CELEX: 62009CJ0410
Akt Euroopa Liiduga ühinemise tingimuste kohta
Artikkel 58
Direktiiv 2002/21/EÜ
Komisjoni suunised
Euroopa Liidu Teatajas liikmesriigi keeles avaldamata jätmine
Õiguste kasutamine

Eelotsusetaotlus puudutab akti Tšehhi Vabariigi, Eesti Vabariigi, Küprose Vabariigi, Läti Vabariigi, Leedu Vabariigi, Ungari
Vabariigi, Malta Vabariigi, Poola Vabariigi, Sloveenia Vabariigi ja Slovaki Vabariigi ühinemistingimuste ja Euroopa Liidu
aluslepingutesse tehtavate muudatuste kohta (EÜT 2003, L 236, lk 33; edaspidi „2003. aasta ühinemisakt”) artikli 58 tõlgendamist.
See taotlus esitati Polska Telefonia Cyfrowa sp. z o.o. (edaspidi „PTC”) ning Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej (elektroonilise
side ameti president, edaspidi „Prezes”) vahelises õigusvaidluses seoses teatavate regulatiivsete kohustustega, mille on Prezes
PTC‑le kehtestanud.

Õiguslik raamistik

2003. aasta ühinemisakt
2003. aasta ühinemisakti artiklis 2 on sätestatud:
„Alates ühinemiskuupäevast on asutamislepingute sätted ning institutsioonide ja Euroopa Keskpanga poolt enne ühinemist vastuvõetud
aktid uutele liikmesriikidele siduvad ja neid kohaldatakse nendes riikides vastavalt kõnealustes lepingutes ja käesolevas
aktis sätestatud tingimustele.”
2003. aasta ühinemisakti artiklis 58 on sätestatud:
„Enne ühinemist vastuvõetud ning nõukogu, komisjoni või Euroopa Keskpanga poolt eesti, leedu, läti, malta, poola, slovaki,
sloveeni, tšehhi ja ungari keeles koostatud institutsioonide ja Euroopa Keskpanga aktide tekstid on alates ühinemiskuupäevast
autentsed samadel tingimustel kui üheteistkümnes praeguses keeles koostatud tekstid. Need avaldatakse Euroopa Liidu Teatajas,
kui praegustes keeltes koostatud tekstid on seal avaldatud.”

Määrus nr 1
Nõukogu 15. aprilli 1958. aasta määruse nr 1, millega määratakse kindlaks Euroopa Majandusühenduses kasutatavad keeled (EÜT 1958,
17, lk 385; ELT eriväljaanne 01/01, lk 3), mida on muudetud 2003. aasta ühinemisaktiga, artikli 1 kohaselt on liidu ametlikud
keeled:
„eesti, hispaania, hollandi, inglise, itaalia, kreeka, leedu, läti, malta, poola, portugali, prantsuse, rootsi, saksa, slovaki,
sloveeni, soome, taani, tšehhi ja ungari keel”.
Selle määruse artiklis 4 on sätestatud:
„Määrused ja muud üldkohaldatavad dokumendid koostatakse kahekümnes ametlikus keeles.”
Sama määruse artiklis 5 on ette nähtud:
„Euroopa Liidu Teataja avaldatakse kahekümnes ametlikus keeles.”
Vastavalt selle määruse artiklile 8:
„Kui liikmesriigil on rohkem kui üks ametlik keel, reguleeritakse kasutatavat keelt selle riigi taotluse korral tema enda
õiguse üldsätetega.”

Direktiiv 2002/21/EÜ
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiivi 2002/21/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste ühise reguleeriva
raamistiku kohta (raamdirektiiv) (EÜT L 108, lk 33; ELT eriväljaanne 13/29, lk 349) artikli 1 lõikes 1 on sätestatud:
„Käesoleva direktiiviga kehtestatakse elektrooniliste sideteenuste, elektrooniliste sidevõrkude ja nendega seotud vahendite
ja teenuste reguleerimise ühtlustatud raamistik. Käesolevas direktiivis sätestatakse riigi reguleerivate asutuste kohustused
ja kehtestatakse kord reguleeriva raamistiku ühtse kohaldamise tagamiseks kogu [liidus].”
