CELEX: 62012FJ0158
Viešoji tarnyba
Sutartininkas
Įdarbinimas
Kvietimas teikti paraiškas EPSO/CAST/02/2010
Įdarbinimo sąlygos
Atitinkama profesinė patirtis
Prašymo įdarbinti atmetimas

Ieškiniu, kurį Tarnautojų teismo kanceliarija gavo 2012 m. gruodžio 24 d., É. Marques prašo, pirma, panaikinti 2012 m. kovo 6 d. Europos Komisijos sprendimą, kuriuo atsisakoma jį įdarbinti III pareigų grupės sutartininku, ir, antra, atlyginti patirtą žalą.
Faktinės bylos aplinkybės
Ieškovas turi vidurinės mokyklos baigimo diplomą, suteikiantį jam galimybę siekti aukštesniojo arba aukštojo išsilavinimo. 2006 m. lapkričio 1 d. jis pagal Kitų Europos Sąjungos tarnautojų įdarbinimo sąlygų (toliau – KTĮS) 3a straipsnį buvo įdarbintas Komisijoje sutartininku. Ieškovas buvo priskirtas prie I pareigų grupės, nurodytos KTĮS 80 straipsnyje, ir paskirtas dirbti Infrastruktūros ir logistikos biure Liuksemburge (Liuksemburgas) (toliau – biuras), ėjo su biudžetu ir finansais susijusias pareigas.
2010 m. gegužės 17 d. Europos personalo atrankos tarnyba (toliau – EPSO) paskelbė kvietimą teikti paraiškas EPSO/CAST/02/10 (toliau – kvietimas teikti paraiškas), kad būtų sudaryta kandidatų, kurie galėtų būti įdarbinti kaip sutartininkai, pirmiausia už finansus atsakingų padėjėjų užduotims Europos Komisijoje atlikti, duomenų bazė.
Kvietime teikti paraiškas buvo nurodyta, kad numatyti įdarbinti už finansus atsakingi padėjėjai turėtų atlikti „vykdymo, rengimo ir apskaitos užduotis, taip pat kitas techninio pobūdžio užduotis“ ir turėtų būti priskirtas prie III pareigų grupės, nurodytos KTĮS 80 straipsnyje. Dėl reikalaujamo išsilavinimo kvietime teikti paraiškas buvo nurodyta, kad iki paraiškų teikimo termino pabaigos, t. y. iki 2010 m. birželio 14 d., kandidatai privalo turėti „vidurinės mokyklos baigimo diplomą, suteikiantį galimybę siekti aukštesniojo arba aukštojo išsilavinimo, ir atitinkamą bent trejų metų profesinę patirtį“. Be to, kvietime teikti paraiškas buvo aprašytos už finansus atsakingo padėjėjo pareigos ir siekiant jas eiti būtini gebėjimai.
2010 m. ieškovas sėkmingai atliko kvietime teikti paraiškas už finansus atsakingam padėjėjui numatytas atrankos užduotis.
2011 m. gegužės 30 d. EPSO surengė papildomą atranką, kad pagal kvietimą teikti paraiškas atrinkti kandidatai turėtų galimybę būti įtraukti į kandidatų, su kuriais galėtų būti sudaryta neterminuota sutartis, sąrašą.
2011 m. ieškovas sėkmingai atliko papildomus atrankos testus.
2011 m. spalio 24 d. biuro sudaryta atrankos komisija nusprendė, kad ieškovo specializacija ir gebėjimai atitinka „III pareigų grupės sutartininkui būtiną kvalifikacijos lygį“. Todėl biuras paprašė, kad ieškovas būtų įdarbintas III pareigų grupės už finansus atsakingu padėjėju.
2011 m. gruodžio 1 d. biuro Maitinimo paslaugų, Europos namų ir sveikatos centro skyriaus vadovas, kuriam buvo pavaldus ieškovas, parengė raštą, kuriame nurodė esąs tos nuomonės, kad ieškovo faktiškai atliktos užduotys „akivaizdžiai reiškia siekiant priskirti prie III pareigų grupės tinkamą profesinę patirtį“. Šiame rašte minėtas skyriaus vadovas aprašė ieškovo faktiškai atliekamas funkcijas.
