CELEX: 62010CJ0069
Direktiivi 2005/85/EY
Pakolaisaseman myöntämistä tai poistamista koskevissa menettelyissä jäsenvaltioissa sovellettavat vähimmäisvaatimukset
Direktiivin 39 artiklassa tarkoitettu käsite ’päätös, joka koskee -- turvapaikkahakemusta’
Kolmannen maan kansalaisen hakemus pakolaisaseman saamiseksi
Perusteet kansainvälisen suojelun myöntämiselle puuttuvat
Hakemuksen hylkääminen nopeutetussa menettelyssä
Oikeussuojakeinon puuttuminen turvapaikkahakemuksen käsittelystä nopeutetussa menettelyssä tehdyn päätöksen osalta
Oikeus tehokkaaseen tuomioistuinvalvontaan

Ennakkoratkaisupyyntö koskee pakolaisaseman myöntämistä tai poistamista koskevissa menettelyissä jäsenvaltioissa sovellettavista
vähimmäisvaatimuksista 1.12.2005 annetun neuvoston direktiivin 2005/85/EY (EUVL L 326, s. 13, oikaisu EUVL 2006, L 236, s.
36) 39 artiklan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty riita-asiassa, jossa asianosaisina ovat maassa laittomasti oleskeleva Mauritanian kansalainen Samba
Diouf ja ministre luxembourgeois du Travail, de l’Emploi et de l’Immigration (Luxemburgin työ-, työllisyys- ja siirtolaisasiainministeri)
ja joka koskee asianomaisen esittämän pakolaisaseman saamista koskevan hakemuksen hylkäämistä nopeutetussa menettelyssä tilanteessa,
jossa perusteet kansainvälisen suojelun myöntämiselle puuttuvat.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Unionin säännöstö
Euroopan unionin perusoikeuskirja
Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklassa, jonka otsikkona on ”Oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin ja puolueettomaan
tuomioistuimeen”, säädetään seuraavaa:
”Jokaisella, jonka unionin oikeudessa taattuja oikeuksia ja vapauksia on loukattu, on oltava tässä artiklassa määrättyjen
edellytysten mukaisesti käytettävissään tehokkaat oikeussuojakeinot tuomioistuimessa.
Jokaisella on oikeus kohtuullisen ajan kuluessa oikeudenmukaiseen ja julkiseen oikeudenkäyntiin riippumattomassa ja puolueettomassa
tuomioistuimessa, joka on etukäteen laillisesti perustettu. Jokaisella on oltava mahdollisuus saada neuvoja ja antaa toisen
henkilön puolustaa ja edustaa itseään.
– –”
Direktiivi 2005/85
Direktiivin 2005/85 johdanto-osan 11 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”On sekä jäsenvaltioiden että turvapaikanhakijoiden edun mukaista, että turvapaikkahakemukset ratkaistaan mahdollisimman nopeasti.
Turvapaikkahakemusten käsittelyn organisoinnin olisi oltava jäsenvaltioiden vastuulla, jotta ne voivat kansallisten tarpeiden
mukaisesti asettaa etusijalle tai nopeuttaa minkä tahansa hakemuksen käsittelyä ottaen tämän direktiivin vaatimukset huomioon.”
Direktiivin johdanto-osan 13 perustelukappaleen ensimmäinen virke kuuluu seuraavasti:
”Jotta suojelua tarvitsevat henkilöt voidaan tunnustaa asianmukaisesti [pakolaisten asemaa koskevan, Genevessä 28.7.1951 allekirjoitetun]
yleissopimuksen [jäljempänä Geneven yleissopimus] 1 artiklassa tarkoitetuiksi pakolaisiksi, jokaisella turvapaikanhakijalla
olisi oltava tosiasiallinen pääsy tietyin poikkeuksin turvapaikkamenettelyyn sekä mahdollisuus toimia yhteistyössä ja olla
yhteydessä asianmukaisella tavalla toimivaltaisiin viranomaisiin, niin että hän voi esittää tapaukseensa liittyvät tosiseikat,
sekä riittävät menettelyä koskevat takeet asiansa hoitamiseksi menettelyn kaikissa eri vaiheissa.”
Direktiivin johdanto-osan 27 perustelukappale kuuluu seuraavasti:
”Yhteisön oikeuden perusperiaatteiden mukaisesti turvapaikkahakemuksia ja pakolaisaseman poistamista koskevien päätösten osalta
on olemassa tehokas oikeussuojakeino tuomioistuimessa [SEUT 267] artiklan mukaisesti. Oikeussuojakeinon tehokkuuteen, myös
olennaisten tosiseikkojen tutkimisen osalta, vaikuttaa kunkin jäsenvaltion hallinto- ja oikeusjärjestelmä kokonaisuudessaan.”
Direktiivin 2005/85 23 artiklassa, jonka otsikkona on ”Tutkintamenettely”, säädetään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltiot käsittelevät turvapaikkahakemukset II luvun perusperiaatteiden ja takeiden mukaisessa tutkintamenettelyssä.
2.      Jäsenvaltioiden on varmistettava, että menettely saadaan päätökseen mahdollisimman pian, tämän kuitenkaan rajoittamatta asianmukaista
ja perusteellista tutkintaa.
Jäsenvaltioiden on varmistettava, että silloin, kun päätöstä ei voida tehdä kuuden kuukauden kuluessa, asianomaiselle turvapaikanhakijalle
on joko
a)      tiedotettava käsittelyn viivästymisestä; tai
b)      annettava pyynnöstä tiedoksi ajankohta, jona hänen hakemustaan koskeva päätös on odotettavissa. Ennakkotieto ei kuitenkaan
velvoita jäsenvaltiota tekemään asianomaista hakijaa koskevaa päätöstä mainittuun ajankohtaan mennessä.
3.      Jäsenvaltiot voivat asettaa etusijalle tai nopeuttaa mitä tahansa tutkintaa II luvun perusperiaatteiden ja takeiden mukaisesti
mukaan lukien tapaukset, joissa hakemus on todennäköisesti perusteltu tai kun hakijalla on erityistarpeita.