Direktiivi 2002/21 artikli 15, milles reguleeritakse turu määratlemise korda, lõigetes 1–3 on sätestatud:
„1.      Pärast avalikku arutelu ja konsulteerimist riigi reguleerivate asutustega võtab komisjon vastu soovituse asjaomaste toote-
ja teenuseturgude kohta (edaspidi „soovitus”). Soovituses määratletakse käesoleva direktiivi I lisa kohaselt need toote- ja
teenuseturud elektroonilise side sektoris, mille omadused võivad õigustada eridirektiivides sätestatud regulatiivsete kohustuste
kehtestamist, ilma et see piiraks nende turgude määratlemist konkurentsiõiguse alusel konkreetsetel juhtudel. Komisjon määratleb
turge konkurentsiõiguse põhimõtete kohaselt.
Komisjon vaatab soovituse regulaarselt läbi.
2.      Komisjon avaldab hiljemalt käesoleva direktiivi jõustumiskuupäeval turuanalüüsi ja märkimisväärse turujõu hindamise suunised
(edaspidi „suunised”), mis on kooskõlas konkurentsiõiguse põhimõtetega.
3.      Soovitust ja suuniseid täies ulatuses arvesse võttes määratlevad riigi reguleerivad asutused kooskõlas konkurentsiõiguse põhimõtetega
riigi olukorrale vastavad asjaomased turud, eelkõige nende territooriumil paiknevad asjaomased geograafilised turud. Riigi
reguleerivad asutused järgivad artiklites 6 ja 7 esitatud korda, enne kui hakkavad määratlema turge, mis erinevad soovituses
määratletud turgudest.”
Direktiiv 2002/21 artikli 16 „Turuanalüüsi kord” lõigetes 1–5 on sätestatud:
„1.      Nii kiiresti kui võimalik pärast soovituse vastuvõtmist või selle ajakohastamist analüüsivad riigi reguleerivad asutused asjaomaseid
turge, võttes täiel määral arvesse suuniseid. Liikmesriigid tagavad, et selline analüüsimine toimub vajaduse korral koostöös
riigi konkurentsiasutustega.
2.      Kui riigi reguleeriv asutus [edaspidi „reguleeriv asutus”] peab direktiivi 2002/22/EÜ (universaalteenuse direktiiv) artikli 16,
17, 18 või 19 või direktiivi 2002/19/EÜ (juurdepääsu käsitlev direktiiv) artikli 7 või 8 alusel kindlaks tegema, kas kehtestada,
säilitada, muuta või tühistada ettevõtjate suhtes kohaldatavaid kohustusi, otsustab ta käesoleva artikli lõikes 1 nimetatud
turuanalüüsi põhjal, kas asjaomane turg tegutseb konkurentsinõuete kohaselt.
3.      Kui [reguleeriv asutus] jõuab järeldusele, et turg tegutseb konkurentsinõuete kohaselt, ei kehtesta ega säilita ta käesoleva
artikli lõikes 2 nimetatud regulatiivseid erikohustusi. Kui sektorispetsiifilised regulatiivsed kohustused on juba kehtestatud,
tühistab riigi reguleeriv asutus sellised asjaomasel turul ettevõtjatele kehtestatud kohustused. Isikutele, keda selline kohustuste
tühistamine mõjutab, teatatakse sellest piisavalt vara.
4.      Kui [reguleeriv asutus] teeb kindlaks, et asjaomane turg ei tegutse konkurentsinõuete kohaselt, määratleb ta ettevõtjad, kellel
kõnealusel turul on märkimisväärne turujõud artikli 14 kohaselt, ning kehtestab sellistele ettevõtjatele käesoleva artikli
lõikes 2 nimetatud vajalikud regulatiivsed erikohustused või säilitab või muudab juba kehtivaid kohustusi.
5.      Artikli 15 lõikes 4 osutatud otsuses kindlaksmääratud riikidevaheliste turgude puhul teevad asjaomas[ed reguleerivad asutused]
koos turuanalüüsi, võttes täiel määral arvesse suuniseid, ja otsustavad kooskõlastatult käesoleva artikli lõikes 2 nimetatud
regulatiivsete kohustuste kehtestamise, säilitamise, muutmise või tühistamise.”
Direktiivi 2002/21 artikli 15 lõike 2 alusel võttis komisjon vastu suunised turuanalüüsi ja olulise turuvõimu hindamise kohta
vastavalt ühenduse elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste reguleerivale raamistikule (EÜT 2002, C 165, lk 6; edaspidi „2002. aasta
suunised”).

Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
PTC on üks peamistest telekommunikatsiooniettevõtjatest Poolas.
Prezes leidis 17. juulil 2006, et PTC‑l on häälkõne lõpetamise teenuste turul oluline turuvõim, ning otsustas sellele ettevõtjale
kehtestada teatavad regulatiivsed kohustused.
Esimese astme kohus ja apellatsioonikohus jätsid Prezesi selle otsuse peale PTC esitatud kaebuse rahuldamata. Eelotsusetaotluse
esitanud kohtusse saabunud edasikaebuses väidab PTC, et 2002. aasta suunised, millele see otsus tugineb, ei kuulu tema suhtes
kohaldamisele, kuna need ei ole Euroopa Liidu Teatajas poola keeles avaldatud.
Sąd Najwyższy avaldab kahtlusi avaldamata jätmisest tulenevate tagajärgede osas.
See kohus meenutab, et Euroopa Kohus on otsustanud, et 2003. aasta ühinemisakti artikkel 58 välistab selle, et kohustusi,
mis sisalduvad ühenduse õigusnormides, mida ei ole avaldatud Euroopa Liidu Teatajas uue liikmesriigi keeles, kuigi see on
Euroopa Liidu ametlik keel, võiks kohaldada eraõiguslike isikute suhtes vastavas liikmesriigis, ja seda ka juhul, kui need
isikud oleksid saanud tutvuda nende õigusnormidega muul viisil (11. detsembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑161/06: Skoma-Lux,
EKL 2007, lk I‑10841, punktid 57–59, ja 4. juuni 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑560/07: Balbiino, EKL 2009, lk I‑4447, punkt 30).
Selle kohtupraktika tõttu jõudis eelotsusetaotluse esitanud kohus järeldusele, et Poola telekommunikatsiooniettevõtjad on
vähem soodsas olukorras kui ettevõtjad, kes asuvad muudes liikmesriikides kui Poola Vabariik, ning kellel on võimalik suunistega
tutvuda nende liikmesriikide ametlikus keeles.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib teada, kas eespool viidatud kohtuotsuse Skoma-Lux punktis 51 kasutatud sõnastus „kohustused,
mis sisalduvad ühenduse õigusnormides” puudutab eranditult määrusi ja otsuseid, mis oma laadilt loovad eraõiguslikele isikutele
kohustusi, või kas see sõnastus hõlmab ka liidu institutsioonide muid akte, mis mõjutavad eraõiguslike isikute õigusi või
kohustusi, mida reguleerivad ühenduse direktiivid üle võtnud liikmesriigi õigusnormid. Selles osas märgib ta, et ilmselt tõlgendas
Euroopa Kohus oma 10. märtsi 2009. aasta otsuses kohtuasjas C‑345/06: Heinrich (EKL 2009, lk I‑1659) mõistet „ühenduse õigusnormid”
laialt, kusjuures see on mõiste, mis peaks kätkema liidu institutsioonide kõiki akte. Ta rõhutab samuti, et ilmselt tuleneb
21. juuni 2007. aasta otsusest kohtuasjas C‑158/06: ROM-projecten (EKL 2007, lk I‑5103), et avaldada ei tule üksnes selliseid
liidu õigusakte, mis panevad eraõiguslikele isikutele kohustusi, vaid selleks, et avaldamine oleks nõutav, piisab, kui akt
kohustab liikmesriiki konkreetselt tegutsema eraõiguslike isikute suhtes.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et 2002. aasta suunised loovad õiguspärase ootuse isikutel, kelle olukord kuulub
suuniste kohaldamisalasse. Lisaks tuleneb nende suuniste komisjoni poolt vastuvõtmine otseselt kohustusest, mis on sätestatud
direktiivi 2002/21 artikli 15 lõikes 2. Direktiivi artikli 15 lõikes 3 ja artikli 16 lõikes 1 on sätestatud, et reguleerivad
asutused peavad nii asjaomaste turgude määratlemisel kui ka nende analüüsimisel „kõige enam” lähtuma suunisest.
Neil asjaoludel otsustas Sąd Najwyższy peatada menetluse ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [2003. aasta ühinemisakti] artikkel 58 võimaldab kohaldada liikmesriigis asuvale eraõiguslikule isikule [2002. aasta
suuniseid], millest [reguleeriv asutus] peab [direktiivi 2002/21] artikli 16 lõikest 1 tulenevalt asjaomaste turgude analüüsimisel
lähtuma, kui neid suuniseid ei ole Euroopa Liidu Teatajas avaldatud selle liikmesriigi keeles, mis on ka Euroopa Liidu ametlik
keel?”

