spalio 18 d. susitikimuose (
Fapricela
per posėdį taip pat patvirtino savo dalyvavimą pastarajame susitikime) ir 2001 m. gegužės 17 d., birželio 18 d. ir liepos 6 d. susitikimuose. Be to, ji pateikia įvairių įrodymų, paminėtų ginčijamo sprendimo 4 priede, patvirtinančių, kad per šiuos susitikimus buvo kalbama apie pluoštą.
Fapricela
nepateikia jokių argumentų, kuriais būtų siekiama užginčyti jos dalyvavimą šiuose susitikimuose arba per juos vykusių pasitarimų turinį.
Antra, dėl 2001 m. kovo 23 d. susitikimo
Fapricela
pakartoja savo argumentus, kad ji jame nedalyvavo, ir nesutinka, jog per tą susitikimą jai atstovavo
Socitrel
.
Net jei nėra įrodymų, leidžiančių manyti, kad per tą susitikimą bendrovė
Socitrel
atstovavo
Fapricela
, vis dėlto reikia atmesti šiuos argumentus dėl šio sprendimo 194 ir 195 punktuose nurodytų priežasčių.
Be to, iš ginčijamo sprendimo 4 priedo ir Komisijos surinktų įrodymų, paminėtų šiame priede, matyti, kad per 2001 m. kovo 23 d. susitikimą:
„Šalys taip pat kalbėjo apie kiekvienam klientui padarytus arba planuojamus padaryti pasiūlymus, taip pat ir dėl pluošto <...> Pabaigoje buvo aptarti
Fapricela
,
Emesa
ir
Tycsa
pluošto tiekimai ir kainos konkrečiam klientui.“
Be to, ginčijamo sprendimo 512 konstatuojamojoje dalyje nurodyta:
„[Į]vyko
Tycsa
ir
Emesa
pasitarimas dėl pluošto pardavimų ir kainų, per kurį buvo pažymėta, kad
Fapricela
skundėsi dėl sunkumų parduodant pluoštą Ispanijoje. Buvo nurodyta, kad iki birželio mėn. jos nustatė 98 eskudų, paskui – 102 eskudų kainą <...>. Ranka savarankiškai padaryti užrašai, rasti pas
Tycsa
, patvirtina pagrindines per šį susitikimą įvykusių pasitarimų temas (be kita ko, atlikti užsakymai, kiekis / kaina kiekvienam klientui Portugalijoje <...>“
Taigi, priešingai, nei tvirtina
Fapricela
, remiantis šia informacija negalima nustatyti, kad ji nedalyvavo kartelyje dėl pluošto, tačiau galima konstatuoti, kad buvo keičiamasi su pluoštu susijusia informacija, kurios šaltinis, be kita ko, buvo
Fapricela
; tai patvirtina du skirtingi šaltiniai, būtent
Tycsa
ir
Emesa
.
Trečia, dėl 2001 m. birželio 7 d. susitikimo visų pirma reikia priminti, kad ginčijamo sprendimo 4 priede susitikimo turinys aprašytas taip:
„Ryte susitikimas dėl pluošto, o popiet – dėl vielos. Aptartos
Aceralia
,
Tycsa
ir
Fapricela
(„Acer, Tyc, Fabr“) kvotos ir kainos, taip pat
Tycsa
,
Fapricela
,
Aceralia
ir
Trefilerías Quijano
(„Tyc, Fab, Acer, TQ“) priskirtas klientas. Taip pat įvyko pasitarimas dėl klientų paskirstymo, kiek tai susiję su viešaisiais darbais.
Rytas: trys dalyvaujančios įmonės iš naujo derasi dėl sutarties ir dalija Pirėnų pusiasalio pluošto rinką.
Fapricela
kvota padidėja (nuo 20 % 2000 m. spalio 18 d.) iki 25 % kitų dviejų grupių nenaudai [sumažėjimas (nuo 40 %, 2000 m. spalio 18 d.) iki 37,5 %]. Detaliai aptariamas klientų pasiskirstymas, įskaitant pagrindinių Portugalijoje ir Ispanijoje pagamintų komponentų gamintojų sąrašo sudarymą pagal jų suvartoto pluošto kiekį (didėjančia tvarka), nustatant vieną ar kelis dabartinius šių gamintojų (arba vartotojų) tiekėjus siekiant paskirstyti šiuos klientus –
Tycsa
,
Emesa
ir
Fapricela
. Klientų pasiskirstymas ypatinga tvarka tam tikriems projektams, kuriems reikia didelių pluošto kiekių, ir įvairių įmonių konsorciumo vykdomas šių projektų aprūpinimas (originalas ispanų k.): UTES („Unión Temporal de Empresas“): pirmą UTES prašytą pasiūlymą laimi
Fapricela
, pasiūliusi fiksuotą kainą už toną, nes kitos įmonės siūlo didesnes kainas; antras pasiūlymas dirbtinai priskiriamas
Tycsa
, trečias –
Emesa
ir ši tvarka atitinkamai kartojasi. Taip pat ten galima perskaityti: „
Proderac
turi pateikti savo klientų sąrašą, nes kitaip su ja nebus dalijamasi jokia informacija“ (originalas ispanų k.).“
Pirma, reikia konstatuoti, kad
Fapricela
neginčija savo dalyvavimo šiame susitikime.
Antra, remiantis Komisijos surinktais įrodymais (dokumentiniai įrodymai, gauti iš
Tycsa
/
Celsa
,
Emesa
ir
Galycas
) galima nustatyti, kad ryte susitikimas buvo susijęs su pluoštu, o popiet – su viela ir kad
Fapricela
dalyvavo susitikimo dalyje, skirtoje pasitarimams dėl pluošto.
Trečia, reikia konstatuoti, kad atsakydama į Komisijos argumentus ieškovė tik tvirtina, kad jos dalyvavimo šiame susitikime nepakanka norint įrodyti, jog ji dalyvavo kartelyje šioje rinkoje iki šios datos ir po jos.
Tačiau reikia konstatuoti, kad
Fapricela
neneigia, kad per šį susitikimą buvo keičiamasi su ja susijusia jautria informacija.
Ketvirta, Komisija teisingai nurodo, kad
Fapricela
dalyvavimo „Ispanijos klubo“ veikloje laikotarpiu buvo nuolat sudaromi susitarimai arba derinami veiksmai ir keičiamasi jautria informacija apie pluoštą (šiuo klausimu ji daro nuorodą į ginčijamo sprendimo 4 priedą ir konkrečiai į įrodymus, susijusius su 1999 m. balandžio 14 d. ir rugsėjo 21 d., 2000 m. gruodžio 15, 20 ir 22 d., 2002 m. gegužės 31 d. susitikimais, taip pat į ginčijamo sprendimo 502, 504, 506, 508, 510, 512, 515–517, 521 ir 530 konstatuojamąsias dalis).