4.      Lisäksi jäsenvaltiot voivat säätää, että II luvun perusperiaatteiden ja takeiden mukainen tutkintamenettely asetetaan etusijalle
tai sitä nopeutetaan, jos:
– –
b)      hakijaa ei selvästikään voida määritellä pakolaiseksi tai hakijalla ei ole edellytyksiä pakolaisaseman saamiseksi jäsenvaltiossa
[kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden määrittelyä pakolaisiksi tai muuta kansainvälistä suojelua
tarvitseviksi henkilöiksi koskevista vähimmäisvaatimuksista sekä myönnetyn suojelun sisällöstä 29.4.2004 annetun neuvoston]
direktiivin 2004/83/EY [EUVL L 304, s. 12] nojalla; tai
c)      turvapaikkahakemus katsotaan perusteettomaksi,
i)      koska hakija tulee 29, 30 ja 31 artiklassa tarkoitetusta turvallisesta alkuperämaasta, tai
ii)      koska jokin muu maa kuin EU:n jäsenvaltio katsotaan hakijan kannalta turvalliseksi kolmanneksi maaksi, sanotun kuitenkaan
rajoittamatta 28 artiklan 1 kohdan soveltamista; tai
d)      hakija on johtanut viranomaisia harhaan esittämällä vääriä tietoja tai asiakirjoja tai jättämällä tahallaan ilmoittamatta
olennaisia tietoja tai esittämättä hänen henkilöllisyyttään ja/tai kansalaisuuttaan koskevia asiakirjoja, jotka olisivat saattaneet
vaikuttaa päätökseen kielteisesti – –
– –”
Direktiivin 2005/85 28 artiklan, jonka otsikkona on ”Perusteettomat hakemukset”, sanamuoto on seuraava:
”1.      Jäsenvaltiot voivat katsoa turvapaikkahakemuksen perusteettomaksi vain, jos määrittävä viranomainen on todennut, että hakijalla
ei ole edellytyksiä pakolaisaseman saamiseksi direktiivin 2004/83/EY nojalla, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 19 ja 20 artiklan
soveltamista.
2.      Edellä olevan 23 artiklan 4 kohdan b alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa ja perusteettomia turvapaikkahakemuksia koskevissa
tapauksissa, joihin pätee jokin 23 artiklan 4 kohdan a alakohdassa ja c–o alakohdassa mainituista olosuhteista, jäsenvaltiot
voivat kansallisen lainsäädännön perusteella katsoa hakemuksen ilmeisen perusteettomaksi.”
Direktiivin 2005/85 39 artiklan, jonka otsikkona on ”Oikeus tehokkaaseen oikeussuojakeinoon”, sanamuoto on seuraava:
”1.      Jäsenvaltioiden on varmistettava, että turvapaikanhakijoilla on oikeus tehokkaaseen oikeussuojakeinoon tuomioistuimessa hakeakseen
muutosta:
a)      päätökseen, joka koskee heidän tekemäänsä turvapaikkahakemusta, mukaan lukien:
i)      päätös hakemuksen tutkittavaksi ottamista koskevien edellytysten puuttumisesta 25 artiklan 2 kohdan perusteella;
ii)      jäsenvaltion rajalla tai sen kauttakulkualueilla 35 artiklan 1 kohdan mukaisesti tehty päätös;
iii)      päätös jättää hakemus tutkimatta 36 artiklan nojalla;
b)      kieltävään päätökseen hakemuksen ottamisesta uudelleen tutkittavaksi sen jälkeen, kun tutkinta on keskeytetty 19 ja 20 artiklan
nojalla;
c)      päätökseen olla jatkamatta 32 ja 34 artiklan mukaisen myöhemmän hakemuksen tutkintaa;
d)      päätökseen maahanpääsyn epäämisestä 35 artiklan 2 kohdassa säädetyissä menettelyissä;
e)      päätökseen pakolaisaseman poistamisesta 38 artiklan nojalla.
2.      Jäsenvaltioiden on säädettävä määräajoista ja muista tarpeellisista säännöistä, joita hakijan on noudatettava hänen käyttäessään
oikeuttaan tehokkaaseen oikeussuojakeinoon 1 kohdan nojalla.
3.      Jäsenvaltioiden on tarvittaessa kansainvälisten velvoitteidensa mukaisesti säädettävä säännöistä, jotka koskevat:
a)      kysymystä siitä, vaikuttaako 1 kohdan mukainen oikeussuojakeino siten, että hakijat saavat jäädä asianomaisen jäsenvaltion
alueelle odottamaan asiansa ratkaisua; ja
b)      mahdollisuutta oikeudelliseen keinoon tai suojaaviin toimenpiteisiin, jos hakija ei 1 kohdan mukaisen oikeussuojakeinon perusteella
voi jäädä asianomaisen jäsenvaltion alueelle odottamaan asiansa ratkaisua. Jäsenvaltiot voivat myös säätää viran puolesta
myönnettävästä oikeussuojakeinosta; ja
c)      perusteita, joilla 25 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaiseen päätökseen voidaan hakea muutosta 27 artiklan 2 kohdan b ja
c alakohdan nojalla sovellettujen menettelyjen mukaisesti.
4.      Jäsenvaltiot voivat säätää määräajasta, jonka kuluessa 1 kohdassa tarkoitetun tuomioistuimen on tutkittava määrittävän viranomaisen
päätös.
5.      Jos hakijalle on myönnetty asema, joka tarjoaa kansallisen ja yhteisön lainsäädännön nojalla samat oikeudet ja edut kuin direktiivin
2004/83/EY mukainen pakolaisasema, hakijalla voidaan katsoa olevan käytössään tehokas oikeussuojakeino, jos tuomioistuin päättää,
että 1 kohdan mukaista oikeussuojakeinoa ei voida käyttää tai että se ei todennäköisesti olisi tuloksellinen, koska hakijan
edun kannalta ei ole tarpeellista jatkaa menettelyä.
6.      Jäsenvaltiot voivat kansallisessa lainsäädännössä säätää myös edellytyksistä, joiden perusteella voidaan olettaa, että hakija
on peruuttanut 1 kohdan mukaisen oikeussuojakeinonsa implisiittisesti tai luopunut siitä, sekä tällöin noudatettavista menettelysäännöistä.”

Kansallinen säännöstö
Asiaa koskevista säännöistä on säädetty turvapaikkaoikeudesta ja muista täydentävistä suojan muodoista 5.5.2006 annetussa
laissa (la loi relative au droit d’asile et à des formes complémentaires de protection; Mémorial A 2006, s. 1402), sellaisena
kuin se on muutettuna 29.8.2008 annetulla lailla (Mémorial A 2008, s. 2024; jäljempänä 5.5.2006 annettu laki).
Tämän 5.5.2006 annetun lain 19 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1)       Ministeri ratkaisee hakijalle kirjallisena lähetettävällä perustellulla päätöksellä sen, onko kansainvälistä suojelua koskeva
hakemus perusteltu. Jos päätös on kielteinen, siinä on mainittava nimenomaisesti tiedot muutoksenhakuoikeudesta. Ministerin
on varmistettava, että menettely saadaan päätökseen mahdollisimman pian, tämän kuitenkaan rajoittamatta asianmukaista ja perusteellista
tutkintaa. Silloin, kun päätöstä ei voida tehdä kuuden kuukauden kuluessa, hakijalle on annettava pyynnöstä tiedoksi ajankohta,
jona hänen hakemustaan koskeva päätös on odotettavissa. Ennakkotieto ei kuitenkaan velvoita ministeriä tekemään asianomaista
hakijaa koskevaa päätöstä mainittuun ajankohtaan mennessä. Kieltävä päätös toimii maastapoistumismääräyksenä.
2)       Oikaisuvaatimus ei katkaise tässä pykälässä säädetyn muutoksenhaulle varatun määräajan kulumista.