Eelotsuse küsimus
Oma küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas 2003. aasta ühinemisakti artiklit 58 tuleb tõlgendada
nii, et kõnealune säte välistab selle, et reguleeriv asutus võiks tugineda 2002. aasta suunistele otsuses, millega nimetatud
asutus paneb teatavad regulatiivsed kohustused elektrooniliste sideteenuste osutajale, kuna need suunised ei ole Euroopa Liidu
Teatajas avaldatud asjaomase liikmesriigi keeles, kuigi see on liidu ametlik keel.
Sellele küsimusele vastamiseks tuleb meenutada, et liidu õiguskorra aluspõhimõtte kohaselt ei saa ametivõimu õigusakti kodanike
suhtes kohaldada enne, kui neil on olnud võimalus õigusaktiga tutvuda (25. jaanuari 1979. aasta otsus kohtuasjas 98/78: Racke,
EKL 1979, lk 69, punkt 15).
Lisaks tuleneb 2003. aasta ühinemisakti artiklist 2, et institutsioonide poolt enne ühinemist vastuvõetud aktid on uutele
liikmesriikidele siduvad ja neid kohaldatakse nendes riikides alates ühinemisest. See, kas neile aktidele saab kõnealustes
riikides tugineda füüsiliste ja juriidiliste isikute vastu, sõltub siiski liidu õiguse liikmesriikides rakendamise üldtingimustest,
nii nagu need on nähtud ette asutamislepingutes ja uute liikmesriikide jaoks 2003. aasta ühinemisaktis endas (eespool viidatud
kohtuotsus Skoma-Lux, punkt 32).
Mis puudutab nõukogu ja komisjoni määrusi ning nende institutsioonide direktiive, mis on adresseeritud kõikidele liikmesriikidele,
siis tuleneb EÜ artikli 254 lõikest 2, et nendel aktidel saab olla õigusmõju vaid siis, kui need on Euroopa Liidu Teatajas
avaldatud (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Skoma-Lux, punkt 33).
Lisaks ei saa nendele aktidele liikmesriigis füüsiliste ja juriidiliste isikute vastu tugineda enne, kui viimastel on olnud
võimalik nendega tutvuda sel teel, et need oleksid nõuetekohaselt avaldatud Euroopa Liidu Teatajas (eespool viidatud kohtuotsus
Racke, punkt 15, ja eespool viidatud kohtuotsus Skoma-Lux, punkt 37).
Nende põhimõtetest tuleb kinni pidada ja sellel peavad olema samasugused tagajärjed siis, kui liidu õigusnormidega on liikmesriikidele
pandud nende rakendamiseks kohustus võtta eraõiguslikele isikutele kohustusi panevad meetmed. Siseriiklikud meetmed, mis panevad
liidu õiguse rakendamisel eraõiguslikule isikule kohustusi, peavad olema avaldatud, et viimastel oleks võimalik nendega tutvuda
(vt selle kohta 20. juuni 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑313/99: Mulligan jt, EKL 2002, lk I‑5719, punktid 51 ja 52). Sellises
olukorras peab huvitatud isikutel olema võimalik tutvuda ka neile kohustusi paneva siseriikliku meetme allikaga. Avaldada
ei tule mitte üksnes siseriiklikud õigusnormid, vaid ka liidu õigusakt, mis olenevalt olukorrast kohustab liikmesriike võtma
eraõiguslikule isikutele kohustusi panevad meetmed (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Heinrich, punktid 45–47).
Lisaks tuleneb 2003. aasta ühinemisakti artiklist 58 koosmõjus määruse nr 1 artiklitega 4, 5 ja 8, et liikmesriigi jaoks,
mille keel on üks liidu ametlikest keeltest, peab liidu määruse nõuetekohane avaldamine hõlmama selle akti avaldamist Euroopa
Liidu Teatajas vastava liikmesriigi keeles (eespool viidatud kohtuotsus Skoma-Lux, punkt 34).
