CELEX: 62011CJ0101
Обжалване
Промишлен дизайн на Общността
Регламент (ЕО) № 6/2002
Член 6, член 25, параграф 1, букви б) и д) и член 61
Регистриран промишлен дизайн на Общността, изобразяващ седнала фигура
По-ранна фигуративна марка на Общността
Различно цялостно впечатление
Степен на свобода на автора
Информиран потребител
Обхват на съдебния контрол
Липса на мотиви

Със съответните си жалби г-н Neuman и г-н Galdeano del Sel, от една страна, и Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП), от друга (наричани по-нататък заедно „жалбоподателите“), искат да се отмени Решение на Общия съд на Европейския съюз от 16 декември 2010 г. по дело Baena Grupo/СХВП — Neuman и Galdeano del Sel (седнала фигура), T-513/09 (наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“), с което същият уважава жалбата за отмяна, подадена от José Manuel Baena Grupo SA (наричано по-нататък „Baena Grupo“) срещу решението на трети апелативен състав на СХВП от 14 октомври 2009 г. (преписка № R 1323/2008-3), постановено в производство между г-н Neuman и г-н Galdeano del Selt, от една страна, и Baena Grupo, от друга, за обявяване на недействителност (наричано по-нататък „спорното решение“).
Правна уредба
Съгласно съображение 14 от Регламент (ЕО) № 6/2002 на Съвета от 12 декември 2001 година относно промишления дизайн на Общността (
ОВ L 3, 2002 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 33, стр. 70):
„Преценката за наличието на оригиналност на един дизайн следва да се основава на това дали цялостното впечатление, което той създава у информирания потребител се различава ясно от впечатлението, което създава у него корпуса на дизайна, като се вземе предвид естеството на продукта, към който е приложен дизайна или в който същият е включен и по-специално, промишления сектор, който го произвежда и степента на свобода на автора на дизайна при разработването му“.
Член 4, параграф 1 от този регламент гласи:
„Закрилата на промишлен дизайн чрез промишления дизайн на Общността се осигурява в зависимост от това, доколко той е нов и оригинален“.
Член 5 от посочения регламент предвижда:
„1.   Промишленият дизайн се счита за нов, ако липсва идентичен промишлен дизайн, който е общодостъпен:
а)
в случая на нерегистриран промишлен дизайн на Общността, преди датата, на която промишленият дизайн, за който се иска закрила е станал общодостъпен за първи път;
б)
в случая на регистриран промишлен дизайн на Общността, преди датата на подаване на заявка за регистрация на промишления дизайн, за който се иска закрила или, ако се претендира за приоритет, преди датата на приоритета.
2.   Промишлените дизайните се считат за идентични, когато техните особености се различават само в несъществени детайли“.
Член 6 от същия регламент предвижда:
„1.   Промишленият дизайн се счита за оригинален, ако общото впечатление, което създава у информирания потребител, се различава от това, което създава върху такъв потребител всеки друг промишлен дизайн, който е разгласен публично:
а)
в случая на нерегистриран промишлен дизайн на Общността, преди датата на първото публично разгласяване на промишления дизайн, за който се иска закрила;
б)
в случая на регистриран промишлен дизайн на Общността, преди датата на подаване на заявка за регистрация на промишления дизайн, за който се иска закрила или, ако се претендира приоритет, преди датата на приоритета.
2.   За да се определи оригиналността, се отчита степента на свобода на автора при разработването на промишления дизайн“.
Съгласно член 7, параграфи 1 и 2 от Регламент № 6/2002:
„1.   За целите на прилагането на членове 5 и 6, един промишлен дизайн се счита за общодостъпен, ако е публикуван, след регистрация или по друг начин, или изложен, използван в търговията или оповестен по друг начин [, п]реди предвижданата дата в член 5, параграф 1, буква а) и член 6, параграф 1, буква а) или член 5, параграф 1, буква б) и член 6, параграф 1, буква б), освен ако няма разумен начин, по който тези събития, да са станали известни в редовната бизнес практика на специализираните среди от съответния сектор, действащ в рамките на Общността. Промишленият дизайн не се счита за общодостъпен, обаче, ако е оповестен пред трета страна при изрични или мълчаливи условия за поверителност.