2012 m. vasario 1 d. biuro personalo, komunikacijos, konferencijų, sveikatos ir saugumo skyriaus vadovas Komisijos Žmogiškųjų išteklių ir saugumo generaliniam direktoratui (toliau – GD) nurodė, kad „nors kai kurios [ieškovui] skirtos užduotys gali būti laikomos atitinkančiomis su III [pareigų grupe sietinų užduočių] lygį, vis dėlto atsižvelgtina į tai, kad iš esmės [jis] atlieka administracinio pobūdžio užduotis, [tenkančias pagal] I pareigų grupę“.
2012 m. kovo 6 d. Komisijos Žmogiškųjų išteklių ir saugumo GD pranešė biurui, jog „atlikus [ieškovo] profesinės patirties analizę negalima daryti išvados, kad jis 2010 m. birželio 14 d. turėjo trejų metų profesinę patirtį, lygiavertę [patirčiai, įgytai atliekant pagal] III [pareigų grupę tenkančias užduotis]“. Todėl Komisija atmetė biuro prašymą įdarbinti ieškovą III pareigų grupės padėjėju finansiniais reikalais (toliau – ginčijamas sprendimas).
2012 m. birželio 5 d. ieškovas pagal Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalį, kuri, remiantis KTĮS 117 straipsniu, taikytina sutartininkams, pateikė skundą dėl ginčijamo sprendimo.
Sudaryti darbo sutartis įgaliota tarnyba (toliau – STSĮT) 2012 m. rugsėjo 11 d. šį skundą atmetė. Iš tikrųjų ji nusprendė, kad remiantis tiek dviem biuro skyrių vadovų raštais, atitinkamai 2011 m. gruodžio 1 d. ir 2012 m. vasario 1 d., tiek visa ieškovo asmeninės bylos medžiaga, įskaitant kelių jo eitų pareigų aprašymą, negalima daryti išvados, kad užduotys, kurias jis atliko iki 2010 m. birželio 14 d., atitiko „su III [pareigų grupe sietinų užduočių] lygį“. Sudaryti darbo sutartis įgaliotos tarnybos teigimu, dauguma šių užduočių sietinos su I pareigų grupe arba II pareigų grupe, bet ne su III pareigų grupe.
Šalių reikalavimai
Ieškovas Tarnautojų teismo prašo:
—
panaikinti ginčijamą sprendimą;
—
priteisti iš Komisijos atlyginti turtinę žalą, jo patirtą dėl minėto sprendimo;
—
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Tarnautojų teismo prašo:
—
atmesti ieškinį;
—
priteisti iš ieškovo bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
Dėl reikalavimo panaikinti
Grįsdamas reikalavimą panaikinti ieškovas nurodo du pagrindus. Pirmasis susijęs su KTĮS 82 straipsnio 2 dalies b punkto, 2004 m. balandžio 7 d. Komisijos sutartininkų įdarbinimo ir darbo tvarkos bendrųjų įgyvendinimo nuostatų, paskelbtų
Administraciniuose pranešimuose
Nr. 49‑2004 (toliau – 2004 m. Bendrosios įgyvendinimo nuostatos), 2 straipsnio 1 punkto c papunkčio, 2011 m. kovo 2 d. Įdarbinimo sąlygų 79 straipsnio 2 dalies, kuria reglamentuojamos Komisijos sutartininkų, samdomų pagal KTĮS 3a ir 3b straipsnius, įdarbinimo sąlygos, bendrųjų įgyvendinimo nuostatų, paskelbtų
Administraciniuose pranešimuose
Nr. 33‑2011 (toliau – 2011 m. Bendrosios įgyvendinimo nuostatos), I priedo 1 straipsnio 3 punkto c papunkčio ir kvietimo teikti paraiškas nuostatų pažeidimais. Antrasis pagrindas susijęs su akivaizdžia vertinimo klaida.