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, Bendrasis Teismas mano, kad yra visetas pakankamai tikslių ir nuoseklių įrodymų, kuriais remiantis galima įrodyti, jog dalyvaudama „Ispanijos klubo“ veikloje
Fapricela
, priešingai, nei teigia, taip pat dalyvavo sudarant susitarimą ar derinant visus veiksmus, įskaitant susijusius su pluoštu.
Todėl pirmojo ieškinio pagrindo trečia dalis turi būti atmesta.
V –
Dėl antrojo ieškinio pagrindo, susijusio su proporcingumo, vienodo požiūrio ir bausmių individualizavimo principų pažeidimu
A –
Ginčijamo sprendimo priminimas
Pagal ginčijamo sprendimo 949 konstatuojamąją dalį:
„(949)
<…> kalbant apie įmones
Socitrel
,
Proderac
,
Fapricela
ir
Fundia
, kurios dalyvavo tik „[Ispanijos] klube“ (apimančiame tik Ispaniją ir Portugaliją) arba pastarosios įmonės atveju „derino“ veiksmus dėl
Addtek
, ir dėl kurių gali būti nustatyta, kad jos sužinojo apie vieną ir tęstinį pažeidimą tik vėlyvoje pažeidimo stadijoje (atitinkamai 2001 m. gegužės 17 d. ir 2001 m. gegužės 14 d., žr. 12.2.2.4 skirsnį), pažymėtina, kad nustatydama pardavimų vertės dalį Komisija atsižvelgia į siauresnę geografinę apimtį. Komisijos nuomone, kitų „[Ispanijos] klubo“ dalyvių (
Emesa
/
Galycas
,
Tycsa
/
Trefilerías Quijano
), dalyvavusių kartelyje įvairiais lygmenimis ir / arba dėl kurių gali būti nustatyta, kad apie vieną ir tęstinį pažeidimą jos sužinojo daug anksčiau, padėtis buvo kitokia. Be to, „Italijos klubo“ dalyvių padėtis skyrėsi nuo
Socitrel
,
Proderac
ir
Fapricela
padėties, nes „Italijos klubo“ geografinė apimtis iš esmės sutampa su paneuropinių susitarimų geografine apimtimi ir gerokai peržengia „[Ispanijos] klubo“ geografinės apimties (Ispanija ir Portugalija) ribas.“
Pagal ginčijamo sprendimo 953 konstatuojamąją dalį:
„(953)
Atsižvelgiant į konkrečias bylos aplinkybes ir kriterijus, minėtus kalbant apie pažeidimo pobūdį (žr. 19.1.3.1 skirsnį) ir geografinę apimtį (žr. 19.1.3.3 skirsnį), reikia pažymėti, kad pardavimų vertės dalis, į kurią reikia atsižvelgti,
Fundia
atveju yra 16 %,
Socitrel
,
Fapricela
ir
Proderac
– 18 %, o bet kokios kitos įmonės – 19 %.“
Be to, pagal ginčijamo sprendimo 987 ir 988 konstatuojamąsias dalis:
„(987)
Fapricela
taip pat [<…> pažymi], jog dalyvavo kartelyje ribotą laikotarpį, ir daro nuorodą į [savo] dalyvavimą ribotame susitikimų skaičiuje ir / arba į [savo] dalyvavimo kartelyje pertraukas įvairiais laikotarpiais.
Fapricela
taip pat tvirtina, kad niekada nevykdė koordinavimo veiklos.
(988)
Komisija pažymi, kad nuo 1998 m. iki 2002 m.
Fapricela
reguliariai dalyvavo ir prisidėjo prie daugiau kaip trisdešimties „[Ispanijos] klubo“ susitikimų, per kuriuos visapusiškai dalyvavo derėdamasi dėl kvotų ir klientų paskirstymo, kainų nustatymo; kaip ji pripažįsta, per tuos susitikimus ji keitėsi jautria komercine informacija su kitomis „[Ispanijos] klubo“ dalyvėmis. Taip pat 2001 m.
Fapricela
aiškiai „pažadėjo tęsti susitarimą, kuris duoda tokių gerų rezultatų“, taip parodydama, jog išsprendus ginčą yra patenkinta karteliu (žr. 509 konstatuojamąją dalį). Todėl jos vaidmuo negali būti kvalifikuojamas nei kaip „tikrai menkas“, kaip tai suprantama pagal 2006 m. gaires, nei kaip pasyvus arba prisitaikėliškas prie lyderio, kaip tai suprantama pagal 1998 m. gaires, net jeigu ji niekada neveikė kaip koordinatorė. Galiausiai, kaip jau paaiškinta 527 ir paskesnėse konstatuojamosiose dalyse, visų pirma 530 konstatuojamojoje dalyje,
Fapricela
teiginys, kad tam tikrais laikotarpiais ji buvo nutraukusi savo dalyvavimą kartelyje, paneigiamas įrodymais.“
Galiausiai dėl tikrai menko
Fapricela
vaidmens ginčijamame sprendime nurodyta:
„(1016)
<…>
Fapricela
pareiškia, kad mažiausiai vieną kartą jai pavyko laimėti
Emesa
klientą taikant mažesnę kainą nei
Emesa
. <…> ir
Fapricela
taip pat nurodo konfliktus su kitomis kartelio narėmis <…>.
<…>
(1018)
Visų pirma Komisija pažymi, kad daugelį pateiktų įrodymų sudaro duomenys, kuriuos patvirtina tik juos pateikianti firma. Bet kuriuo atveju kartais pasitaikantys sukčiavimai dėl nustatytų kainų ir / arba kvotų arba klientų pasiskirstymo savaime neįrodo, kad šalis neįgyvendino slaptų susitarimų. Vidiniai konfliktai, konkuravimas ir sukčiavimai būdingi visiems karteliams, ypač ilgalaikiams (taip pat žr. 604 ir 680 konstatuojamąsias dalis). Todėl aplinkybė, kad įmonė nepaisė tam tikrų susitarimų, nereiškia, jog ji neįgyvendino nė vieno slapto susitarimo ir elgėsi rinkoje pagal konkurencijos taisykles.
(1019)
Slaptų susitarimų įgyvendinimas buvo užtikrinamas kontrolės sistema (žr. 9.1.6, 9.2.1.7 ir 9.2.2.5 skirsnius) ir dažnais kartelyje dalyvavusių konkurentų susitikimais, per kuriuos buvo reguliariai keičiamasi konfidencialia informacija, leidžiančia šalims lyginti savo rodiklius, tartis dėl kvotų, kainų ir klientų pasiskirstymo ir / arba persvarstyti šiuos klausimus. Nustatyta, kad <…>
Fapricela
<…>, kaip ir visi kiti šio sprendimo adresatai, reguliariai dalyvavo susitikimuose, per kuriuos buvo aptariamos ir kontroliuojamos kainos, kvotos ir klientai (taip pat žr. sprendimo 9 ir 14 skirsnius ir 2, 3 ir 4 priedus) <…>.