2.   За целите на прилагането на членове 5 и 6, не се счита за оповестяване случая, когато промишленият дизайн, за който се иска закрила като регистриран промишлен дизайн на Общността, е станал общодостъпен:
а)
от автора си или неговия правоприемник или от трето лице на основание на предоставена информация или осъществени от автора или неговия правоприемник действия; и то
б)
в дванайсет месечния период, преди датата на подаване на заявка за регистрация или датата на приоритета, ако се претендира приоритет.“
Параграф 1, букви б) и д) и параграф 3 от член 25 от този регламент, озаглавен „Основания за обявяване на недействителност“, гласят:
„1.   Промишлен дизайн на Общността може да бъде обявен за недействителен, само ако:
[…]
б)
той не отговаря на условията, определени от членове 4 до 9;
[…]
д)
е използван отличителен знак в последващ промишлен дизайн и когато, съгласно правото на Общността или правото на съответната държава членка, регулиращо този знак, на притежателя на знака се предоставя правото да забранява такова използване;
[…]
3.   На основанията, предвидени в параграф 1, букви г), д) и е) може да се позовава само заявител или притежател на предходното право.
[…]“.
Съгласно член 61, параграфи 1—3 от същия регламент:
„1.   Решенията на апелативните [състави], които се произнасят по жалбите, могат да се обжалват пред Съда на Европейските общности.
2.   [Жалбата] може да бъде [подадена] на основание некомпетентност, нарушение на съществени процесуални изисквания, нарушение на Договора, на настоящия регламент или на правна норма, свързана с приложението им или злоупотреба с власт.
3.   Съдът на Европейските общности има юрисдикция, както за [отмяна], така и за [изменение] на атакуваното решение“.
Обстоятелства, предхождащи спора
Baena Grupo притежава следния промишлен дизайн на Общността № 426895-0002 (наричан по-нататък „оспорваният промишлен дизайн“):
Посоченият дизайн е заявен на 7 ноември 2005 г. и е регистриран и публикуван на 27 декември 2005 г. за следните стоки от клас 99-00 по смисъла на Локарнската спогодба, учредяваща международна класификация на промишлените дизайни, от 8 октомври 1968 г., изменена (наричана по-нататък „Локарнската спогодба“): „(орнамент за) тениски; (орнамент за) шапки; (орнамент за) лепенки; (орнамент за) печатни, включително рекламни, материали“.
На 18 февруари 2008 г. г-н Neuman и г-н Galdeano del Sel подават пред СХВП искане за обявяване на оспорвания промишлен дизайн за недействителен, основано на член 25, параграф 1, букви б) и д) от Регламент № 6/2002. В искането си за обявяване на недействителност те твърдят, че оспорваният промишлен дизайн, от една страна, нито е нов, нито е оригинален по смисъла на член 4 от този регламент във връзка с членове 5 и 6 от същия, и от друга — че във въпросния дизайн е използван отличителен знак по смисъла на член 25, параграф 1, буква д) от цитирания регламент.
В подкрепа на искането си за обявяване на недействителност г-н Neuman и г-н Galdeano del Sel се позовават на следната по-ранна фигуративна марка на Общността № 1312651 (наричана по-нататък „по-ранната марка“):
Тази марка е регистрирана на 7 ноември 2000 г. за стоки от класове 25, 28 и 32 по смисъла на ревизираната и изменена Ницска спогодба относно международната класификация на стоките и услугите за регистрация на марки от 15 юни 1957 година (наричана по-нататък „Ницската спогодба“), които отговарят, за всеки от тези класове, на следното описание:
—
клас 25: „Облекло, обувки, шапки“;
—
клас 28: „Игри и играчки; гимнастически и спортни артикули“;
—
клас 32: „Бира; минерални и газирани води и други безалкохолни напитки; плодови напитки и сокове; сиропи и други препарати за приготвяне на напитки“.
С решение от 15 юли 2008 г. отделът по отмяна на СХВП уважава искането за обявяване на оспорвания промишлен дизайн за недействителен на основание член 25, параграф 1, буква д) от Регламент № 6/2002.
На 16 септември 2008 г. Baena Grupo подава жалба пред СХВП на основание членове 55—60 от Регламент № 6/2002 срещу решението на отдела по отмяна.