3)       Kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen hylkäävästä päätöksestä voidaan nostaa kanne Tribunal administratifissa päätöksen
muuttamiseksi. Maastapoistumismääräyksestä voidaan nostaa kanne Tribunal administratifissa määräyksen kumoamiseksi. Nämä kanteet
on esitettävä samassa kannekirjelmässä sillä uhalla, että erikseen nostettu kanne jätetään tutkimatta. Kanne on nostettava
kuukauden kuluessa päätöksen tiedoksiantamisesta. Kanteen nostamiselle varatulla määräajalla ja tässä määräajassa nostetulla
kanteella on lykkäävä vaikutus. – –
4)       Tribunal administratifin päätöksestä voidaan valittaa Cour administrativeen. Valitus on tehtävä kuukauden kuluessa siitä,
kun kirjaamo on antanut päätöksen tiedoksi. Valituksen tekemiselle varatulla määräajalla ja tässä määräajassa tehdyllä valituksella
on lykkäävä vaikutus – –”
Tämän 5.5.2006 annetun lain 20 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1)       Ministeri voi seuraavissa tapauksissa ratkaista nopeutetussa menettelyssä sen, onko kansainvälistä suojelua koskevaa hakemusta
pidettävä perusteltuna:
– –
b)      asiassa on voitu selvästi todeta, että hakija ei täytä kansainvälisen suojelun tarjoaman aseman saamiselle asetettuja edellytyksiä
– –
d)      hakija on johtanut viranomaisia harhaan esittämällä vääriä tietoja tai väärennettyjä asiakirjoja tai jättämällä tahallaan
ilmoittamatta tai toimittamatta sellaisia hänen henkilöllisyyttään tai kansalaisuuttaan koskevia tietoja tai asiakirjoja,
jotka olisivat voineet vaikuttaa päätökseen kielteisesti
– –
2)      Ministerin on tehtävä päätöksensä kahden kuukauden kuluessa siitä, kun hakijan on todettu olevan jossakin edellä 1 momentissa
tarkoitetuista tilanteista. Ministeri ratkaisee hakemuksen perustellulla päätöksellä, joka lähetetään kirjallisena hakijalle.
Jos päätös on kielteinen, siinä on mainittava nimenomaisesti tiedot muutoksenhakuoikeudesta. Kielteinen päätös toimii 28.3.1972
annetun lain, sellaisena kuin se on muutettuna, mukaisena maastapoistumismääräyksenä – –
3)      Oikaisuvaatimus ei katkaise tässä pykälässä säädetyn muutoksenhaulle varatun määräajan kulumista.
4)      Nopeutetussa menettelyssä tehdystä päätöksestä hylätä kansainvälistä suojelua koskeva hakemus voidaan nostaa kanne Tribunal
administratifissa päätöksen muuttamiseksi. Maasta poistumista koskevasta määräyksestä voidaan nostaa kanne Tribunal administratifissa
määräyksen kumoamiseksi. Nämä kanteet on esitettävä samassa kannekirjelmässä sillä uhalla, että erikseen nostettu kanne jätetään
tutkimatta. Kanne on nostettava 15 päivän kuluessa päätöksen tiedoksiantamisesta. Tribunal administratif antaa ratkaisunsa
kahden kuukauden kuluessa kanteen nostamisesta. – – Kanteen nostamiselle varatulla määräajalla ja tässä määräajassa nostetulla
kanteella on lykkäävä vaikutus. Tribunal administratifin päätöksistä ei voida valittaa.
5)      Ministerin päätöksestä ratkaista nopeutetussa menettelyssä se, onko kansainvälistä suojelua koskeva hakemus perusteltu, ei
voida valittaa.”
Kyseistä 5.5.2006 annettua lakia muutettiin 19.5.2011 annetulla lailla (Mémorial A 2011, s. 1618). Ensin mainitun lain 20
§:n 5 momentti kumottiin ja pykälän 4 momenttia muutettiin seuraavasti:
”Ministerin päätöksestä ratkaista nopeutetussa menettelyssä se, onko kansainvälistä suojelua koskeva hakemus perusteltu, voidaan
nostaa kanne Tribunal administratifissa päätöksen kumoamiseksi. Nopeutetussa menettelyssä tehdystä päätöksestä hylätä kansainvälistä
suojelua koskeva hakemus voidaan nostaa kanne Tribunal administratifissa päätöksen muuttamiseksi. Maasta poistumista koskevasta
määräyksestä voidaan nostaa kanne Tribunal administratifissa määräyksen kumoamiseksi. Nämä kolme kannetta on esitettävä samassa
kannekirjelmässä sillä uhalla, että erikseen nostettu kanne jätetään tutkimatta. Kanne on nostettava 15 päivän kuluessa päätöksen
tiedoksiantamisesta. Tribunal administratif antaa ratkaisunsa kahden kuukauden kuluessa kanteen nostamisesta. – – Kanteen
nostamiselle varatulla määräajalla ja tässä määräajassa nostetulla kanteella on lykkäävä vaikutus. Tribunal administratifin
päätöksistä ei voida valittaa.”

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Samba Diouf, joka on Mauritanian kansalainen, jätti 19.8.2009 ministère luxembourgeois des Affaires étrangères et de l’Immigrationin
(Luxemburgin ulkoasiain- ja maahanmuuttoministeriö) toimivaltaiseen yksikköön kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen.
Samba Dioufia kuultiin hänen tilanteestaan ja hakemuksen perusteista 22.9.2009.
Samba Diouf on todennut lähteneensä Mauritaniasta paetakseen orjuutta ja haluavansa asettua asumaan Eurooppaan parempien elinolojen
ja perheen perustamisen toivossa. Hän on lisäksi ilmaissut pelkäävänsä, että hänen entinen työnantajansa, jolta hän on kertomansa
mukaan varastanut 3 000 euroa voidakseen lähteä Eurooppaan, etsii ja tappaa hänet.
Samba Dioufin tekemä kansainvälistä suojelua koskeva hakemus käsiteltiin nopeutetussa menettelyssä ja se hylättiin perusteettomana
ministre du Travail, de l’Emploi et de l’Immigrationin 18.11.2009 tekemällä päätöksellä, joka lähetettiin asianomaiselle 20.11.2009
päivätyllä kirjatulla kirjeellä.
Tässä päätöksessä Samba Dioufille ilmoitettiin ensinnäkin, että se, onko kansainvälistä suojelua koskeva hakemus perusteltu,
ratkaistiin nopeutetussa menettelyssä, koska kaksi 5.5.2006 annetun lain 20 §:n 1 momentissa säädetyistä edellytyksistä täyttyivät
niin, että asiassa voitiin selvästi todeta, että hakija ei täyttänyt kansainvälisen suojelun tarjoaman aseman saamiselle asetettuja
edellytyksiä [20 §:n 1 momentin b alakohta] ja että hakija oli johtanut viranomaisia harhaan esittämällä vääriä tietoja tai
väärennettyjä asiakirjoja [20 §:n 1 momentin d alakohta].
Toiseksi ministre du Travail, de l’Emploi et de l’Immigration hylkäsi Samba Dioufin kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen
aineellisella päätöksellä. Kolmanneksi kyseinen ministeri määräsi asianomaisen poistumaan Luxemburgin valtion alueelta.