<…>
(1022)
Galiausiai yra aišku, kad nė viena šalis neįrodė, jog ji iš tikrųjų atsiribojo nuo neteisėtų susitarimų taikymo, elgdamasi rinkoje pagal konkurencijos taisykles, arba bent jau taip smarkiai pažeidė kartelį įgyvendinančius įsipareigojimus, kad net sutrikdė jo veikimą. Todėl jokia lengvinanti aplinkybė negali būti pritaikyta remiantis netaikymu arba tikrai ribotu vaidmeniu.
(1023)
Tačiau Komisija yra pasiruošusi sutikti, kad
Proderac
ir
Trame
dalyvavimas darant pažeidimą buvo ribotas. Tai susiję su tuo, kad šios dalyvės buvo nutolusios nuo kartelio, mažai kontaktuodavo su kitomis kartelio dalyvėmis ir darant pažeidimą dalyvavo labai nedaug.“
B –
Pirminės pastabos
Procesiniuose dokumentuose
Fapricela
daug dėmesio skiria tariamam 2006 m. gairių struktūriniam trūkumui, nes iš esmės pagal jas mažos įmonės (gaminančios vieną produktą) baudžiamos griežčiau nei didelės (gaminančios daug produktų).
Vis dėlto per posėdį paklausta dėl dubliko 57 punkto reikšmės
Fapricela
patvirtino, kad ketino ginčyti ne 2006 m. gairių teisėtumą, o tik tai, kaip Komisija jas taikė nagrinėjamu atveju.
Todėl antrąjį ieškinio pagrindą reikia padalyti į dvi dalis, susijusias su, pirma, baudos neproporcingumu ir neatsižvelgimu į įvairius veiksnius nustatant pažeidimo sunkumo koeficientą ir atgrasymo tikslais taikomą papildomą dydį, antra, vienodo požiūrio principo pažeidimu.
C –
Dėl antrojo ieškinio pagrindo pirmos dalies, susijusios su baudos neproporcingumu ir neatsižvelgimu į įvairias aplinkybes nustatant pažeidimo sunkumo koeficientą ir atgrasymo tikslais taikomą papildomą dydį
1. Principų priminimas
Reikia priminti, kad pagal 2006 m. gaires:
„13.
Siekdama nustatyti bazinį skirtinos baudos dydį, Komisija remsis tiesiogiai ar netiesiogiai su pažeidimu susijusių įmonės prekių ar paslaugų pardavimo verte atitinkamame geografiniame EEE teritorijos sektoriuje. Paprastai Komisija remsis pilnų paskutinių įmonės dalyvavimo pažeidime [darant pažeidimą] metų pardavimo rezultatais.
<…>
19.
Bazinis baudos dydis priklausys nuo pardavimo vertės dalies, apskaičiuotos remiantis pažeidimo sunkumu, padaugintu iš pažeidimo metų skaičiaus.
20.
Pažeidimo sunkumas bus nustatomas atskirai kiekvienu konkrečiu pažeidimo atveju, atsižvelgiant į visas su juo susijusias aplinkybes.
21.
Paprastai nustatyta pardavimo vertės dalis, į kurią bus atsižvelgiama, sieks daugiausiai 30 %.
22.
Siekdama nustatyti, ar pardavimo vertės dalis, į kurią turi būti atsižvelgiama tam tikru atveju, turėtų būti mažesnė, ar didesnė, Komisija atsižvelgs į keletą veiksnių, pavyzdžiui, pažeidimo pobūdį, visų susijusių šalių bendrą rinkos dalį, pažeidimo geografinį plotą, pažeidimo įgyvendinimą (arba neįgyvendinimą).
23.
Horizontalūs kainų nustatymo, rinkos pasidalijimo ir gamybos ribojimo susitarimai, kurie paprastai būna slapti, dėl savo pobūdžio laikomi vienu iš didžiausių konkurencijos apribojimų. Laikantis konkurencijos politikos, už juos turėtų būti griežtai baudžiama. Taigi pardavimo vertės dalis, į kurią bus atsižvelgiama tokių pažeidimų atveju, paprastai bus didelė [viršutinėje skalės dalyje].“
Pagal nusistovėjusią teismo praktika nustatant baudų dydį reikia atsižvelgti į visus veiksnius, leidžiančius įvertinti pažeidimų sunkumą, kaip antai kiekvienos šalies vaidmenį darant pažeidimą ir tokio pobūdžio pažeidimo pavojų Sąjungos tikslams. Kai pažeidimą padaro kelios įmonės, reikia išnagrinėti kiekvienos jų dalyvavimo darant pažeidimą santykinį sunkumą (žr. 1999 m. liepos 8 d. Sprendimo
Hercules Chemicals / Komisija
, C‑51/92 P, Rink.,
EU:C:1999:357
, 110 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką ir 90 punkte minėto Sprendimo
Cimenteries CBR ir kt. / Komisija
,
EU:T:2000:77
, 4949 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Į tai, kad įmonė nedalyvavo atliekant visus kartelio veiksmus arba kad jos vaidmuo atliekant tuos veiksmus buvo nereikšmingas, reikia atsižvelgti vertinant pažeidimo sunkumą ir prireikus nustatant baudos dydį (1999 m. liepos 8 d. Sprendimo
Komisija / Anic Partecipazioni
, C‑49/92 P, Rink.,
EU:C:1999:356
, 90 punktas; 86 punkte minėto Sprendimo
Aalborg Portland ir kt. / Komisija
,
EU:C:2004:6
, 86 punktas ir 135 punkte minėto Sprendimo
Komisija / Verhuizingen Coppens
,
EU:C:2012:778
, 45 punktas).
Taip pat reikia priminti, kad apskaičiuodama kartelyje dalyvavusioms įmonėms skirtinas baudas Komisija, naudodamasi šioje srityje turimais įgaliojimais, atitinkamas įmones turi vertinti diferencijuotai. Iš tikrųjų naudodamasi savo diskrecija Komisija turi individualizuoti sankciją, atsižvelgdama į šių įmonių elgesį ir joms būdingas savybes, kad kiekvienu konkrečiu atveju būtų užtikrintas visiškas Sąjungos konkurencijos teisės normų veiksmingumas (žr. 2009 m. lapkričio 12 d. Sprendimo
SGL Carbon / Komisija
, C‑564/08 P,
EU:C:2009:703
, 43 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką ir 2013 m. gruodžio 5 d. Sprendimo
Caffaro / Komisija
, C‑447/11 P,
EU:C:2013:797
, 50 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Be to, pagal proporcingumo principą reikalaujama, kad institucijų aktai neviršytų to, kas tinkama ir būtina nustatytam tikslui pasiekti. Apskaičiuojant baudas, pažeidimų sunkumas turi būti nustatytas atsižvelgiant į daugelį veiksnių ir nė vienam iš šių veiksnių nereikia suteikti neproporcingos svarbos kitų vertinimo kriterijų atžvilgiu. Šiomis aplinkybėmis proporcingumo principas reiškia, kad Komisija privalo nustatyti baudą, proporcingą veiksniams, į kuriuos buvo atsižvelgta vertinant pažeidimo sunkumą, ir šiuo atžvilgiu tuos veiksnius taikyti nuosekliai bei objektyviai pateisindama (žr. 2006 m. rugsėjo 27 d. Sprendimo
Jungbunzlauer / Komisija
, T‑43/02, Rink.,
EU:T:2006:270
, 226–228 punktus ir jame nurodytą teismo praktiką ir 220 punkte minėto Sprendimo
Gütermann ir Zwicky / Komisija
,
EU:T:2010:168
, 264 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
2. Dėl antrojo ieškinio pagrindo pirmos dalies pagrįstumo
Grįsdama antrojo ieškinio pagrindo pirmą dalį
Fapricela
pateikia kelis argumentus, susijusius su baudos neproporcingumu ir neatsižvelgimu į įvairius veiksnius nustatant pažeidimo sunkumo koeficientą ir atgrasymo tikslais taikomą papildomą dydį.