Pirmuoju pagrindu ieškovas teigia, kad pagal KTĮS 82 straipsnio 2 dalies b punktą, 2004 m. Bendrųjų įgyvendinimo nuostatų 2 straipsnio 1 punkto b papunktį ir 2011 m. Bendrųjų įgyvendinimo nuostatų I priedo 1 straipsnio 3 punkto c papunktį siekiant priskirti prie III pareigų grupės, be vidurinės mokyklos baigimo diplomo, reikalaujama tik trejų metų „atitinkamos profesinės patirties“. Komisijos reikalavimas, kad ši patirtis būtų „lygiavertė“ įgytajai atliekant pagal minėtą pareigų grupę tenkančias užduotis, neturi jokio teisinio pagrindo. Ieškovo teigimu, ir 2004 m., ir 2011 m. Bendrosiose įgyvendinimo nuostatose griežtesni reikalavimai, nei reikalavimas turėti „atitinkamą trejų metų patirtį“, pateikiami tik dėl sutartininkų priskyrimo prie pareigų grupės lygio. Tačiau tai papildomos sąlygos, palyginti su profesinės patirties reikalavimu, reiškiančiu minimalų reikalavimą dėl įdarbinimo.
Komisija atsako, kad KTĮS 82 straipsnio 2 dalyje nustatyti tik minimalūs reikalavimai, taigi ji gali reikalauti aukštesnio kvalifikacijos lygio. Be to, „atitinkamos profesinės patirties“ reikalavimą, nurodytą ir 2004 m., ir 2011 m. Bendrosiose įgyvendinimo nuostatose, taip pat kvietime teikti paraiškas, galima aiškinti kaip reikalavimą turėti patirtį, lygiavertę lygio, į kurį kandidatas pretenduoja, patirčiai, t. y. šiuo atveju – III pareigų grupės lygio patirčiai. Tokį aiškinimą patvirtina 2004 m. Bendrųjų įgyvendinimo nuostatų 7 straipsnio 3 dalis. Galiausiai kvietime teikti paraiškas nurodytas „atitinkamos profesinės patirties“ reikalavimas nėra atsietas nuo jame minimos III pareigų grupės padėjėjo finansiniais reikalais specializacijos.
Šiuo atžvilgiu Tarnautojų teismas primena, kad nors administracija turi didelę diskreciją nustatyti, ar į ankstesnę kandidato profesinę patirtį gali būti atsižvelgta siekiant jį įdarbinti III pareigų grupės sutartininku, ši diskrecija turi būti įgyvendinama pirmiausia laikantis visų taikytinų nuostatų (2010 m. spalio 28 d. Sprendimo
Fares prieš Komisiją
, F‑6/09, 38 ir 39 punktai).
Pažymėtina, kad KTĮS 82 straipsnio 2 dalyje nustatyta:
„Į sutartininko pareigas skiriamas asmuo turi turėti bent:
<...>
b)
II ir III pareigų grupėse:
i)
aukštesnįjį arba aukštąjį išsilavinimą, patvirtintą diplomu, arba
ii)
diplomu patvirtintą vidurinį išsilavinimą, suteikiantį galimybę siekti aukštesniojo arba aukštojo išsilavinimo, bei ne mažiau kaip trejų metų atitinkamą profesinę patirtį, arba
iii)
atitinkamo lygio [lygiavertį] profesinį parengimą arba [lygiavertę] profesinę patirtį, kai tai pagrįsta tarnybos interesais;
<...>“
Dėl Bendrųjų įgyvendinimo nuostatų reikia nustatyti, kurios iš jų – 2004 m. ar 2011 m. – taikytinos šiuo atveju, nes nors jomis siekiama to paties tikslo, vis dėlto tarp jų yra skirtumų, pirmiausia kiek tai susiję su „atitinkamos profesinės patirties“ sąvoka, kuri patikslinta 2011 m. Bendrosiose įgyvendinimo nuostatose.