Samba Dioufin esittämän hakemuksen hylkäämispäätöstä perusteltiin sillä, että yhtäältä hän oli esittänyt väärennetyn passin
ja siten johtanut viranomaisia harhaan ja että toisaalta hakemuksessa vedottiin taloudellisiin syihin, joista yhtäkään ei
hyväksytä perusteeksi kansainväliselle suojelulle.
Tarkemmin on todettu, että Samba Dioufin pelkoa entisen työnantajan kostosta ei voida katsoa Geneven yleissopimuksessa tarkoitetuksi
vainoksi, koska tälle ei ole minkäänlaista poliittista, etnistä tai uskontoon liittyvää perustetta. Lisäksi todetaan, että
koston pelko on hypoteettinen, eikä sille ole esitetty perusteita. Muiden Samba Dioufin esittämien perusteiden eli sen, että
hänen Eurooppaan tulonsa syynä oli myös avioitumista ja perheen perustamista koskeva toive sekä Mauritaniassa vallitsevat
liian kovat työolosuhteet, on katsottu jäävän selvästi Geneven yleissopimuksen soveltamisalan ulkopuolelle. Lisäksi on todettu,
että Mauritanian uusi hallitus on säätänyt orjuuden vastaisen lain, joka on tullut voimaan helmikuussa 2008 ja jonka mukaan
orjuuttamisesta voidaan määrätä sakkoa ja kymmenen vuotta vankeutta.
Lopuksi on todettu, ettei myöskään ole olemassa vakavia ja todellisia syitä, joiden perusteella voitaisiin uskoa, että Samba
Diouf on todellisessa vaarassa joutua 5.5.2006 annetun lain 37 §:ssä tarkoitettujen vakavien loukkausten uhriksi, mikä oikeuttaisi
toissijaisen suojeluaseman myöntämisen.
Samba Diouf nosti Luxemburgin Tribunal administratifissa kanteen ministre du Travail, de l’Emploi et de l’Immigrationin 18.11.2009
tekemästä päätöksestä ja vaati ensinnäkin tämän päätöksen kumoamista siltä osin kuin kyseinen ministeri päätti ratkaista sen,
onko kansainvälistä suojelua koskeva hakemus perusteltu, nopeutetussa menettelyssä, toiseksi kyseisen päätöksen muuttamista
tai kumoamista siltä osin kuin hänen kansainvälistä suojelua koskeva hakemuksensa hylättiin ja kolmanneksi saman päätöksen
kumoamista siltä osin kuin hänet määrättiin poistumaan Luxemburgin valtion alueelta.
Päättäessään ministre du Travail, de l’Emploi et de l’Immigrationin tekemän, Samba Dioufin hakemuksen nopeutetussa menettelyssä
käsittelemistä koskevan päätöksen tutkittavaksi ottamisesta Tribunal administratif on katsonut, että 5.5.2006 annetun lain
20 §:n 5 momentin, jossa säädetään, että tällaiseen päätökseen ei voida hakea muutosta, soveltaminen herättää tulkintakysymyksiä
direktiivin 2005/85 39 artiklasta, joka koskee oikeutta tehokkaaseen oikeussuojaan koskevan yleisen periaatteen soveltamista.
Tribunal administratif toteaa tästä, että päätöksellä asian käsittelystä nopeutetussa menettelyssä on turvapaikanhakijalle
seurauksia. Tämän tuomioistuimen mukaan yhtäältä nopeutetusta menettelystä tehty päätös, johon – toisin kuin kansainvälisen
suojelun epäämistä ja maasta poistumista koskeviin aineellisiin päätöksiin – ei voida Luxemburgin lain mukaan hakea muutosta,
lyhentää kanteen nostamiselle varatun määräajan kuukaudesta 15 päivään. Toisaalta oikeudelliset muutoksenhakukeinot, jotka
sisältävät tavallisesti kaksi oikeusastetta, eivät ole mahdollisia hakijalle tämän menettelyn yhteydessä, sillä kansallisen
tuomioistuimen mukaan tuomioistuinmenettely on rajoitettu yhteen ainoaan oikeusasteeseen.
Tribunal administratif ottaa kantaa myös siihen Luxemburgin hallituksen edustajan tässä tuomioistuimessa esittämään väitteeseen,
jonka mukaan Tribunal administratif tutkii lopullisen hylkäävän päätöksen muuttamiseksi nostetun kanteen – eli välillisen
muutoksenhakukeinon – yhteydessä sen päätöksen laillisuuden, jolla on päätetty ratkaista nopeutetussa menettelyssä se, onko
kansainvälistä suojelua koskevaa hakemusta pidettävä perusteltuna. Tämä väite perustuu Luxemburgin Cour administrativen 16.1.2007
antamaan tuomioon (nro 22095C).
Tribunal administratif katsoo, että tätä Cour administrativen edellä mainitun tuomion kohtaa ei voida noudattaa, koska asian
käsittelystä nopeutetussa menettelyssä tehdyn päätöksen laillisuuden tutkiminen ”lopullista päätöstä vastaan käytetyn oikeussuojakeinon
kautta”, kuten Cour administrative on todennut, on Tribunal administratifin mukaan vastoin lainsäätäjän tarkoitusta jättää
tällainen päätös 5.5.2006 annetun lain 20 §:n 5 momentin nojalla kaiken tuomioistuinvalvonnan ulkopuolelle.
Näissä olosuhteissa Tribunal administratif on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat
ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko direktiivin 2005/85/EY 39 artiklaa tulkittava siten, että se on esteenä Luxemburgin suurherttuakunnassa – – [5.5.2006
annetun lain] 20 §:n [5 momentilla] – – käyttöön otetun lainsäädännön kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan
turvapaikanhakijalla ei ole oikeutta valittaa tuomioistuimeen hallintoviranomaisen päätöksestä, jolla päätetään ratkaista
nopeutetussa menettelyssä se, onko kansainvälistä suojelua koskeva hakemus perusteltu?
2)       Jos [ensimmäiseen kysymykseen] vastataan kieltävästi, onko yleistä periaatetta oikeudesta tehokkaaseen oikeussuojakeinoon,
jonka taustalla on [Roomassa 4.11.1950 ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen]
6 ja 13 artikla, tulkittava yhteisön oikeudessa siten, että se on esteenä – – [5.5.2006 annetun lain] 20 §:n [5 momentilla]
– – käyttöön otetun lainsäädännön kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan turvapaikanhakijalla ei ole oikeutta
valittaa tuomioistuimeen hallintoviranomaisen päätöksestä, jolla päätetään ratkaista nopeutetussa menettelyssä se, onko kansainvälistä
suojelua koskeva hakemus perusteltu?”

Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Näillä kysymyksillä, joita on tarkasteltava yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko direktiivin
2005/85 39 artiklan 1 kohdan a alakohtaa, jonka mukaan turvapaikanhakijoilla on oltava oikeus tehokkaaseen oikeussuojakeinoon
hakeakseen muutosta päätökseen, ”joka koskee heidän tekemäänsä turvapaikkahakemusta”, ja yleisemmin oikeutta tehokkaaseen
oikeussuojaan koskevaa yleistä periaatetta tulkittava niin, että niiden on katsottava olevan esteenä pääasiassa kyseessä olevan
kaltaiselle lainsäädännölle, jonka nojalla kansallisen toimivaltaisen viranomaisen päätökseen käsitellä turvapaikkahakemus
nopeutetussa menettelyssä ei voida hakea itsenäisesti muutosta.

Alustavat huomautukset
Tämän kysymyksen tutkimiseksi on korostettava aluksi, että direktiivillä 2005/85 käyttöön otetut menettelyt ovat vähimmäisvaatimuksia
ja että jäsenvaltioilla on useilta kohdin harkintavaltaa näiden säännösten täytäntöönpanemiseksi kansallisen oikeuden erityispiirteet
huomioon ottaen.
Täten turvapaikkahakemusten käsittelyn organisointi on direktiivin 2005/85 johdanto-osan 11 perustelukappaleen mukaan jäsenvaltioiden
vastuulla, ja ne voivat kansallisten tarpeiden mukaisesti asettaa etusijalle tai nopeuttaa minkä tahansa hakemuksen käsittelyä
ottaen tämän direktiivin vaatimukset huomioon, direktiivin 23 artiklan 2 kohdan mukaan tämän kuitenkaan rajoittamatta asianmukaista
ja perusteellista tutkintaa. Samassa perustelukappaleessa korostetaan, että on sekä jäsenvaltioiden että turvapaikanhakijoiden
edun mukaista, että turvapaikkahakemukset ratkaistaan mahdollisimman nopeasti.
Direktiivin 2005/85 23 artiklassa annetaan jäsenvaltioille erityinen mahdollisuus soveltaa nopeutettua menettelyä artiklan
3 ja 4 kohdassa säädetyissä tapauksissa eli silloin, kun hakemus on todennäköisesti perusteltu tai kun hakijalla on erityistarpeita
tai 16 erityisen syyn perusteella, joiden johdosta tällaisen menettelyn soveltaminen on perusteltua. Nämä koskevat erityisesti
hakemuksia, joita voidaan kaikesta päätellen pitää perusteettomina, koska viranomaiset voivat selkeiden ja ilmeisten syiden
perusteella katsoa, että hakijalle ei voida myöntää kansainvälistä suojelua, sekä vilpillisiä tai kohtuuttomia hakemuksia.
Direktiivin 2005/85 23 artiklan 4 kohdan b ja d alakohdassa mainitaan esimerkkeinä muun muassa, että hakijaa ei selvästikään
voida määritellä pakolaiseksi, että hakijalla ei ole edellytyksiä pakolaisaseman saamiseksi jäsenvaltiossa direktiivin 2004/83/EY
nojalla tai että hakija on johtanut viranomaisia harhaan esittämällä vääriä tietoja tai asiakirjoja tai jättämällä tahallaan
ilmoittamatta olennaisia tietoja tai esittämättä hänen henkilöllisyyttään ja/tai kansalaisuuttaan koskevia asiakirjoja, jotka
olisivat saattaneet vaikuttaa päätökseen kielteisesti.
Direktiivissä 2005/85 ei ole nopeutetun menettelyn käsitteen määritelmää. Direktiivin 23 artiklan 4 kohdassa kuitenkin asetetaan
tiettyjen turvapaikkahakemusten nopeutetun käsittelyn edellytykseksi sen II luvun perusperiaatteiden ja takeiden noudattaminen.
Tämä luku sisältää säännöksiä, joiden tavoitteena on varmistaa tosiasiallinen pääsy turvapaikkamenettelyyn velvoittamalla
jäsenvaltiot antamaan turvapaikanhakijalle riittävät menettelyä koskevat takeet asiansa hoitamiseksi menettelyn kaikissa eri
vaiheissa.
Direktiivin 2005/85 johdanto-osan kahdeksannen perustelukappaleen mukaan direktiivissä kunnioitetaan perusoikeuksia ja noudatetaan
erityisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjan periaatteita. Erityisesti turvapaikkahakemuksia ja pakolaisaseman poistamista
koskevien päätösten osalta on direktiivin johdanto-osan 27 perustelukappaleen mukaan olemassa tehokas oikeussuojakeino tuomioistuimessa
SEUT 267 artiklan mukaisesti.
Direktiivin 2005/85 39 artiklan aiheena on oikeutta tehokkaaseen oikeussuojaan koskeva perusperiaate. Tässä artiklassa velvoitetaan
jäsenvaltiot varmistamaan, että turvapaikanhakijoilla on oikeus tehokkaaseen oikeussuojakeinoon tuomioistuimessa hakeakseen
muutosta artiklan 1 kohdassa lueteltuihin toimiin.
Kyseisen 39 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että turvapaikanhakijoilla on oikeus tehokkaaseen
oikeussuojakeinoon tuomioistuimessa hakeakseen ”muutosta päätökseen, joka koskee heidän tekemäänsä turvapaikkahakemusta”,
mukaan lukien päätös hakemuksen tutkittavaksi ottamista koskevien edellytysten puuttumisesta, jäsenvaltion rajalla tai sen
kauttakulkualueilla tehty päätös sekä päätös jättää hakemus tutkimatta sillä perusteella, että toimivaltainen viranomainen
on todennut, että turvapaikanhakija laittomasti pyrkii tulemaan tai on tullut kyseisen valtion alueelle turvallisesta kolmannesta
maasta.

Direktiivin 2005/85 39 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettu turvapaikkahakemusta koskevan päätöksen käsite
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee aluksi, onko direktiivin 2005/85 39 artiklan 1 kohdan a alakohtaa tulkittava
siten, että se käsittää toimivaltaisen viranomaisen päätöksen käsitellä kansainvälistä suojelua koskeva hakemus nopeutetussa
menettelyssä.
Pääasian kantaja väittää, että direktiivin 2005/85 39 artiklan 1 kohdan a alakohdan tarkoituksellisesti epäselvän sanamuodon
perusteella voidaan vahvistaa, että tämä säännös koskee kaikkia turvapaikkahakemusta koskevia päätöksiä ja että jäsenvaltioiden
on mahdollistettava oikeus hakea muutosta kansallisen viranomaisen päätökseen käsitellä hakemus nopeutetussa menettelyssä.
Huomautuksia esittäneet hallitukset ja komissio katsovat sitä vastoin, että kyseinen säännös koskee ainoastaan lopullisia
pakolaisaseman epäämiseen tai poistamiseen johtavia päätöksiä. Direktiivin 2005/85 39 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetyn
tehokkaan oikeussuojakeinon kohde voi olla ainoastaan suojelua koskevaa hakemusta koskeva lopullinen päätös eikä kansallisen
viranomaisen tällaisen hakemuksen nopeutetussa menettelyssä käsittelemistä koskeva päätös, joka huomautuksia esittäneiden
hallitusten ja komission mukaan on lopullista päätöstä valmisteleva päätös tai prosessinjohtoa koskeva päätös.