В спорното решение трети апелативен състав на СХВП (наричан по-нататък „апелативният състав“) приема, че отделът по отмяна е допуснал грешка, доколкото е счел, че по-ранната марка е използвана в оспорвания промишлен дизайн. Според апелативния състав обаче посоченият дизайн не е оригинален, тъй като не създава у информирания потребител — а именно младежите или децата, които обикновено купуват тениски, шапки и лепенки, или пък потребителите на печатни материали — различно цялостно впечатление в сравнение със създаденото от по-ранната марка. Ето защо съгласно член 60, параграф 1 от Регламент № 6/2002 апелативният състав също приема, че оспорваният промишлен дизайн е недействителен, но на основание член 25, параграф 1, буква б) от този регламент във връзка с член 6, параграф 1 от него.
Производство пред Общия съд и обжалвано съдебно решение
На 22 декември 2009 г. Baena Grupo подава в секретариата на Общия съд жалба, с която иска да се отмени спорното решение. В подкрепа на жалбата си то излага едно-единствено правно основание, изведено от нарушение на член 6 от Регламент № 6/2002. Според него между по-ранната марка и оспорвания промишлен дизайн има такива разлики, че цялостното впечатление, което всяка от посочените фигури създава у информирания потребител, е различно.
С обжалваното съдебно решение Общият съд отменя спорното решение.
В точка 20 от обжалваното съдебно решение Общият съд най-напред приема, че трябва да се направи сравнение между, от една страна, цялостното впечатление, създадено от оспорвания промишлен дизайн, и от друга — цялостното впечатление, което по-ранната марка, представляваща оповестен промишлен дизайн, е създала у информирания потребител.
В точки 21 и 22 от обжалваното съдебно решение той отбелязва, че цялостното впечатление, което разглежданите две човечета са създали у информирания потребител, до голяма степен се определя от изражението на лицето на всяко от тях. Общият съд подчертава, че разликата в изражението на лицето на двете човечета е основна характеристика, която остава в съзнанието на информирания потребител, така както последният правилно е бил определен от апелативния състав.
На следващо място, в точка 23 от обжалваното съдебно решение Общият съд установява, че поради това изражение, съчетано с наклонената напред позиция на тялото, която създава впечатление за известно раздразнение, информираният потребител ще възприеме „по-ранния промишлен дизайн“ като ядосано човече. От друга страна, цялостното впечатление, създадено от оспорвания промишлен дизайн, не се характеризира с изразяването на каквото и да било чувство, независимо дали се изхожда от изражението на лицето или от позицията на тялото, чиято особеност е, че е наклонена назад.
В това отношение Общият съд посочва в точка 24 от обжалваното съдебно решение, че „разликата в изражението на лицето със сигурност ще бъде забелязана от младежите, които купуват тениски и шапки [, и] ще бъде по-важна за децата, които използват лепенки, за да придадат индивидуален облик на предмети, и които ще са по-склонни да обръщат особено внимание на чувствата, изразявани от всяко човече, което присъства върху лепенка“.
На последно място, в точка 25 от обжалваното съдебно решение Общият съд приема, че разликите между двете фигури „са достатъчно съществени, за да създадат различно цялостно впечатление у информирания потребител, въпреки наличието на сходства в други аспекти и голямата свобода, която има създателят на фигури като разглежданите в случая“.
От това в точка 26 от обжалваното съдебно решение Общият съд стига до извода, че апелативният състав е допуснал грешка, като е приел, че оспорваният промишлен дизайн не създава у информирания потребител различно цялостно впечатление от това, което е създал „по-ранният промишлен дизайн“, посочен в подкрепа на искането за обявяване на недействителност.
Производство пред Съда и искания на страните
С Определение на председателя на Съда от 11 април 2011 г. дела C-101/11 P и C-102/11 P са съединени за целите на писмената и устната фаза на производството и за целите на съдебното решение.
С жалбата си г-н Neuman и г-н Galdeano del Sel искат от Съда:
—
да отмени обжалваното съдебно решение,
—
да обяви за недействителен оспорвания промишлен дизайн или при условията на евентуалност делото да бъде върнато на Общия съд за ново разглеждане и
—
да осъди Baena Grupo да заплати направените в производството пред Общия съд съдебни разноски, както и тези в производството по обжалване.
С жалбата си СХВП иска от Съда:
—
да отмени обжалваното съдебно решение,
—
да постанови ново решение по същество, като отхвърли жалбата срещу спорното решение, или делото да бъде върнато на Общия съд за ново разглеждане, и
—
да осъди Baena Grupo да заплати съдебните разноски.
С писмения си отговор Baena Grupo иска от Съда:
—
да обяви жалбата по дело C-101/11 P за недопустима или при условията на евентуалност да я отхвърли,
—
да отхвърли жалбата по дело C-102/11 P като неоснователна и
—
да осъди жалбоподателите да заплатят съдебните разноски.