Šiuo atžvilgiu primintina, kad teisės akto teisėtumas turi būti vertinamas atsižvelgiant į jį priimant buvusias faktines ir teisines aplinkybes (2007 m. liepos 11 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Centeno Mediavilla ir kt. prieš Komisiją
, T‑58/05, 151 punktas; 2011 m. rugsėjo 29 d. Tarnautojų teismo sprendimo
Mische prieš Komisiją
, F‑70/05, 70 punktas). Tačiau 2011 m. Bendrosios įgyvendinimo nuostatos buvo priimtos ir įsigaliojo 2011 m. kovo 2 d., taigi jos buvo taikomos, kai buvo priimtas ginčijamas sprendimas, t. y. 2012 m. kovo 6 d. Tuo metu 2011 m. Bendrosiomis įgyvendinimo nuostatomis buvo panaikintos 2004 m. Bendrosios įgyvendinimo nuostatos. Tiesa, 2004 m. Bendrosios įgyvendinimo nuostatos buvo taikomos kvietimo teikti paraiškas paskelbimo metu ir 2010 m. birželio 14 d., kai turėjo būti įvykdyti leidimo dalyvauti konkurse reikalavimai. Tačiau tuo metu SDSĮT nepriėmė jokio galutinio sprendimo, susijusio su klausimu, ar ieškovas gali remtis reikalaujama atitinkama patirtimi, kad būtų įdarbintas eiti III pareigų grupės pareigas. Be to, pereinamojo laikotarpio nuostatos, išdėstytos 2011 m. Bendrųjų įgyvendinimo nuostatų 14 straipsnyje, reglamentuoja sėkmingo atrankos užduočių atlikimo klausimą iki šių įgyvendinimo nuostatų įsigaliojimo, galiojančių sutarčių klausimą, sunkumą, kylantį dėl įpareigojimų, tenkančių pagal 2004 m. Bendrosiose įgyvendinimo nuostatose esančią nukrypti leidžiančią nuostatą, jaunesniųjų delegacijos ekspertų padėtį ir stipendininkų įdarbinimą.
Tačiau 2011 m. Bendrųjų įgyvendinimo nuostatų 14 straipsnyje išdėstytos pereinamojo laikotarpio nuostatos nėra susijusios su minimalios kvalifikacijos, reikalaujamos įdarbinant įvairių pareigų grupių, būtent III pareigų grupės, sutartininku, vertinimo klausimu. Tačiau pereinamoji nuostata paprastai aiškinama siaurai, nes ja nukrypstama nuo nusistovėjusių taisyklių ir principų, kurie būtų iškart taikomi aptariamoms situacijoms, jei nebūtų minėtos sistemos (2012 m. gruodžio 13 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimo
Mische prieš Komisiją
, T‑641/11 P, 45 punktas; 2010 m. rugsėjo 30 d. Tarnautojų teismo sprendimo
Vivier prieš Komisiją
, F‑29/05, 67–68 punktai ir juose nurodyta teismų praktika; 2010 m. rugsėjo 30 d. Tarnautojų teismo sprendimo
Toth prieš Komisiją
, F‑107/05, 71–72 punktai ir juose nurodyta teismų praktika). Nesant ypatingų aplinkybių, kuriomis būtų galima pateisinti platų 2011 m. Bendrųjų įgyvendinimo nuostatų 14 straipsnio aiškinimą, iš to, kas išdėstyta, matyti, kad ginčijamo sprendimo priėmimo metu SDSĮT turėjo įvertinti ieškovo 2010 m. birželio 14 d. turimą patirtį atsižvelgdama į 2011 m. Bendrąsias įgyvendinimo nuostatas.