Pirma,
Fapricela
teigia, kad ji yra įmonė, kurios dalyvavimo kartelyje laikotarpis trumpiausias.
Tačiau, viena vertus, pažeidimo trukmė negali būti painiojama su jo sunkumu (Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 3 dalis), kita vertus, reikia konstatuoti, kad Komisija nepadarė teisės klaidos, kai nustatė, kad ieškovė dalyvavo „Ispanijos klubo“ veikloje nuo 1998 m. gruodžio 2 d. iki 2002 m. rugsėjo 19 d.
Antra, ieškovė tvirtina, kad jos dalyvavimas apsiribojo Pirėnų pusiasaliu.
Reikia konstatuoti, kad Komisija tinkamai atsižvelgė į šį veiksnį, kai nustatydama pardavimų vertę atsižvelgė tik į Pirėnų pusiasalyje
Fapricela
atliktų pardavimų vertę (žr. šio sprendimo 246 punktą).
Trečia, ieškovė tvirtina, kad nebuvo atsižvelgta į jos menką vaidmenį. Jos teigimu, kartelyje ji vaidino tik pasyvų, o ne aktyvų vaidmenį, kitaip nei kitos Pirėnų pusiasalio įmonės, pavyzdžiui,
Tycsa
ir
Emesa
. Taip pat ji niekada nevykdė koordinavimo funkcijų, kitaip nei, pavyzdžiui,
Tycsa
, ir rinkoje visada elgėsi pagal konkurencijos taisykles.
Tačiau ginčijamo sprendimo 988 ir 1019–1022 konstatuojamosiose dalyse Komisija atmetė ieškovės teiginius šiuo klausimu; reikia konstatuoti, kad savo ieškinyje
Fapricela
niekaip neįrodo, jog toks vertinimas klaidingas.
Taigi šiems argumentams negali būti pritarta.
Ketvirta, ieškovė tvirtina, kad, palyginti su visomis ginčijamo sprendimo adresatėmis, pagal apyvartos dydį 2001 m. ji buvo trečia nuo galo, nors pagal baudos dydį buvo septintoje vietoje.
Tačiau ši aplinkybė neturi įtakos baudos dydžiui, nes nustatydama bazinį baudos dydį Komisija atsižvelgia ne į įmonės apyvartą, o tik į įmonės parduotų prekių pardavimo vertę, tiesiogiai arba netiesiogiai susijusią su pažeidimu, atitinkamame EEE geografiniame sektoriuje.
Penkta,
Fapricela
teigia, kad vėlai prisijungė prie „Ispanijos klubo“.
Tačiau reikia konstatuoti, kad Komisija atsižvelgė į šį veiksnį, nustatydama jai inkriminuojamo pažeidimo trukmę.
Šešta,
Fapricela
mano, kad neatsižvelgta į tai, jog ji dalyvavo mažesniame susitikimų skaičiuje nei kitos kartelio narės.
Tačiau iš esmės šie argumentai sutampa su argumentais dėl tariamai menko vaidmens, kurį
Fapricela
vaidino „Ispanijos klube“; šiems argumentams negali būti pritarta dėl šio sprendimo 263–265 punktuose nurodytų priežasčių.
Be to, reikia konstatuoti, kad per laikotarpį, kai
Fapricela
priklausė „Ispanijos klubui“, ji dalyvavo daugiau kaip trisdešimtyje susitikimų.
Aplinkybė, kad per inkriminuojamą pažeidimo laikotarpį ji dalyvavo ne visuose kartelio susitikimuose, šiuo atžvilgiu neturi reikšmės, nes paaiškėjo, kad ji nepertraukiamai dalyvavo darant pažeidimą nuo 1998 m. gruodžio 2 d. iki 2002 m. rugsėjo 19 d.
Septinta, dėl
Fapricela
argumentų, kad konkrečiu laikotarpiu ji nedalyvavo kartelyje dėl puošto, reikia pažymėti, jog jie pateikti pirmojo ieškinio pagrindo trečioje dalyje, kuri turi būti atmesta kaip nepagrįsta (šio sprendimo 244 punktas).
Aštunta, dėl ieškovės argumentų, kad ji nedalyvavo 2001 m. kovo 23 d. susitikime ir buvo atsiribojusi nuo kartelio nuo 2000 m. spalio mėn. iki 2001 m. balandžio mėn., reikia priminti, kad jie turi būti pripažinti nepagrįstais (žr. šio sprendimo 210 punktą).
Devinta,
Fapricela
teigia, kad susitarimai nebuvo įgyvendinami, kad tarp kartelio narių vyko kainų karas, kad rinkoje buvo aršiai konkuruojama ir kad šias aplinkybes patvirtina jos labai maža pelno marža pažeidimo laikotarpiu.
Tačiau tokiems argumentams negalima pritarti.
Iš tikrųjų reikia priminti, kad slaptiems karteliams iš esmės dažnai būdinga nepasitikėjimo atmosfera. Tačiau tokios atmosferos buvimas nebūtinai daro konkretų poveikį karteliui (2006 m. rugsėjo 27 d. Sprendimo
Roquette Frères / Komisija
, T‑322/01, Rink.,
EU:T:2006:267
, 172 ir 174 punktai).
Šiuo klausimu Komisija primena, kad vidiniai konfliktai, konkuravimas ir sukčiavimai būdingi visiems karteliams, ypač ilgalaikiams.
Reikia konstatuoti, kad ieškovė nepateikia net menkiausių įrodymų, patvirtinančių jos teiginius dėl susitarimų neįgyvendinimo – kuris būtų „Ispanijos klubo“ narių ar jos pačios elgesio pasekmė – ir jai inkriminuojamu pažeidimo laikotarpiu nuo 1998 m. iki 2002 m. „Ispanijos klube“ vykusio kainų karo.