По жалбата
В подкрепа на жалбата си г-н Neuman и г-н Galdeano del Sel излагат три правни основания. Първите две са изведени от грешка, която Общият съд допуснал при прилагането съответно на член 25, параграф 1, буква б) от Регламент № 6/2002 във връзка с членове 4—9 от него и на член 25, параграф 1, буква д) от този регламент. Третото правно основание е изведено от неизпълнението от Общия съд на задължението за мотивиране на обжалваното съдебно решение.
В подкрепа на жалбата си СХВП излага две правни основания, изведени от извършено от Общия съд нарушение, от една страна, на член 61 от Регламент № 6/2002, и от друга — на член 25, параграф 1, буква б) от този регламент във връзка с член 6 от същия. Второто правно основание е подразделено на две части, в които СХВП твърди, от една страна, че Общият съд е смесил специфичните критерии в областта на правото на марките с критериите, използвани в областта на правото на промишлен дизайн на Общността, и от друга, че не е изпълнил задължението си за мотивиране.
По първото изложено от СХВП правно основание, изведено от нарушение на член 61 от Регламент № 6/2002
Доводи на страните
На първо място, като се позовава на Решение от 15 април 2010 г. по дело Schräder/OCVV (
C-38/09 P, Сборник, стр. I-3209
, точка 77), СХВП упреква Общия съд, че при преценката за законосъобразност на спорното решение е разгледал много подробно „разглежданите промишлени дизайни на Общността“.
Според СХВП доста сложната техническа проверка дали промишлените дизайни на Общността са действителни се свежда, в рамките на член 25, параграф 1, букви б) и г) от Регламент № 6/2002, до това да се определи степента на свобода на автора. Тя счита, че като не е проверил само дали при преценката относно действителността на тези дизайни са допуснати явни грешки, Общият съд е предприел действия, които надхвърлят обхвата на член 61 от цитирания регламент.
На второ място СХВП посочва, че като приел, че изразът на чувства от човечетата от „разглежданите модели“ има по-голямо значение от графичното изображение на тези модели, Общият съд заместил разсъжденията на апелативния състав със своите разсъждения. Така Общият съд направил нова преценка на фактите, без да провери само дали спорното решение е законосъобразно.
В това отношение СХВП счита, че като не уточнил естеството на допуснатата от апелативния състав грешка при прилагането на член 25, параграф 1, буква б) от Регламент № 6/2002 във връзка с член 6 от него, Общият съд не ѝ дава възможност да направи съответните изводи от обжалваното съдебно решение, за да приложи правилно член 6 от въпросния регламент.
Според Baena Grupo доводът на СХВП е необоснован. Дружеството счита, че Общият съд има пълна свобода, когато преценява фактите по делото. В това отношение то цитира Решение от 30 март 2000 г. по дело VBA/Florimex и др. (
C-265/97 P, Recueil, стр. I-2061
), при което в рамките на последващо образувано пред Съда производство по обжалване последният се основава на направената от Общия съд преценка на доказателства.
Съображения на Съда
Необходимо е да се провери дали Общият съд е надхвърлил пределите на проверката, която трябва да направи, и е заместил преценката на СХВП със собствената си преценка.
В това отношение следва да се напомни, че съгласно член 61, параграф 2 от Регламент № 6/2002 жалба срещу решенията на апелативните състави на СХВП може да бъде подадена пред Общия съд на основание нарушение на Договора, на този регламент или на правна норма, свързана с приложението им. Следователно Общият съд е компетентен да упражнява пълен контрол за законосъобразност върху направената от СХВП преценка на доказателствата, които заявителят е представил (вж. Решение от 5 юли 2011 г. по дело Edwin/СХВП,
C-263/09 P, Сборник, стр. I-5853
, точка 52 и Решение от 20 октомври 2011 г. по дело PepsiCo/Grupo Promer Mon Graphic,
C-281/10 P, Сборник, стр. I-10153
, точка 66).
Така по силата на тази разпоредба Общият съд трябва да прецени законосъобразността на решенията на апелативните състави, като провери как те са приложили правото на Съюза, по-специално с оглед на представените пред посочените състави факти (вж. по аналогия Решение от 18 декември 2008 г. по дело Les Éditions Albert René/СХВП,
C-16/06 P, Сборник, стр. I-10053
, точка 38 и Определение от 28 март 2011 г. по дело Herhof/СХВП, C-418/10 P, точка 47).