Näin ollen on tutkittava, onko päätös turvapaikkahakemuksen käsittelystä nopeutetussa menettelyssä ”päätös, joka koskee –
– turvapaikkahakemusta”, jonka osalta hakijalla on direktiivin 2005/85 39 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukainen oikeus tehokkaaseen
oikeussuojakeinoon tuomioistuimessa.
Tästä on todettava, että direktiivin 2005/85 39 artiklan 1 kohdan a alakohdan sanamuodosta ja erityisesti tässä alakohdassa
luetelluista päätöksistä, joiden luettelo ei ole tyhjentävä, käy ilmi, että ”päätöksellä, joka koskee – – turvapaikkahakemusta”
tarkoitetaan useita päätöksiä, jotka johtavat joko turvapaikkahakemuksen tutkimatta jättämiseen tai jotka tehdään valtion
rajalla, ja siksi niitä on pidettävä lopullisina ja hylkäävinä aineellisina päätöksinä. Sama koskee direktiivin 2005/85 39
artiklan 1 kohdan b–e alakohdassa mainittuja muita päätöksiä, joiden osalta säädetään nimenomaisesti oikeudesta tehokkaaseen
oikeussuojakeinoon.
Näin ollen päätöksiä, joihin turvapaikanhakijalla on direktiivin 2005/85 39 artiklan 1 kohdan nojalla oltava oikeus hakea
muutosta, ovat päätökset, joilla turvapaikkahakemus hylätään aineellisista syistä tai tapauskohtaisesti sellaisista muodollisista
tai menettelyllisistä syistä, jotka sulkevat pois aineellisen päätöksen antamisen.
Täten tämä säännös ei koske aineellista päätöstä valmistelevia päätöksiä eikä menettelyn järjestämistä koskevia päätöksiä.
Lisäksi on niin, kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 53 ja 54 kohdassa, että direktiivin 2005/85 39 artiklan
sanamuodon tulkinnalla, jonka mukaan ”päätöksellä, joka koskee – – turvapaikkahakemusta”, tarkoitetaan kaikenlaisia turvapaikkahakemukseen
liittyviä päätöksiä sekä lopullista turvapaikkapäätöstä valmistelevia päätöksiä tai menettelyn järjestämistä koskevia päätöksiä,
ei vastattaisi tarpeeseen käsitellä turvapaikkahakemukset nopeasti. Se, että tällainen menettely saatetaan direktiivin 2005/85
23 artiklan 2 kohdan mukaan päätökseen mahdollisimman pian, tämän kuitenkaan rajoittamatta asianmukaista ja perusteellista
tutkintaa, on – kuten direktiivin johdanto-osan 11 perustelukappaleessa todetaan – sekä jäsenvaltioiden että turvapaikanhakijoiden
edun mukaista.
Näin ollen direktiivin 2005/85 39 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että siinä ei edellytetä sitä, että kansallisessa
laissa säädetään erityisestä tai itsenäisestä oikeussuojakeinosta sellaista päätöstä vastaan, jolla on päätetty käsitellä
turvapaikkahakemus nopeutetussa menettelyssä. Tämä säännös ei siten lähtökohtaisesti ole esteenä 5.5.2006 annetun lain 20
§:n 5 momentin kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle.

Pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen lainsäädännön ja tehokasta oikeussuojakeinoa koskevan oikeuden yhteensoveltuvuus
Direktiivin 2005/85 39 artiklan 2 kohdassa jätetään jäsenvaltioiden päätettäväksi määräajat ja muut tarpeelliset säännöt 39
artiklan 1 kohdan mukaisen tehokasta oikeussuojakeinoa koskevan oikeuden toteuttamiseksi. Kuten direktiivin johdanto-osan
27 perustelukappaleessa huomautetaan, oikeussuojakeinon tehokkuuteen, myös olennaisten tosiseikkojen tutkimisen osalta, vaikuttaa
kunkin jäsenvaltion hallinto- ja oikeusjärjestelmä kokonaisuudessaan.
Koska pääasiassa toimivaltaisen viranomaisen nopeutetun menettelyn soveltamiseksi esittämät perusteet ovat yhteneväiset tai
täsmäävät suurelta osin pakolaisaseman hylkäävän aineellisen päätöksen perusteiden kanssa, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin
kysyy toiseksi, loukataanko sillä, että turvapaikanhakija ei voi hakea muutosta toimivaltaisen hallintoviranomaisen päätökseen
käsitellä hänen hakemuksensa nopeutetussa menettelyssä, oikeutta tehokkaaseen oikeussuojakeinoon siltä osin kuin tämä hakija
ei voi riitauttaa asiallisesti päätöstä, jolla on kieltäydytty myöntämästä hänelle pakolaisasema.
Esitetty kysymys koskee näin ollen direktiivin 2005/85 39 artiklan mukaista turvapaikanhakijan oikeutta tehokkaaseen oikeussuojakeinoon
tuomioistuimessa ja unionin oikeuden yhteydessä tehokkaan oikeussuojan periaatteeseen.
Tämä periaate on eräs unionin oikeuden yleisperiaatteista, ja se on nykyisin ilmaistu Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47
artiklassa (ks. asia C‑279/09, DEB, tuomio 22.12.2010, 30 ja 31 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa ja asia
C-457/09, Chartry, määräys 1.3.2011, 25 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Näin ollen on tutkittava, noudatetaanko pääasiassa kyseessä olevalla kansallisella lainsäädännöllä luodulla järjestelmällä
tehokkaan oikeussuojan periaatetta ja erityisesti evätäänkö turvapaikanhakijalta oikeus tehokkaaseen oikeussuojakeinoon, jos
päätökseen turvapaikkahakemuksen käsittelystä nopeutetussa menettelyssä ei voida hakea muutosta.
Kyseessä olevan 5.5.2006 annetun lain 20 §:n 4 momentissa säädetään, että ministeriön nopeutetussa menettelyssä tekemästä
päätöksestä hylätä kansainvälistä suojelua koskeva hakemus voidaan nostaa kanne Tribunal administratifiin ministre du Travail,
de l’Emploi et de l’Immigrationin päätöksen muuttamiseksi ja että maasta poistumista koskevasta määräyksestä voidaan nostaa
kanne määräyksen kumoamiseksi.
Pääasian kantajan mukaan 5.5.2006 annetun lain 20 §:n 5 momentti, jossa säädetään, että ministerin päätökseen käsitellä kansainvälistä
suojelua koskeva hakemus nopeutetussa menettelyssä ei voida hakea muutosta, on esteenä sille, että tällainen päätös tutkittaisiin
tuomioistuimessa, olipa kyse sitten itsenäisestä muutoksenhausta tai lopullisen, kansainvälistä suojelua koskevan päätöksen
aineelliseen kysymykseen kohdistuneesta muutoksenhausta. Tällaisen muutoksenhakua koskevan mahdottomuuden seurauksena hakija
ei voi käyttää tehokkaita oikeussuojakeinoja sellaista lopullista päätöstä vastaan, joka koskee hänen turvapaikkahakemuksensa
asiasisältöä, koska hänen pääasiaa koskevalla kanteellaan ei ole tässä tilanteessa mitään mahdollisuuksia menestyä.