Atvirkščiai, įrodymai ir ypač per šį laikotarpį vykusių pasitarimų turinys, nurodytas ginčijamame sprendime, konkrečiai jo 4 priede, patvirtina atnaujinamą nepertraukiamą koordinavimą, kuriame dalyvavo
Fapricela
.
Be to, aplinkybė, kad kartelio narės kartais atsiribodavo nuo susitarimų, nereiškia, jog jos nevykdė slaptų susitarimų. Iš tikrųjų įmonė, kuri, nepaisydama suderintų veiksmų su savo konkurentais, rinkoje vykdo daugiau ar mažiau nepriklausomą politiką, paprasčiausiai gali bandyti pasinaudoti karteliniu susitarimu savo naudai (1998 m. gegužės 14 d. Sprendimo
Cascades / Komisija
, T‑308/94, Rink.,
EU:T:1998:90
, 230 punktas).
Galiausiai skaičiais išreikšti duomenys apie
Fapricela
pelno maržą, kuriuos ši pateikė papildyto ieškinio 147 punkte, visiškai nepatvirtinti pasirašytais ir patikimais apskaitos dokumentais ir niekaip neįrodo, jog ji nedalyvavo sudarant jai inkriminuojamus susitarimus arba neįgyvendino jų.
Dešimta, iš esmės
Fapricela
nurodo, kad niekada nedalyvavo paneuropinio masto kartelyje ir nežinojo apie jį, o tai turi įtakos jai inkriminuojamo pažeidimo sunkumui.
Primintina, kad reikia pritarti dviem pirmoms pirmojo ieškinio pagrindo dalims, nes neįrodyta, jog ieškovė žinojo apie „Europos klubą“.
Nustatydama, be kita ko, kad
Fapricela
,
Proderac
ir
Socitrel
padaryto pažeidimo sunkumo koeficientas yra 18 %, Komisija tinkamai atsižvelgė į tai, jog šios trys įmonės, kurios yra „Ispanijos klubo“ narės, vėlai sužinojo apie paneuropinį kartelio mastą.
Todėl reikia konstatuoti, kad taip Komisija padarė klaidą, susijusią su
Fapricela
.
Tas pats pasakytina apie atgrasymo tikslais taikomą papildomą dydį, kuris ginčijamame sprendime nustatytas remiantis motyvais, pateiktais dėl pažeidimo sunkumo koeficiento (žr. ginčijamo sprendimo 962 konstatuojamąją dalį).
D –
Dėl antrojo ieškinio pagrindo antros dalies, susijusios su vienodo požiūrio principo pažeidimu
Viena vertus, ieškovė iš esmės teigia, jog vienodo požiūrio principas pažeistas dėl to, kad priėmusi antrąjį keičiantį sprendimą Komisija nepritaikė jai tokio sumažinimo, kokį pritaikė
Arcelor
ir
Ori Martin
.
Kita vertus,
Fapricela
nurodo, jog šis principas pažeistas dar ir dėl to, kad, pirma, ji buvo vertinama taip pat kaip
Socitrel
ir
Proderac
, nors jos padėtis skiriasi nuo šių dviejų bendrovių padėties, antra, palyginti su kitomis įmonėmis, be kita ko,
Emesa
ir
Tycsa
, kurių atžvilgiu nustatytas 19 % sunkumo koeficientas, jai buvo pritaikytas tik 1 % šio dydžio sumažinimas, nors visos šiai kategorijai priklausančios įmonės padarė daug sunkesnį pažeidimą nei ji, trečia, ji turėjo būti vertinama ne taip griežtai kaip
Fundia
, dalyvavusi susitarime dėl kliento
Addtek
, kuris daug didesnis nei klientai, dėl kurių ji pati buvo sudariusi susitarimą.
Reikia priminti, kad remiantis nusistovėjusia teismo praktika pagal vienodo požiūrio principą reikalaujama panašių atvejų nevertinti skirtingai, o skirtingų atvejų – vienodai, jeigu toks vertinimas nėra objektyviai pateisinamas (žr. 2007 m. gegužės 3 d. Sprendimo
Advocaten voor de Wereld
, C‑303/05, Rink.,
EU:C:2007:261
, 56 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Dėl pirmojo kaltinimo reikia konstatuoti, kad priežastys, dėl kurių buvo priimtas antras keičiantis sprendimas, t. y. atsižvelgimas į kartelyje dalyvavusios dukterinės bendrovės apyvartą, o ne į grupės apyvartą, siekiant taikyti 10 % maksimalią ribą, negalėjo lemti
Fapricela
, kurios padėtis iš tiesų nėra panaši į
Arcelor
, SLM ar
Ori Martin
padėtį dėl to, kad pasibaigus pažeidimo laikotarpiui jos neįsigijo kita įmonė, skirtos baudos dydžio sumažinimo.
Todėl esant tokioms aplinkybėms negalima teigti, kad pažeistas vienodo požiūrio principas.
Dėl antrojo kaltinimo visų pirma reikia priminti, kad ginčijamame sprendime (953 konstatuojamoji dalis) nustatydama sunkumo koeficientą Komisija, remdamasi padaryto pažeidimo pobūdžiu (939–945 konstatuojamosios dalys), bendra rinkos dalimi (946 konstatuojamoji dalis) ir geografiniu kartelio mastu (947–949 konstatuojamosios dalys), nustatė tris kategorijas:
—
16 % kategoriją, į kurią patenka tik
Fundia
ir kuri pateisinama aplinkybe, kad ši įmonė dalyvavo tik su
Addtek
susijusiame „koordinavime“ (939 konstatuojamoji dalis),
—
18 % kategoriją; šis dydis pateisinamas remiantis dviem kriterijais: dalyvavimu tik „Ispanijos klubo“ veikloje ir vėlyvu sužinojimu apie paneuropinį kartelio mastą;
Socitrel
,
Proderac
ir ieškovė priskirtos prie šios kategorijos (949 konstatuojamoji dalis),
—
19 % kategoriją, prie kurios priskirtos visos kitos kartelyje dalyvavusios įmonės (953 konstatuojamoji dalis).
Pirma, konstatuotina, kad
Fapricela
padėtis nepanaši į
Fundia
padėtį, nes pastaroji pripažinta atsakinga iš esmės tik už pardavimo vienam klientui, būtent
Addtek
, „koordinavimą“, o
Fapricela
dalyvavo darant pažeidimą, susijusį su rinkos pasidalijimu (kvotų nustatymas), klientų pasiskirstymu ir horizontalių susitarimų dėl kainų sudarymu Pirėnų pusiasalio rinkoje.
Antra,
Emesa
ir
Tycsa
aktyviai dalyvavo „Ciuricho klubo“ (pirmoji – nuo 1992 m., antroji – nuo 1993 m.) ir „Europos klubo“ veikloje, o
Fapricela
nedalyvavo nė vieno šių klubų veikoje.