По-специално Общият съд може да извърши цялостен контрол за законосъобразност на решенията на апелативните състави на СХВП, като при нужда изследва дали последните са дали точна правна квалификация на обстоятелствата по спора или дали преценката на представените пред посочените състави факти не е опорочена от грешки (вж. по аналогия Решение по дело Les Éditions Albert René/СХВП, посочено по-горе, точка 39, и Определение по дело Herhof/СХВП, посочено по-горе, точка 48).
Всъщност, когато трябва да прецени законосъобразността на решение на апелативен състав на СХВП, Общият съд не може да бъде обвързан от неправилна преценка на фактите от този състав, доколкото посочената преценка е част от изводите, чиято законосъобразност се оспорва пред Общия съд (вж. по аналогия Решение по дело Les Éditions Albert René/СХВП, посочено по-горе, точка 48).
Несъмнено Общият съд може да признае на СХВП известна свобода на преценката, по-специално когато СХВП трябва да извършва високотехнологични оценки, и да ограничи обхвата на съдебния си контрол върху решенията на апелативните състави в областта на промишлените дизайни до проверката за явни грешки в преценката (Решение по дело PepsiCo/Grupo Promer Mon Graphic, посочено по-горе, точка 67).
В настоящия случай обаче СХВП не е доказала, че разглежданата преценка налага извършването на високотехнологични оценки, което да обосновава необходимостта да ѝ бъде призната свобода на преценката, водеща до ограничаването на обхвата на упражнявания от Общия съд контрол до явни грешки.
В допълнение, Baena Grupo поддържа пред Общия съд, че апелативният състав е нарушил член 6 от Регламент № 6/2002, доколкото е приел, че оспорваният промишлен дизайн не е оригинален, защото не създава у информирания потребител различно цялостно впечатление от това, което е създадено от по-ранната марка.
Ето защо, след като Baena Grupo е оспорило преценката на апелативния състав относно цялостното впечатление, създадено у информирания потребител от всяка от разглежданите фигури, Общият съд е бил компетентен да разгледа преценката на сходството между по-ранната марка и оспорвания промишлен дизайн, която е направил посоченият апелативен състав (вж. по аналогия Решение по дело Les Éditions Albert René/СХВП, посочено по-горе, точка 47).
Следователно Общият съд е можел в точки 20—25 от обжалваното съдебно решение да разгледа конкретно, без да допусне грешка при прилагане на правото, направените от апелативния състав преценки, за да отмени спорното решение.
Поради това първото правно основание на СХВП следва да бъде отхвърлено като неоснователно.
По първата част от второто изложено от СХВП правно основание и първото изложено от г-н Neuman и г-н Galdeano del Sel правно основание, изведени от нарушение на член 25, параграф 1, буква б) от Регламент № 6/2002 във връзка с членове 4—9 от същия регламент
Доводи на страните
На първо място, СХВП твърди, че Общият съд е смесил специфичните критерии в областта на правото на марките с критериите, използвани в областта на правото на промишлен дизайн на Общността. Според нея целта на правото на марките е да се защити общият интерес на потребителите да не се заблудят, когато придобиват стоки или продукти, обхванати от определена марка, докато с правото на промишлен дизайн на Общността трябвало да бъдат защитени частни интереси, а именно интересите на оператора, който развива или използва създадено творение, независимо от евентуалното наличие на вероятност от объркване относно търговския произход на закупуваната стока. СХВП по-специално упреква Общия съд, че в точки 22 и 23 от обжалваното съдебно решение е направил сравнението между „разглежданите промишлени дизайни“ въз основа на непълния спомен, запазен в съзнанието на информирания потребител.
В това отношение според г-н Neuman, г-н Galdeano del Sel и СХВП е трябвало да се направи не сравнение въз основа на непълния спомен на информирания потребител, а пряко сравнение между разглежданите фигури.
На второ място, СХВП упреква Общия съд, че е допуснал грешка при прилагане на правото, доколкото в точка 24 от обжалваното съдебно решение при проверката не използвал за отправна точка впечатлението, създадено от „разглежданите промишлени дизайни“ във възприятието на всички съответни потребители. Всъщност той ограничил проверката на тези промишлени дизайни до възприятието само на част от съответните потребители, а именно на младите потребители на тениски, на шапки и на лепенки.