Euroopa Kohus on niisiis leidnud, et 2003. aasta ühinemisakti artikkel 58 välistab selle, et kohustusi, mis sisalduvad liidu
õigusnormides, mida ei ole avaldatud Euroopa Liidu Teatajas uue liikmesriigi keeles vaatamata sellele, et see on liidu ametlik
keel, võiks kohaldada eraõiguslike isikute suhtes selles liikmesriigis, ja seda ka juhul, kui need isikud oleksid saanud tutvuda
nende õigusnormidega muul viisil (eespool viidatud kohtuotsus Skoma-Lux, punkt 51, ja eespool viidatud kohtuotsus Balbiino,
punkt 30).
Arvestades käesoleva kohtuotsuse punktides 23–29 meenutatud kohtupraktikat, mis on tuletatud õiguskindluse ja mittediskrimineerimise
põhimõttest, tuleb kontrollida, kas 2002. aasta suunised oma sisult kehtestavad eraõiguslikele isikutele kohustusi. Kui see
peaks nii olema, ei kuulu need suunised eraõiguslikele isikutele Poolas kohaldamisele, kuna need ei ole Euroopa Liidu Teatajas
poola keeles avaldatud.
Direktiivi 2002/21 artiklid 15 ja 16, mis on selgelt suunatud reguleerivatele asutustele, moodustavad 2002. aasta suuniste
õigusliku aluse. Kõnealused suunised annavad reguleerivatele asutustele juhiseid asjaomaste turgude määratlemisel ja analüüsimisel,
et teha kindlaks, kas nende suhtes tuleb kohaldada eelnevat reguleerimist. Suuniste punkti 1 kohaselt nähakse suunistes ette
põhimõtted, mida reguleerivad asutused peavad järgima turgude ja tõhusa konkurentsi analüüsimisel vastavalt elektroonilist
sidet reguleerivale ühisele raamistikule. Suuniste punktis 6 on veel ette nähtud, et suuniste eesmärk on juhendada reguleerivaid
asutusi uute kohustuste täitmisel seoses turgude määratlemise ja märkimisväärse turujõu hindamisega (3. detsembri 2009. aasta
otsus kohtuasjas C‑424/07: komisjon
vs.
Saksamaa, EKL 2009, lk I‑11431, punktid 75 ja 76).
2002. aasta suuniste esimeses kolmes jaos on kokkuvõtlikult toodud meetodid ja kriteeriumid, mis on tarvilikud turu määratlemisel,
märkimisväärse turujõu hindamisel ning märkimisväärse turujõuga ettevõtjate määramisel. Põhiliselt on tegemist vastava valdkonna
kohtupraktika kokkuvõttega, mida on täiendatud ülevaatega komisjoni kolmest teatisest, nimelt vastavalt komisjoni teatis asjaomase
turu mõiste kohta ühenduse konkurentsiõiguses (EÜT 1997, C 372, lk 5; Euroopa Liidu Teataja poolakeelne eriväljaanne, peatükk 08,
köide 01, lk 155), suunised EMÜ konkurentsieeskirjade kohaldamiseks sidesektoris (EÜT 1991, C 233, lk 2; Euroopa Liidu Teataja
poolakeelne eriväljaanne, peatükk 08, köide 01, lk 43) ning komisjoni teatis konkurentsieeskirjade rakendamise kohta telekommunikatsioonisektori
juurdepääsulepete suhtes (EÜT 1998, C 265, lk 2; Euroopa Liidu Teataja poolakeelne eriväljaanne, peatükk 08, köide 01, lk 255).
Kolmes järgmises jaos on täpsemalt käsitletud direktiivi 2002/21 rakendamist. Neljanda jao „Reguleeriva raamistiku tähenduses
kohustuste kehtestamine, säilitamine, muutmine või tühistamine” eesmärk on anda reguleerivatele asutustele suunised meetmete
kohta, mis tuleb võtta selle analüüsimisel, kas turul valitseb konkurents. Viies ja kuues jagu puudutavad esiteks uurimispädevust
ning koostöömenetlusi turuanalüüsi tegemiseks ning teiseks reguleerivate asutuste otsuste eelnõude kooskõlastamise ja avaldamise
menetlusi. Lisaks viitele kohaldatava raamistiku asjakohastele sätetele täpsustatakse nendes kolmes jaos reguleerivate asutuste,
riigi konkurentsiasutuste ja komisjoni vahel koostöömehhanismide toimimist.