Atsižvelgiant į pateiktus patikslinimus pažymėtina, kad 2011 m. Bendrųjų įgyvendinimo nuostatų I priedo 1 straipsnio 3 dalies c punkte nurodyta, jog „įdarbinamas sutartininkas privalo turėti bent“:
„<...> dėl priskyrimo III pareigų grupei:
i)
aukštesnįjį arba aukštąjį išsilavinimą, patvirtintą diplomu,
arba
ii)
diplomu patvirtintą vidurinį išsilavinimą, suteikiantį galimybę siekti aukštesniojo arba aukštojo išsilavinimo, ir ne mažiau kaip trejų metų atitinkamą profesinę patirtį. Šiomis aplinkybėmis profesinė patirtis laikoma tinkama, jeigu yra įgyta Komisijos veiklos srityse <...> gavus diplomą, suteikiantį teisę siekti priskyrimo prie šios pareigų grupės,
arba
iii)
išimtiniais atvejais ir kai tai pagrįsta tarnybos interesais – lygiavertį profesinį pasirengimą ar lygiavertę profesinę patirtį; jungtiniam komitetui kasmet pranešama apie tai, kaip taikoma ši nuostata.“
Pagal nusistovėjusią teismų praktiką aiškinant Sąjungos teisės nuostatą reikia atsižvelgti ne tik į jos tekstą, bet ir į kontekstą bei teisės aktais, kurių dalis ji yra, siekiamus tikslus (1983 m. lapkričio 17 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Merck
, 292/82, 12 punktas; 2010 m. liepos 8 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimo Komisija prieš
Putterie-De-Beukelaer
, T‑160/08 P, 70 punktas; 2011 m. kovo 10 d. Tarnautojų teismo sprendimo
Begue ir kt. prieš Komisiją
, F‑27/10, 40 punktas).
Šiuo atveju pirmiausia pažymėtina, kad patikslinant, jog kandidatai privalo turėti „ne mažiau kaip trejų metų atitinkamą profesinę patirtį“, kvietime teikti paraiškas pakartojami tiek KTĮS 82 straipsnio 2 dalies b punkte, tiek 2011 m. Bendrųjų įgyvendinimo nuostatų I priedo 1 straipsnio 3 dalies c punkte vartojami terminai.
Neturint aukštesnįjį arba aukštąjį išsilavinimą patvirtinančio diplomo pagal KTĮS 82 straipsnio 2 dalies b punktą reikalaujama turėti arba „atitinkamą profesinę patirtį“, jei suinteresuotasis asmuo turi „diplomu patvirtintą vidurinį išsilavinimą, suteikiantį galimybę siekti aukštesniojo arba aukštojo išsilavinimo“, arba, jei taip nėra, „atitinkamo lygio [lygiavertį] profesinį parengimą arba [lygiavertę] profesinę patirtį“. 2011 m. Bendrųjų įgyvendinimo nuostatų I priedo 1 straipsnio 3 dalies c punkte taip pat vartojamos šios skirtingos sąvokos, kurios pakartojamos ir įvairiose KTĮS bei 2011 m. Bendrųjų įgyvendinimo nuostatų kalbinėse versijose (pavyzdžiui, versijoje vokiečių kalba –
einschlägige Berufserfahrung
ir
gleichwertige
<...>
Berufserfahrung
; versijoje anglų kalba –
appropriate professional experience
ir
equivalent level
; versijoje italų kalba –
esperienza professionale adeguata
ir
esperienza professionale di livello equivalente
; taip pat versijoje olandų kalba –
relevante beroepservaring
ir
gelijkwaardige beroepservaring
).
Tačiau reikia pripažinti, kad jei teisės aktų leidėjas ir administracinė institucija tame pačiame bendrojo taikymo dokumente vartoja dvi skirtingas sąvokas, paisant nuoseklumo ir teisinio saugumo šios dvi sąvokos negali turėti tokios pačios reikšmės. Taip juo labiau teigtina tuo atveju, kai šie žodžiai turi skirtingas reikšmes bendrinėje kalboje. Būtent taip yra būdvardiškai vartojamų žodžių „atitinkamas“ ir „lygiavertis“ atveju. Įprastai vartojamas dalyvis „atitinkamas“ reiškia „tinkamas nurodytai paskirčiai“; tai patvirtina 2011 m. Bendrųjų įgyvendinimo nuostatų I priedo 1 straipsnio 3 dalies c punkto ii papunkčio antras sakinys. O būdvardis „lygiavertis“ reiškia „turintis tokią pačią vertę“, taigi yra siauresnės reikšmės.