Huomautuksia esittäneet hallitukset ja komissio katsovat, että oikeus tehokkaaseen oikeussuojakeinoon ei ole esteenä pääasiassa
kyseessä olevan kaltaiselle lainsäädännölle, ja korostavat, että tuomioistuimen on voitava tutkia lopullisesta päätöksestä
antamansa tuomion yhteydessä, ovatko valmistelevat päätökset oikeudellisesti virheettömiä. Luxemburgin hallitus väittää tästä,
että oikeus tehokkaaseen oikeussuojakeinoon on olemassa lopullista päätöstä vastaan käytettävissä olevan oikeussuojakeinon
kautta, minkä Cour administrative on vahvistanut 16.1.2007 antamassaan tuomiossa (nro 22095C) ja mikä on vahvistettu Tribunal
administratifin tähän asti vakiintuneessa oikeuskäytännössä.
Tästä on huomautettava, että yhteisöjen tuomioistuin on katsonut asiassa C-13/01, Safalero, 11.9.2003 antamassaan tuomiossa
(Kok., s. I-8679, 54–56 kohta), että unionin oikeusjärjestyksessä yksityisille myönnettyjen oikeuksien tehokkaan oikeussuojan
periaatetta on tulkittava niin, että tämän periaatteen kanssa ei ole ristiriidassa sellainen kansallinen lainsäädäntö, jonka
nojalla yksityinen ei voi nostaa kannetta viranomaisen tekemästä päätöksestä, kun yksityisellä on käytettävissään oikeussuojakeino,
jolla voidaan varmistaa sille unionin oikeudessa myönnettyjen oikeuksien kunnioittaminen ja jonka myötä hän voi saada tuomioistuimen
päätöksen, jossa todetaan kyseisen säännöksen olevan ristiriidassa unionin oikeuden kanssa.
Turvapaikkahakemuksen tutkintaan sovellettavaa menettelyä koskeva päätös, tarkasteltuna itsenäisesti ja riippumatta lopullisesta
päätöksestä, jolla tämä hakemus hyväksytään tai hylätään, on hakemusta koskevaa lopullista päätöstä valmisteleva toimi.
Näissä olosuhteissa muutoksenhakumahdollisuuden puuttuminen menettelyn tässä vaiheessa ei loukkaa oikeutta tehokkaaseen oikeussuojakeinoon,
kuitenkin sillä edellytyksellä, että kansallinen tuomioistuin voi turvapaikkahakemuksen hylkäävästä päätöksestä nostettua
kannetta käsitellessään tutkia perusteellisesti nopeutetussa menettelyssä tehdyn lopullisen päätöksen laillisuuden ja erityisesti
perusteet, joiden nojalla toimivaltainen viranomainen on hylännyt turvapaikkahakemuksen perusteettomana.
Tuomioistuinvalvonnasta, joka suoritetaan sen pääasiaa koskevan kanteen käsittelyn yhteydessä, joka on nostettu kansainvälistä
suojelua koskevan hakemuksen hylkäävästä päätöksestä, on todettava, että oikeussuojakeinon tehokkuutta ei voida taata, jos
5.5.2006 annetun lain 20 §:n 5 momenttiin perustuva mahdottomuus hakea muutosta johtaa siihen, että niihin perusteisiin, joiden
nojalla ministre du Travail, de l’Emploi et de l’Immigration on päättänyt käsitellä nopeutetussa menettelyssä sen, onko hakemus
perusteltu, ei voida kohdistaa tällaista valvontaa. Pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tapauksessa kyseisen ministerin
esittämät perusteet nopeutetun menettelyn soveltamiseksi ovat nimittäin samat, jotka ovat johtaneet tämän hakemuksen hylkäämiseen.
Tällaisessa tilanteessa olisi mahdotonta suorittaa päätöstä koskeva laillisuusvalvonta sekä tosiseikkojen että oikeudellisten
seikkojen osalta (ks. analogisesti asia C-506/04, Wilson, tuomio 19.9.2006, Kok., s. I-8613, 60–62 kohta).
Näin ollen on tärkeää, että nopeutetun menettelyn soveltamista koskevat perusteet voidaan tehokkaasti riitauttaa kansallisessa
tuomioistuimessa ja että tämä voi tutkia ne sen kanteen yhteydessä, joka turvapaikkahakemuskäsittelyn päättävästä lopullisesta
päätöksestä mahdollisesti nostetaan. Olisi näet unionin oikeuden vastaista, että 5.5.2006 annetun lain 20 §:n 5 momentin kaltaista
kansallista säännöstöä voitaisiin tulkita siten, että perusteisiin, joiden nojalla toimivaltainen hallintoviranomainen on
päättänyt käsitellä turvapaikkahakemuksen nopeutetussa menettelyssä, ei voida kohdistaa minkäänlaista tuomioistuinvalvontaa.
Tältä osin on muistutettava, että unionin tuomioistuimen tehtävänä ennakkoratkaisumenettelyssä ei ole lausua kansallisten
säännösten tulkinnasta eikä antaa ratkaisua siitä, onko kansallinen tuomioistuin tulkinnut näitä säännöksiä oikein. Ainoastaan
kansallisilla tuomioistuimilla nimittäin on toimivalta lausua kansallisen oikeuden tulkinnasta (ks. vastaavasti yhdistetyt
asiat C-378/07 ja C-380/07, Angelidaki ym., tuomio 23.4.2009, Kok., s. I-3071, 48 kohta).
Tässä yhteydessä on kuitenkin huomautettava vaatimuksesta kansallisen oikeuden tulkitsemisesta yhdenmukaisesti direktiivin
kanssa; näin kansallinen tuomioistuin voi toimivaltansa rajoissa varmistaa unionin oikeuden täyden tehokkuuden, kun se ratkaisee
käsiteltäväkseen saatetun asian (ks. mm. asia C-268/06, Impact, tuomio 15.4.2008, Kok., s. I-2483, 99 kohta). Yhdenmukaisen
tulkinnan periaate edellyttää, että kansalliset tuomioistuimet tekevät toimivaltansa rajoissa kaiken mahdollisen ottamalla
huomioon kansallisen oikeuden kokonaisuudessaan ja soveltamalla siinä hyväksyttyjä tulkintatapoja taatakseen kyseessä olevan
direktiivin täyden tehokkuuden ja päätyäkseen ratkaisuun, joka on direktiivillä tavoitellun päämäärän mukainen (ks. em. asia
Impact, tuomion 101 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Direktiivin 2005/85 tavoitteena on muodostaa yhtenäiset takeet Geneven yleissopimuksen ja perusoikeuksien noudattamisen varmistamiseksi.