На трето място, според г-н Neuman и г-н Galdeano del Sel, като приел в точка 21 от обжалваното съдебно решение, че цялостното впечатление, създадено от разглежданите две човечета у информирания потребител, се определя от изражението на лицето на всяко от тях, Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото. Те твърдят, че оспорваният промишлен дизайн не е оригинален и че леките разлики в изражението на двете разглеждани човечета не влияят върху цялостното впечатление, което те създават. В това отношение те подчертават идентичността на обхванатите стоки и потребителите, до които същите се отнасят. Нещо повече, според тях в точка 25 от обжалваното съдебно решение Общият съд е признал, че създателите на човечетата имат значителна свобода.
По мнение на Baena Grupo с доводите си г-н Neuman и г-н Galdeano del Sel на практика просто поставят под въпрос фактическия анализ, направен от Общия съд, и следователно искат Съдът да замести преценката на Общия съд със своята преценка.
Baena Grupo твърди също, че оплакването на СХВП относно съответните потребители е недопустимо, тъй като Общият съд не бил длъжен да се произнася по него.
Съображения на Съда
Що се отнася, първо, до твърдението, че при сравнението на по-ранната марка с оспорвания промишлен дизайн Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, следва да се отбележи, на първо място, че Регламент № 6/2002 не съдържа определение на понятието за информиран потребител, което той използва. То обаче следва да се разбира като междинно понятие между приложимото в правото на марките понятие за среден потребител, от който не се изискват никакви специални познания и който по принцип не извършва пряко сравнение между конфликтните марки, и това за вещо лице, експерт със задълбочени технически умения. В този смисъл понятието за информиран потребител може да се разбира като обозначаващо потребител, който не е със средна степен на внимание, а е особено бдителен, било поради личния му опит, било поради по-широките му познания в съответната област (вж. Решение по дело PepsiCo/Grupo Promer Mon Graphic, посочено по-горе, точка 53).
В това отношение информираният потребител, така както е определен от Съда, по естеството си предполага, че при възможност ще извършва пряко сравнение на по-ранната марка с оспорвания промишлен дизайн. Не може обаче да се изключи вероятността това сравнение да е невъзможно или необичайно в съответния сектор, по-конкретно поради специфичните обстоятелства или поради характеристиките на предметите, които по-ранната марка и оспорваният промишлен дизайн представят (вж. в този смисъл Решение по дело PepsiCo/Grupo Promer Mon Graphic, посочено по-горе, точка 55).
Ето защо не може основателно да се упреква Общият съд, че е допуснал грешка при прилагане на правото, като е преценил цялостното впечатление от по-ранната марка и оспорвания промишлен дизайн, без да използва като изходна точка предположението, че информираният потребител във всички случаи би предприел пряко сравнение на последните (вж. в този смисъл Решение по дело PepsiCo/Grupo Promer Mon Graphic, посочено по-горе, точка 56).
Това се подкрепя и от обстоятелството, че липсват точни указания в това отношение в Регламент № 6/2002, поради което не може да се приеме, че законодателят на Съюза е искал да ограничи оценката на евентуални промишлени дизайни до прякото им сравнение (вж. Решение по дело PepsiCo/Grupo Promer Mon Graphic, посочено по-горе, точка 57).
Следователно при сравнението на по-ранната марка с оспорвания промишлен дизайн Общият съд не е допуснал грешка при прилагане на правото, когато при разсъжденията си в точки 22 и 23 от обжалваното съдебно решение е използвал като изходна точка непълния спомен от цялостното впечатление, създадено от двете фигури, което е останало в съзнанието на информирания потребител.
Ето защо това оплакване трябва да бъде отхвърлено като неоснователно.
На второ място, що се отнася до оплакването, че Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, понеже ограничил своята проверка на по-ранната марка и на оспорвания промишлен дизайн до възприятието само на част от съответните потребители, като начало следва да се уточни, обратно на поддържаното от Baena Grupo, че то не е недопустимо. Всъщност с него се иска да бъде поправена грешката, която се твърди, че Общият съд допуснал при тълкуването или прилагането на Регламент № 6/2002 и която може, ако се приеме за доказана, да опорочи целите мотиви на Общия съд.
Що се отнася до това дали оплакването на СХВП е основателно, налага се изводът, че то почива на неправилно тълкуване на обжалваното съдебно решение. Всъщност при сравнението на по-ранната марка с оспорвания промишлен дизайн в точка 22 от обжалваното съдебно решение Общият съд посочва информирания потребител, „така както последният правилно е бил определен от апелативния състав“.