Tiesa, skirtumas tarp atitinkamų kategorijų, kurioms priklauso, pirma,
Emesa
ir
Tycsa
, antra, ieškovė, yra nedidelis, tačiau reikia priminti, kad pagal 2006 m. gairių 21 punktą pardavimo vertės dalis, į kurią atsižvelgiama, gali siekti daugiausiai 30 % ir kad pagal šių gairių 23 punktą horizontalūs kainų nustatymo, rinkos pasidalijimo ir gamybos ribojimo susitarimai, kurie paprastai būna slapti, dėl savo pobūdžio laikomi vienu iš didžiausių konkurencijos apribojimų ir laikantis konkurencijos politikos, už juos turėtų būti griežtai baudžiama. Taigi pardavimo vertės dalis, į kurią bus atsižvelgiama tokių pažeidimų atveju, paprastai bus viršutinėje skalės dalyje.
Šioje byloje reikia konstatuoti, kad atsižvelgiant į ginčijamo sprendimo 939 konstatuojamojoje dalyje nurodytą pažeidimo pobūdį (rinkos pasidalijimas / kvotų nustatymas, klientų pasiskirstymas ir horizontalus kainų nustatymas), sunkumo koeficientas, kurį Komisija nustatė pažeidimą padariusiai kategorijai, yra skalės apačioje (nuo 15 % iki 30 %), o tai lemia, kad skirtumas, palyginti su kita pažeidimą padariusių įmonių kategorija, kuriai taip pat būdingi horizontalių susitarimų dėl kainų nustatymo sudarymas, rinkos pasidalijimas ir gamybos ribojimas, yra nedidelis.
Be to, taip pat reikia konstatuoti, kad Komisijos atliktas kategorijos, kuriai priklauso, be kita ko,
Emesa
ir
Tycsa
, ir kategorijos, kuriai priklauso
Socitrel
,
Fapricela
ir
Proderac
, atskyrimas pagrįstas objektyviomis aplinkybėmis.
Taigi ieškovė, remdamasi tik šiuo nedideliu skirtumu tarp Komisijos nurodytų dydžių, taikomų atsižvelgiant į sunkumą, negali remtis tuo, kad pažeistas vienodo požiūrio principas.
Trečia, vis dėlto
Fapricela
,
Socitrel
ir
Proderac
buvo pritaikytas 18 % sunkumo koeficientas vietoj 19 %, atsižvelgiant į tai, kad jos dalyvavo tik „Ispanijos klubo“ veikloje ir vėlai sužinojo apie paneuropinį kartelio mastą.
Tačiau reikia priminti, jog neįrodyta, kad
Fapricela
žinojo apie paneuropinį kartelio mastą (žr. šiame sprendime nurodytas pirmojo ieškinio pagrindo pirmą ir antrą dalis).
Vadinasi, Komisija negalėjo priskirti
Fapricela
prie tos pačios kategorijos kaip
Socitrel
ir
Proderac
.
Todėl reikia pritarti antrojo ieškinio pagrindo antrai daliai.
Vis dėlto reikia atmesti likusią ieškovės, kurios teigimu,
Socitrel
dalyvavimo kartelyje trukmė buvo ilgesnė nei jos, argumentų dalį, nes į šį veiksnį reikia atsižvelgti apskaičiuojant pažeidimo trukmę, o ne vertinant jo sunkumą.
Tas pats pasakytina apie susitikimų, kuriuose dalyvavo
Socitrel
, skaičių, nes šis veiksnys, kaip ir
Fapricela
atveju, neturi įtakos jų padaryto pažeidimo tęstinumui (žr. šio sprendimo 273 punktą).
E –
Tarpinė išvada
Vadinasi, reikia pritarti dešimtajam ieškinio pagrindui ir dėl šios priežasties konstatuoti, kad nustatant bazinį baudos dydį padaryta klaida.
Todėl ginčijamo sprendimo 2 straipsnį reikia panaikinti tiek, kiek jame
Fapricela
skirta bauda.
(Praleista)
VI –
Dėl pirmojo papildomo pagrindo, susijusio su
„Fapricela
“ teisės į gynybą pažeidimu, esminių procedūrinių reikalavimų pažeidimu ir nepakankamu motyvavimu
A –
Ginčijamo sprendimo priminimas
Pirmajame keičiančiame sprendime Komisija papildė ginčijamo sprendimo 935 konstatuojamąją dalį įtraukdama į ją lentelę, kurioje pateiktos įvairių įmonių pardavimų vertės. Dėl
Fapricela
šios lentelės 6 punkte nurodyta: „
Fapricela
: 2009 m. birželio 16 d. atsakymas: 2.12.1998–19.9.2002: [
Fapricela
pardavimo vertė]“.
B –
Bendrojo Teismo vertinimas
Pirma, tiek, kiek šis pagrindas iš dalies sutampa su per posėdį pateiktu ieškinio pagrindu, susijusiu su nepranešimu ieškovei apie pirmą keičiantį sprendimą, taip pažeidus jo teisę į gynybą, darytina nuoroda į šio sprendimo 79–82 punktuose pateiktus Bendrojo Teismo vertinimus.
Antra, reikia pažymėti, kad pirmajame keičiančiame sprendime Komisija ištaisė į pradinį sprendimą įsivėlusias faktų klaidas, tačiau nepakeitė
Fapricela
skirtos baudos dydžio.
Be to, Komisijos atliktais ir su ja susijusiais pataisymais buvo siekiama patikslinti ginčijamame sprendime pardavimų vertę taip, kaip ją nurodė Komisijai
Fapricela
, atsakydama į jos 2009 m. birželio 16 d. raštą.
Taip pat ieškovė per posėdį pripažino, kad pradiniame sprendime bazinį baudos dydį Komisija apskaičiavo atsižvelgdama į
Fapricela
pardavimų vertės dydį, kuris apėmė
Fapricela
parduoto pluošto vertę.
Todėl ji negali teigti, kad iki pirmojo keičiančio sprendimo negalėjo suprasti, jog parduoto pluošto vertė yra įtraukta į pardavimų vertę, į kurią buvo atsižvelgta apskaičiuojant baudos dydį.
Dėl šios priežasties reikia atmesti kaltinimą, susijusį su nepakankamu pradinio sprendimo motyvavimu šiuo klausimu.
Trečia, pirmajame keičiančiame sprendime pateikti motyvai, leidžiantys suprasti klaidas, kurias Komisija siekė ištaisyti, ir aiškiai nurodyti pakeitimai, kuriuos ji daro pradiniame sprendime. Vadinasi, kaltinimas, susijęs su nepakankamu pirmojo keičiančio sprendimo motyvavimu, šiuo aspektu taip pat yra visiškai nepagrįstas.