Oikeus tehokkaaseen oikeussuojakeinoon on unionin oikeuden perusperiaate. Jotta tätä oikeutta voidaan tehokkaasti käyttää,
kansallisen tuomioistuimen on voitava tutkia se, että perusteet, joiden nojalla toimivaltainen hallintoviranomainen on katsonut
kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen perusteettomaksi tai merkitsevän väärinkäyttöä, ovat perusteltuja ilman, että
niihin sovellettaisiin ehdotonta laillisuusolettamaa. Asiaa käsittelevän kansallisen tuomioistuimen on niin ikään tämän muutoksenhaun
käsittelyn yhteydessä tutkittava, onko päätös turvapaikkahakemuksen käsittelystä nopeutetussa menettelyssä tehty noudattaen
direktiivin 2005/85 II luvun mukaisia perustavanlaatuisia menettelyjä ja takeita, kuten direktiivin 23 artiklan 4 kohdassa
säädetään.
Kanteen nostamiselle varatuista määräajoista ja mahdollisuudesta saada asia käsitellyksi kahdessa oikeusasteessa ennakkoratkaisua
pyytänyt tuomioistuin huomauttaa eroista turvapaikkahakemuksen käsittelyä koskevan nopeutetun menettelyn ja tavanomaisen menettelyn
välillä. Tuomioistuin korostaa erityisesti, että kanne lopullisesta päätöksestä on nostettava 15 päivän kuluessa sen tiedoksiannosta,
kun määräaika tavanomaisessa menettelyssä on kuukausi, ja että Tribunal administratifin nopeutetussa menettelyssä tekemistä
päätöksistä ei voida valittaa.
Huomautuksia esittäneet hallitukset ja komissio väittävät, että tehokkaan oikeussuojakeinon takaamisen periaatteen vähimmäisvaatimus
täyttyy jo yhdellä tuomioistuinkäsittelyllä ja että nyt käsiteltävässä asiassa 15 päivän määräajan ei sen paremmin Euroopan
ihmisoikeustuomioistuimen kuin itse unionin tuomioistuimenkaan oikeuskäytännön perusteella voida katsoa loukkaavan tätä periaatetta.
On tutkittava, onko unionin oikeus esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle siltä osin
kuin nopeutetun menettelyn soveltaminen tavanomaisen menettelyn sijaan johtaa eroihin, jotka ilmenevät erityisesti turvapaikanhakijan
epäedullisempana kohteluna tehokasta oikeussuojakeinoa koskevan oikeuden osalta, koska hakija voi nostaa kanteen ainoastaan
15 päivän kuluessa eikä hän voi saada asiaansa käsitellyksi kahdessa oikeusasteessa.
Tästä on aluksi todettava, että kansallisessa oikeudessa vallitsevat nopeutetun ja tavanomaisen menettelyn väliset erot, jotka
ilmenevät kanteen nostamiselle varatun määräajan lyhentymisenä ja siinä, että ei ole mahdollista saada asiaa käsiteltyä kahdessa
oikeusasteessa, liittyvät sovellettavan menettelyn luonteeseen. Pääasiassa kyseessä olevilla säännöksillä yritetään varmistaa
perusteettomien tai tutkimatta jätettävien turvapaikkahakemusten nopeampi käsittely, jotta voidaan käsitellä tehokkaammin
sellaisten henkilöiden tekemät hakemukset, joille voidaan perustellusti myöntää pakolaisasema.
Siitä, että kanteen nostamiselle varattu määräaika on 15 päivää mahdollisessa nopeutetussa menettelyssä, kun se on kuukauden
pituinen tavanomaisessa menettelyssä tehdyn päätöksen osalta, on todettava, että on tärkeää, kuten julkisasiamies on katsonut
ratkaisuehdotuksensa 63 kohdassa, että asetettu määräaika on käytännössä riittävä niin, että hakija ehtii tehokkaasti valmistella
kanteensa ja jättää sen tuomioistuimeen.
Lyhennetyistä menettelyistä on todettava, että 15 päivän määräaika ei lähtökohtaisesti vaikuta käytännössä riittämättömältä
kanteen tehokkaaseen valmistelemiseen ja toteuttamiseen ja että se vaikuttaa kohtuulliselta ja oikeasuhteiselta kyseessä oleviin
oikeuksiin ja intresseihin nähden.
On kuitenkin kansallisen tuomioistuimen asiana määrittää, voiko tämän määräajan toteaminen riittämättömäksi jonkin tietyn
asian olosuhteissa olla jo yksinään riittävä syy turvapaikkahakemuksen käsittelystä nopeutetussa menettelyssä tehdystä päätöksestä
välillisesti nostetun kanteen hyväksymiseen siten, että hyväksymisen seurauksena kyseinen tuomioistuin tekee päätöksen hakemuksen
käsittelystä tavanomaisessa menettelyssä.
Siitä, että hakijalla on mahdollisuus saada asiansa käsitellyksi kahdessa oikeusasteessa vain, jos päätös on tehty tavanomaisessa
menettelyssä, on todettava, että direktiivissä 2005/85 ei edellytetä käsittelyä kahdessa oikeusasteessa. Olennaista on vain
se, että on olemassa direktiivin 2005/85 39 artiklassa taattu mahdollisuus saattaa asia käsiteltäväksi lainkäyttöelimessä.
Tehokkaan oikeussuojan periaatteella annetaan yksityiselle oikeus saattaa asia tuomioistuimen käsiteltäväksi mutta ei useassa
oikeusasteessa.
Näin ollen esitettyihin kysymyksiin on vastattava, että direktiivin 2005/85 39 artiklaa ja tehokkaan oikeussuojan periaatetta
on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka
mukaan toimivaltaisen kansallisen viranomaisen päätökseen käsitellä turvapaikkahakemus nopeutetussa menettelyssä ei voida
hakea muutosta itsenäisellä muutoksenhakukeinolla, mikäli perusteet, joiden nojalla viranomainen on päättänyt käsitellä tällaisessa
menettelyssä sen, onko kyseinen hakemus perusteltu, voidaan tosiasiallisesti saattaa tuomioistuimen valvonnan kohteeksi turvapaikkahakemuksen
lopullisesta hylkäävästä päätöksestä mahdollisesti nostetun kanteen yhteydessä; tämän arvioiminen on kansallisen tuomioistuimen
tehtävä.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (toinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Pakolaisaseman myöntämistä tai poistamista koskevissa menettelyissä jäsenvaltioissa sovellettavista vähimmäisvaatimuksista
1.12.2005 annetun neuvoston direktiivin 2005/85/EY 39 artiklaa ja tehokkaan oikeussuojan periaatetta on tulkittava siten,
että ne eivät ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan toimivaltaisen
kansallisen viranomaisen päätökseen käsitellä turvapaikkahakemus nopeutetussa menettelyssä ei voida hakea muutosta itsenäisellä
muutoksenhakukeinolla, mikäli perusteet, joiden nojalla viranomainen on päättänyt käsitellä tällaisessa menettelyssä sen,
onko kyseinen hakemus perusteltu, voidaan tosiasiallisesti saattaa tuomioistuimen valvonnan kohteeksi turvapaikkahakemuksen
hylkäävästä päätöksestä mahdollisesti nostetun kanteen yhteydessä; tämän arvioiminen on kansallisen tuomioistuimen tehtävä.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: ranska.