Следователно Общият съд е взел предвид съвкупността от съответните потребители, така както е определена от апелативния състав, а именно младежите, децата и потребителите на печатни, включително рекламни, материали. Същото важи и за разсъжденията на Общия съд в точка 23 от обжалваното съдебно решение, където той преценява впечатлението, което по-ранната марка и оспорваният промишлен дизайн създават у посочения информиран потребител. След това в точка 24 от обжалваното съдебно решение Общият съд посочва по-специално че разликата в изражението на лицето на двете човечета със сигурност ще бъде забелязана от младежите и децата.
Ето защо няма основание Общият съд да бъде упрекван, че не е преценил споменатите фигури от гледна точка на съвкупността от съответните потребители.
На трето място, следва да се отбележи, че г-н Neuman и г-н Galdeano del Sel по същество упрекват Общия съд за приетото от него, че изражението на лицето на двете човечета определя цялостното впечатление, което по-ранната марка и оспорваният промишлен дизайн създават у информирания потребител.
В това отношение се налага изводът, че с доводите си г-н Neuman и г-н Galdeano del Sel всъщност просто поставят под въпрос фактическия анализ, направен от Общия съд при преценката на цялостното впечатление, създадено от по-ранната марка и оспорвания промишлен дизайн, и следователно искат Съдът да замести преценката на Общия съд със своята преценка.
След като нито са изложили твърдение, нито са доказали, че Общият съд е изопачил представените пред него факти, г-н Neuman и г-н Galdeano del Sel единствено са упрекнали Общия съд, че неправилно преценил фактическата обстановка по случая и стигнал до извода, че оспорваният промишлен дизайн създава у информирания потребител различно цялостно впечатление от това, което е създала по-ранната марка, посочена в подкрепа на искането за обявяване на недействителност.
Съгласно постоянната съдебна практика обаче единствено Общият съд е компетентен, от една страна, да установява фактите, освен в случаите, когато неточността на фактическите му констатации следва от представените пред него материали по делото, и от друга страна, да преценява тези факти. Следователно, освен в случай на изопачаване на доказателствата, които са му били представени, преценката на фактите не представлява правен въпрос, който в това си качество подлежи на контрол от Съда в рамките на производство по обжалване (вж. Решение от 4 октомври 2007 г. по дело Henkel/СХВП,
C-144/06 P, Сборник, стр. I-8109
, точка 49 и цитираната съдебна практика).
Ето защо това оплакване трябва да бъде отхвърлено като недопустимо.
От предходното следва, че второто правно основание на СХВП и първото правно основание на г-н Neuman и г-н Galdeano del Sel трябва да бъдат отхвърлени изцяло.
По второто изложено от г-н Neuman и г-н Galdeano del Sel правно основание, изведено от нарушение на член 25, параграф 1, буква д) от Регламент № 6/2002
Доводи на страните
Г-н Neuman и г-н Galdeano del Sel упрекват Общия съд, че не е приложил член 25, параграф 1, буква д) от посочения регламент. Според тях са изпълнени всички необходими условия, за да се заключи, че е налице вероятност от объркване между по-ранната марка и оспорвания промишлен дизайн. Ето защо, като не се произнесъл с оглед на цитираната разпоредба и не забранил използването на оспорвания промишлен дизайн, Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото.
Според Baena Grupo това правно основание е недопустимо, тъй като с него се целяло да се оспорят фактически преценки на Общия съд, направени в обжалваното съдебно решение.
Съображения на Съда
Налага се изводът, че става въпрос за правно основание, което не е изложено пред Общия съд с оглед отмяната на спорното решение, и че във всеки случай то изобщо не представлява абсолютно процесуално основание, което Общият съд да е длъжен служебно да разгледа.
Съгласно член 113, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда обаче с жалбата не може да се изменя предметът на спора пред Общия съд. Всъщност в рамките на обжалването правомощията на Съда се свеждат до преценка на правното решение, дадено във връзка с разискваните пред първата инстанция правни основания (вж. по-специално Решение от 1 юни 1994 г. по дело Комисия/Brazzelli Lualdi и др.,
C-136/92 P, Recueil, стр. I-1981
, точка 59, Решение от 15 март 2007 г. по дело T.I.M.E. ART/СХВП, C-171/06 P, точка 24 и Решение от 20 септември 2007 г. по дело Nestlé/СХВП, C-193/06 P, точка 56).