Ketvirta, darant prielaidą, kad savo argumentais
Fapricela
teigia, jog iki dviejų keičiančių sprendimų priėmimo ji nebuvo išklausyta ir taip buvo pažeista jos teisė į gynybą per administracinę procedūrą, reikia konstatuoti, pirma, kad remiantis Reglamento Nr. 1/2003 nuostatomis ieškovė buvo išklausyta iki pradinio sprendimo priėmimo, antra, kad pirmajame keičiančiame sprendime buvo ištaisyti tik faktai, trečia, kad ieškovė nenurodo, kaip jos išklausymas dėl aplinkybių, kurias Komisija ištaisė remdamasi jos pačios per administracinę procedūrą pateikta informacija, būtų kaip nors pakeitęs ginčijamo sprendimo turinį arba leidęs jai geriau apsiginti (2013 m. birželio 18 d. Sprendimo
Fluorsid ir Minmet / Komisija
, T‑404/08, Rink.,
EU:T:2013:321
, 110 punktas), ir galiausiai, ketvirta, kad
Fapricela
skirtos baudos dydis nebuvo pakeistas nei pirmajame, nei antrajame keičiančiuose sprendimuose.
Tiesa, antrajame keičiančiame sprendime buvo pakeistas dviem įmonėms –
Arcelor
ir
Ori Martin
– skirtos baudos dydis.
Reikia konstatuoti, kad antrojo keičiančio sprendimo priėmimą lėmusios priežastys, būtent atsižvelgimas į kartelyje dalyvavusios dukterinės bendrovės apyvartą, o ne į grupės apyvartą, siekiant taikyti 10 % maksimalią ribą, visai nebuvo susijusios su
Fapricela
, kurios padėtis visiškai kitokia.
Todėl ji negali remtis vienodo požiūrio principo pažeidimu esant tokioms aplinkybėms ir teise būti išklausytai pirmiausia.
Dėl tų pačių motyvų taip pat reikia atmesti jos teiginius dėl rungimosi principo arba gero administravimo principo pažeidimo, nes antrajame keičiančiame sprendime padaryti pakeitimai nebuvo su ja susiję.
Penkta, kad ir kaip būtų, priėmus bet kurį iš dviejų keičiančių sprendimų ieškovė kiekvieną kartą turėjo galimybę tikslinti savo pagrindus ir reikalavimus; šia galimybe ji pasinaudojo du kartus, todėl negali tvirtinti, kad tų sprendimų priėmimas kaip nors lėmė jos teisės į gynybą pažeidimą.
Todėl visą pirmą papildomą ieškinio pagrindą reikia atmesti.
VII –
Dėl prašymo panaikinti ginčijamo sprendimo 3 straipsnį
Ieškovė prašo panaikinti ginčijamo sprendimo 3 straipsnį.
Tačiau šį reikalavimą reikia atmesti tiek, kiek ginčijamo sprendimo 3 straipsnio pirmoje dalyje įmonėms, kurios dar nebuvo nutraukusios pažeidimo, nurodyta jį nutraukti. Ieškovė tvirtina, kad nutraukė pažeidimą 2002 m. rugsėjo mėn. Todėl ieškinio pareiškimo dieną ji nebuvo suinteresuota šios ginčijamo sprendimo nuostatos panaikinimu.
Be to, 3 straipsnio 2 dalyje įmonėms adresatėms nurodyta nekartoti pažeidimo. Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad
Fapricela
padarė pažeidimą ir turi būti už tai nubausta, o tai pateisina jai duotą nurodymą nekartoti pažeidimo.
Todėl visas jos prašymas panaikinti ginčijamo sprendimo 3 straipsnį turi būti atmestas kaip iš dalies nepriimtinas ir iš dalies nepagrįstas.
VIII –
Dėl Bendrojo Teismo naudojimosi savo neribota jurisdikcija
A –
Komisijos skaičiavimų siekiant nustatyti baudos dydį priminimas
Reikia priminti skaičiavimo elementus, į kuriuos Komisija atsižvelgė nustatydama
Fapricela
skirtinos baudos dydį:
—
2001 m. parduotos įtempiamosios plieninės armatūros, įskaitant kabelių ir pluoštų formos, vertė (a),
—
pardavimų vertės dalis (b): 18 %,
—
metų skaičius (trukmės koeficientas) (c): 3,75,
—
procentinė dalis, taikoma nustatant papildomą dydį (d): 18 %,
—
bendras bazinis dydis: [(a) x (b) x (c)] + [(a) x (d)],
—
padidinimas dėl sunkinančių aplinkybių: ne,
—
sumažinimas dėl lengvinančių aplinkybių: ne,
—
bendras bazinis dydis (nepakitęs),
—
10 % apyvartos dydžio maksimalios ribos taikymas: 8874000 EUR,
—
sumažinimas taikant atleidimo nuo baudų ar jų sumažinimo tvarką: ne,
—
sumažinimas dėl įmonės nepajėgumo sumokėti baudą dėl ypatingų socialinių ir ekonominių aplinkybių: ne,
—
galutinis baudos dydis: 8874000 EUR.
B –
Principų priminimas
Taikant SESV 261 straipsnį Reglamento Nr. 1/2003 31 straipsniu Bendrajam Teismui suteikta neribota jurisdikcija, kuria pasinaudodamas jis gali ne tik patikrinti sankcijos teisėtumą ir atmesti ieškinį dėl panaikinimo arba panaikinti ginčijamą teisės aktą, bet ir pakeisti Komisijos vertinimą savo atliktu vertinimu ir atitinkamai – ginčijamą teisės aktą jo nepanaikindamas; atsižvelgęs į visas faktines aplinkybes jis gali pakeisti, pavyzdžiui, skirtą baudą, jeigu jam pateiktas vertinti klausimas dėl jos dydžio (šiuo klausimu žr. 2007 m. vasario 8 d. Sprendimo
Groupe Danone / Komisija
, C‑3/06 P, Rink.,
EU:C:2007:88
, 61 ir 62 punktus ir 2009 m. rugsėjo 3 d. Sprendimo
Prym ir Prym Consumer / Komisija
, C‑534/07 P, Rink.,
EU:C:2009:505
, 86 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Be to, pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 3 dalį nustatant baudos dydį reikia atsižvelgti į pažeidimo sunkumą ir trukmę.
Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad nustatant baudų dydį reikia įvertinti pažeidimų trukmę ir visus kriterijus, į kuriuos atsižvelgiama vertinant pažeidimų sunkumą, pavyzdžiui, į kiekvienos įmonės elgesį, vaidmenį, kurį kiekviena jų atliko derinant veiksmus, pelną, kurį šios įmonės gavo iš šių veiksmų, įmonių dydį ir atitinkamų prekių vertę, taip pat pavojų, kurį šios rūšies pažeidimai kelia Sąjungai (žr. 2011 m. gruodžio 8 d. Sprendimo
Chalkor / Komisija
, C‑386/10 P, Rink.,
EU:C:2011:815
, 56 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Teisingumo Teismas yra nurodęs ir tai, kad turi būti atsižvelgiama į objektyvius požymius, kaip antai antikonkurencinių veiksmų turinį ir trukmę, jų skaičių ir intensyvumą, paveiktos rinkos dydį ir žalą viešajai ekonominei tvarkai. Be to, analizuojant būtina atsižvelgti į santykinę atsakingų įmonių svarbą, rinkos dalį ir galimą jų recidyvą (422 punkte minėto Sprendimo
Chalkor / Komisija
,
EU:C:2011:815
, 57 punktą).