Nendest elementidest ilmneb, et 2002. aasta suunised ei sisalda ühtegi kohustust, mida võiks eraõiguslikele isikutele otseselt
või kaudselt panna. Seega ei välista nende suuniste Euroopa Liidu Teatajas poola keeles avaldamata jätmine seda, et Poola
Vabariigi reguleeriv asutus eraõiguslikule isikule adresseeritud otsuses sellele viitab.
Lisaks tuleb märkida, et need suunised avaldati 2002. aastal Euroopa Ühenduste Teataja C‑seerias. Erinevalt selle L‑seeriast
ei avaldata C‑seerias õiguslikult siduvaid õigusakte, vaid üksnes liitu puudutavat teavet, soovitusi ja teateid.
PTC leiab siiski, et kuna need suunised avaldati 2002. aastal Euroopa Ühenduste Teatajas, tuli need 2003. aasta ühinemisakti
artikli 58 kohaselt avaldada ka uute liikmesriikide ametlikes keeltes, sealhulgas poola keel.
Siiski tuleb märkida, et 2003. aasta ühinemisakti artiklis 58 ei ole nõukogule, komisjonile või Euroopa Keskpangale pandud
kohustust tõlkida selles artiklis loetletud üheksasse uude keelde kõik institutsioonide ja Euroopa Keskpanga need aktid, mis
on vastu võetud enne uute liikmesriikide ühinemist. Selles artiklis, mis reguleerib enne ühinemist institutsioonide ja Euroopa
Keskpanga vastu võetud aktide keeli ja avaldamise tingimusi, on nimelt ette nähtud, et nendest õigusaktidest üksnes need,
mis on koostatud uute liikmesriikide nendes keeltes, mis on liidu ametlikud keeled, on alates ühinemisest autentsed samadel
tingimustel kui teistes ametlikes keeltes koostatud tekstid ning avaldatakse Euroopa Liidu Teatajas, kui viimati nimetatud
tekstid on seal avaldatud. Nii tuleneb sellest artiklist, et liikmesriigid ja institutsioonid teevad valiku õigusaktidest,
mis tuleb Euroopa Liidu Teatajas avaldada, ning välistatud ei ole see, et teatud õigusaktid jäävad avaldamata. Järelikult
ei olnud 2003. aasta ühinemisakti artiklis 58 nõutud avaldada Euroopa Liidu Teatajas 2002. aasta suunised poolakeelses versioonis.
Lisaks tuleb rõhutada, et Euroopa Kohus on juba kõrvale kaldunud liidu õiguse üldpõhimõttest, mille kohaselt on liidu kodanikel
nende oma keeles kõikidel asjaoludel õigus saada kõik dokumendid, mis nende huve võivad mõjutada (vt selle kohta 9. septembri
2003. aasta otsus kohtuasjas C‑361/01 P: Kik
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet, EKL 2003, lk I‑8283, punktid 82 ja 83).
Eespool toodut arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et 2003. aasta ühinemisakti artiklit 58 tuleb tõlgendada nii,
et kõnealune säte ei välista, et reguleeriv asutus võiks tugineda 2002. aasta suunistele otsuses, millega nimetatud asutus
paneb teatavad regulatiivsed kohustused elektrooniliste sideteenuste osutajale, ja seda vaatamata asjaolule, et need suunised
ei ole Euroopa Liidu Teatajas avaldatud asjaomase liikmesriigi keeles, isegi kui see on liidu ametlik keel.

Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab
kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud,
ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:
Akti Tšehhi Vabariigi, Eesti Vabariigi, Küprose Vabariigi, Läti Vabariigi, Leedu Vabariigi, Ungari Vabariigi, Malta Vabariigi,
Poola Vabariigi, Sloveenia Vabariigi ja Slovaki Vabariigi ühinemistingimuste ja Euroopa Liidu aluslepingutesse tehtavate muudatuste
kohta artiklit 58 tuleb tõlgendada nii, et kõnealune säte ei välista, et riigi reguleeriv asutus võiks tugineda komisjoni
suunistele (turuanalüüsi ja olulise turuvõimu hindamise kohta vastavalt ühenduse elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste
reguleerivale raamistikule) otsuses, millega nimetatud asutus paneb teatavad regulatiivsed kohustused elektrooniliste sideteenuste
osutajale, ja seda vaatamata asjaolule, et need suunised ei ole Euroopa Liidu Teatajas avaldatud asjaomase liikmesriigi keeles,
isegi kui see on liidu ametlik keel.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: poola.