Be to, iš minėto Sprendimo
Fares prieš Komisiją
matyti, kad KTĮS 82 straipsnio 2 dalies b punkto iii papunktį reikia suprasti taip, kad, kai tai pagrįsta tarnybos interesais, institucija gali leisti pretenduoti į III pareigų grupės pareigas kandidatui, neturinčiam nei aukštojo mokslo diplomo, nei vidurinio mokslo diplomo, suteikiančio galimybę siekti aukštesniojo arba aukštojo išsilavinimo, tačiau galinčiam remtis profesiniu pasirengimu (ar profesine patirtimi), kuris neatitinka KTĮS 82 straipsnio 2 dalies b punkto i ir ii papunkčiuose nurodytų kriterijų, bet yra jiems lygiavertis (šio sprendimo 19 punkte minėto Sprendimo
Fares prieš Komisiją
50 punktas).
Kitaip tariant, KTĮS 82 straipsnio 2 dalies b punkto iii papunktyje, taip pat 2011 m. Bendrųjų įgyvendinimo nuostatų I priedo 1 straipsnio 3 dalies c punkte ir kvietime teikti paraiškas, kuriuose pakartotos KTĮS nuostatos, nurodytas lygiavertiškumo reikalavimas yra pagrįstas kriterijais, kurie susiję su išsilavinimo lygiu ir prireikus profesine veikla, minimais KTĮS 82 straipsnio 2 dalies b punkto i ir ii papunkčiuose, o ne tiesiogiai su užduotimis, tenkančiomis pagal III pareigų grupę, kaip teigia Komisija ginčijamame sprendime ir sprendime atmesti skundą.
Galiausiai pažymėtina, kad KTĮS 82 straipsnio 2 dalies b punktas yra kilęs iš 2004 m. kovo 22 d. Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 723/2004, iš dalies keičiančio Europos Bendrijų pareigūnų tarnybos nuostatus ir kitų Europos Bendrijų tarnautojų įdarbinimo sąlygas (
OL L 124, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 2 t., p. 130). Tačiau, nors šio reglamento 2 konstatuojamojoje dalyje pabrėžiama, kad „Bendrijoje [bendrijose] turėtų būti aukštos kokybės Europos civilinė tarnyba“, iš šio bendrojo tikslo negali būti daroma išvada, kad reikalavimą turėti atitinkamą profesinę patirtį siekiant eiti III pareigų grupės pareigas reikia suprasti taip, kad privaloma turėti būtent patirtį, lygiavertę tai, kuri gali būti įgyta vien einant šios pareigų grupės pareigas.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad KTĮS 82 straipsnio 2 dalies b punktą, 2011 m. Bendrųjų įgyvendinimo nuostatų I priedo 1 straipsnio 3 dalies c punktą ir kvietimą teikti paraiškas reikia aiškinti taip, jog kandidatas, siekiantis įsidarbinti III pareigų grupės sutartininku, privalo turėti trejų metų profesinę patirtį, kuri sietųsi su siekiamomis eiti pareigomis, bet nebūtinai būtų lygiavertė einant šias pareigas įgytai patirčiai.
Šio aiškinimo nepaneigia 2004 m. Bendrųjų įgyvendinimo nuostatų 7 straipsnio 3 dalis, kurioje nurodyta: „Tam, kad [dėl priskyrimo pareigų grupės lygiui [priskiriant prie pareigų grupės lygio]] būtų atsižvelgta į profesinę patirtį, ji turi būti įgyta vykdant veiklą, atitinkančią bent kvalifikaciją, kurią turėti reikalaujama siekiant priskirti prie atitinkamos pareigų grupės, ir susijusią su viena iš institucijos veiklos sričių. Į šią patirtį atsižvelgiama nuo datos, kai suinteresuotasis asmuo atitinka minimalius kvalifikacijos reikalavimus dėl įdarbinimo, apibrėžtus 2 straipsnyje (prireikus atsižvelgiant į bet kurį šiame straipsnyje nustatytą reikalavimą, susijusį su profesine patirtimi)“.