Ето защо това правно основание трябва да бъде отхвърлено като недопустимо.
По втората част на второто изложено от СХВП правно основание и третото изложено от г-н Neuman и г-н Galdeano del Sel правно основание, изведени от липса на мотиви на обжалваното съдебно решение
Доводи на страните
СХВП поддържа, че от една страна, като не е посочил причините, поради които „разликата в изражението на лицето със сигурност ще бъде забелязана от младежите, които купуват тениски и шапки“, видно от констатацията в точка 24 от обжалваното съдебно решение, и от друга — като е използвал като изходна точка потребителите на „печатни, включително рекламни, материали“, Общият съд не изпълнил задължението си за мотивиране.
Г-н Neuman и г-н Galdeano del Sel освен това упрекват Общия съд, че не мотивирал прецизно, точно и съгласувано обжалваното съдебно решение, като така нарушил процесуалните права на жалбоподателите.
По отношение на оплакванията на СХВП Baena Grupo счита, че Общият съд не е бил длъжен да се произнася относно съответните потребители, споменати в точка 52 по-горе, и че следователно решението му не страда от липса на мотиви.
Що се отнася до оплакванията на г-н Neuman и г-н Galdeano del Sel, според Baena Grupo те са недопустими. Baena Grupo поддържа, че г-н Neuman и г-н Galdeano del Sel не са посочили пасажите от обжалваното съдебно решение, които страдат от липса на мотиви.
Съображения на Съда
Що се отнася до посоченото от СХВП неизпълнение на задължението за мотивиране, то се основава на твърдението, че Общият съд, от една страна, не изложил причините, поради които „разликата в изражението на лицето със сигурност ще бъде забелязана от младежите, които купуват тениски и шапки“, и от друга, че използвал като изходна точка потребителите на „печатни, включително рекламни, материали“.
В това отношение следва да се напомни, че задължението за мотивиране на решенията следва от член 36 от Статута на Съда на Европейския съюз, приложим за Общия съд по силата на член 53, първа алинея от същия статут и на член 81 от Процедурния правилник на Общия съд (вж. по-специално Решение от 4 октомври 2007 г. по дело Naipes Heraclio Fournier/СХВП, C-311/05 P, точка 51 и цитираната съдебна практика).
Съгласно постоянната съдебна практика решенията на Общия съд трябва да бъдат достатъчно мотивирани, за да бъде Съдът в състояние да упражни съдебен контрол (вж. по-специално Решение по дело Naipes Heraclio Fournier/СХВП, посочено по-горе, точка 52 и цитираната съдебна практика).
В случая, с оглед по-специално на констатациите, направени в точки 60—62 от настоящото решение, е достатъчно да се приеме за установено, че разсъжденията на Общия съд в обжалваното съдебно решение сами по себе си са ясни и разбираеми и че позволяват да бъдат узнати причините, поради които Общият съд е уважил единственото правно основание, изложено пред него от Baena Grupo. Следователно обжалваното съдебно решение не страда от липса на мотиви.
Ето защо настоящото правно основание трябва да бъде отхвърлено като неоснователно.
С оглед на изложеното дотук настоящите жалби трябва да бъдат отхвърлени като частично недопустими и частично неоснователни.
По съдебните разноски
Съгласно член 69, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда, приложим към производството по обжалване по силата на член 118 от същия правилник, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.
Тъй като правните основания на г-н Neuman и г-н Galdeano del Sel в рамките на производството по обжалване по дело C-101/11 P са отхвърлени и Baena Grupo е направило искане за тяхното осъждане, те следва да се осъдят да заплатят свързаните с това производство съдебни разноски.
Тъй като правните основания на СХВП в рамките на производството по обжалване по дело C-102/11 P са отхвърлени и Baena Grupo е направило искане за нейното осъждане, тя следва да се осъди да заплати свързаните с това производство съдебни разноски.

По изложените съображения Съдът (шести състав) реши:

1)
Отхвърля жалбите.

2)
Г-н Neuman и г-н Galdeano del Sel понасят както направените от тях съдебни разноски, така и тези на José Manuel Baena Grupo SA, свързани с производството по обжалване по дело C-101/11 P.

3)
Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и модели) (СХВП) понася както направените от нея съдебни разноски, така и тези на José Manuel Baena Grupo SA, свързани с производството по обжалване по дело C-102/11 P.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: испански.