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad Bendrojo Teismo atliekamas baudos dydžio nustatymas iš esmės nėra tikslus aritmetinis veiksmas. Be to, Bendrasis Teismas neprivalo atsižvelgti į Komisijos atliktus skaičiavimus ir į jos gaires, kai priima sprendimą naudodamasis jam suteikta neribota jurisdikcija, o turi atlikti savo vertinimą atsižvelgdamas į visas bylos aplinkybes (žr. 2007 m. gruodžio 12 d. Sprendimo
BASF ir UCB / Komisija
, T‑101/05 ir T‑111/05, Rink.,
EU:T:2007:380
, 213 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
C –
Bendrojo Teismo vertinimas nagrinėjamu atveju
Pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 3 dalį siekiant nagrinėjamu atveju nustatyti baudos, kuri turi būti skirta už
Fapricela
dalyvavimą darant pažeidimą, dydį, reikia atsižvelgti ne tik į pažeidimo sunkumą, bet ir į jo trukmę; be to, pagal bausmių individualizavimo principą skiriant sankciją turi būti atsižvelgta į kiekvieno pažeidėjo padėtį pažeidimo atžvilgiu.
Pažeidimas, dėl kurio turi būti pripažinta atsakinga
Fapricela
, tai jos nepertraukiamas dalyvavimas tik „Ispanijos klubo“ veikloje, nes neįrodyta, kad
Fapricela
žinojo apie „Europos klubą“ (žr. pirmojo ieškinio pagrindo pirmą ir antrą dalis, šio sprendimo 130 ir 142 punktus).
Dėl
Fapricela
padaryto pažeidimo trukmės pažymėtina, kad šis pažeidimas tęsėsi nuo 1998 m. gruodžio 2 d. iki 2002 m. rugsėjo 19 d., nes neįrodyta, kad nuo 2000 m. spalio 18 d. iki 2001 m. balandžio 9 d.
Fapricela
buvo atsiribojusi nuo „Ispanijos klubo“ (žr. šio sprendimo 207 punktą).
Dėl
Fapricela
padaryto pažeidimo sunkumo visų pirma reikia priminti, kad Komisija nepagrįstai nusprendė, jog
Fapricela
žinojo, nors ir vėlai, apie paneuropinį kartelio mastą (žr. šio sprendimo 130 punktą).
Taigi vertinant objektyvų
Fapricela
padaryto pažeidimo sunkumą negali būti atsižvelgta į šį kriterijų.
Todėl
Fapricela
padaryto pažeidimo sunkumas yra mažesnis nei
Socitrel
ir
Proderac
, su kuriomis ją lygino Komisija, padaryto pažeidimo sunkumas (ginčijamo sprendimo 953 konstatuojamoji dalis).
Tačiau
Fapricela
padarytas pažeidimas yra sunkesnis nei
Fundia
pažeidimas. Iš tikrųjų iš ginčijamo sprendimo matyti, kad
Fundia
dalyvavo „koordinuojant“ pardavimus tik vienam klientui
Addtek
(ginčijamo sprendimo 935 ir 953 konstatuojamosios dalys), o dėl
Fapricela
iš ginčijamo sprendimo matyti, kad ji dalyvavo su įvairiais kitais klientais susijusiame „koordinavime“.
Dėl pardavimų vertės, į kurią reikia atsižvelgti, darytina nuoroda į Komisijos ginčijamame sprendime atsižvelgtą vertę, į kurią įtrauktas pluoštas, nes įrodyta, kad
Fapricela
taip pat dalyvavo „Ispanijos klubo“ susitarime dėl pluošto (žr. šio sprendimo 244 punktą). Be to, Komisija teisingai atsižvelgė tik į
Fapricela
pardavimus Ispanijoje ir Portugalijoje (ginčijamo sprendimo 949 konstatuojamoji dalis).
Bendrasis Teismas neturi atsižvelgti į jokią sunkinančią ar lengvinančią aplinkybę arba jokią ypatingą aplinkybę. Aplinkybė, kad ieškovė dalyvavo tik „Ispanijos klubo“ veikloje, iš tikrųjų atspindėta jau vien atsižvelgus į šiuos pardavimus Ispanijoje ir Portugalijoje.
Turint omenyje visa tai, kas išdėstyta, reikia konstatuoti, kad
Fapricela
skirtos baudos dydis negali būti mažesnis nei 17000000 EUR.
Tačiau taikant Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies antroje pastraipoje numatytą 10 % maksimalią ribą
Fapricela
skirtos baudos dydis negali viršyti 8874000 EUR.
Tokiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas nusprendžia, kad
Fapricela
skirtinos baudos dydis turi būti 8874000 EUR; šis dydis yra tinkamas atsižvelgiant į ieškovės padaryto pažeidimo pobūdį, trukmę ir sunkumą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 134 straipsnio 3 dalį, jeigu kiekvienos šalies dalis reikalavimų patenkinama, o dalis atmetama, kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas. Tačiau Bendrasis Teismas gali nuspręsti, kad, be savo bylinėjimosi išlaidų, šalis padengia dalį kitos šalies bylinėjimosi išlaidų, jeigu tai pateisinama atsižvelgiant į nagrinėjamos bylos aplinkybes.
Atsižvelgiant į šios bylos aplinkybes nuspręstina, kad kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (šeštoji kolegija)
nusprendžia:

1.
Panaikinti 2010 m. birželio 30 d. Komisijos sprendimą C(2010) 4387 galutinis dėl procedūros pagal SESV 101 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį (byla COMP/38344 – Įtempiamoji armatūra), iš dalies pakeistą 2010 m. rugsėjo 30 d. Komisijos sprendimu C(2010) 6676 galutinis ir 2011 m. balandžio 4 d. Komisijos sprendimu C(2011) 2269 galutinis, tiek, kiek jame nustatyta, kad
Fapricela – Indústria de Trefilaria, SA
pažeidė SESV 101 straipsnio 1 dalies nuostatas, nes dalyvavo ne tik pažeidžiant šias nuostatas Pirėnų pusiasalio rinkoje, bet ir vidaus, o vėliau ir Europos ekonominės erdvės (EEE) rinką apimančiame kartelyje, ir jai skirta 8874000 EUR bauda.

2.
Nustatyti, kad
Fapricela – Indústria de Trefilaria
skirtos baudos dydis yra 8874000 EUR.

3.
Atmesti likusią ieškinio dalį.

4.
Kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Frimodt Nielsen
Dehousse
Collins
Paskelbta 2015 m. liepos 15 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: portugalų.
(
)	Pateikiami tik tie šio sprendimo punktai, kuriuos Bendrasis Teismas mano tikslinga paskelbti.