Ne tik 2004 m. Bendrųjų įgyvendinimo nuostatų 7 straipsnio 3 dalis nebegaliojo ginčijamo sprendimo priėmimo metu, bet ir buvo apsiribota patikslinimu, jog tam, kad siekiant priskirti sutartininkus prie pareigų grupės lygio būtų atsižvelgta į profesinę patirtį, ji turi būti įgyta vykdant veiklą, atitinkančią bent kvalifikaciją, kurią turėti reikalaujama dėl priskyrimo atitinkamai pareigų grupei, t. y. veiklą, atitinkančią „atitinkamą profesinę patirtį“, minimą 2004 m. Bendrųjų įgyvendinimo nuostatų 2 straipsnio 1 dalies b punkte.
Taigi šiuo atveju STSĮT turėjo spręsti klausimą, ar atsižvelgiant į konkrečią užduočių, kurias ieškovas atliko vykdydamas ankstesnę veiklą, analizę (šio sprendimo 19 punkte minėto Sprendimo
Fares prieš Komisiją
63 ir 64 punktai), jis 2010 m. birželio 14 d. turėjo trejų metų profesinę patirtį, kuri siejasi su III pareigų grupės padėjėjo finansiniais reikalais pareigų, aprašytų kvietime teikti paraiškas, vykdymu, o ne klausimą, ar jis jau galėjo remtis patirtimi, lygiaverte patirčiai, įgytai einant minėtas pareigas.
Iš to darytina išvada, kad atsisakydama įdarbinti ieškovą III pareigų grupės padėjėju finansiniais reikalais, nes jis „2010 m. birželio 14 d. [neturėjo] trejų metų profesin[ės] patirt[ies], lygiavert[ės] [patirčiai, įgytai atliekant pagal] III [pareigų grupę tenkančias užduotis]“, STSĮT pažeidė KTĮS 82 straipsnio 2 dalies b punktą, 2011 m. Bendrųjų įgyvendinimo nuostatų I priedo 1 straipsnio 3 punkto c papunktį ir kvietimą teikti paraiškas.
Taigi pirmasis pagrindas yra pagrįstas.
Antruoju pagrindu ieškovas teigia, kad ginčijamame sprendime padaryta akivaizdi vertinimo klaida. Jis tvirtina, kad jo profesinė patirtis iš tikrųjų buvo „lygiavertė“ patirčiai, įgytai atliekant pagal III pareigų grupę tenkančias užduotis, ir kad ji buvo įgyta per daug ilgesnį laikotarpį nei reikalaujami treji metai. Šiuo atžvilgiu ieškovas remiasi kelių jo eitų pareigų aprašymais ir įvertinimais, viršininkų pateiktais 2007, 2009 ir 2010 m. vertinimo ataskaitose, taip pat skyriaus vadovo, kuriam jis buvo pavaldus, 2011 m. gruodžio 1 d. raštu.
Kadangi pirmasis pagrindas yra pagrįstas ir tai reiškia, kad STSĮT turėjo tik nustatyti, ar ieškovo profesinę patirtį galima laikyti „tinkama“ siekiant eiti III pareigų grupės padėjėjo finansiniais reikalais pareigas, aprašytas kvietime teikti paraiškas, Tarnautojų teismas negali tikrinti, ar Komisija padarė akivaizdžią vertinimo klaidą manydama, kad ieškovas negali remtis profesine patirtimi, „lygiavert[e] [patirčiai, įgytai atliekant pagal] III [pareigų grupę tenkančias užduotis]“, kad jo paties vertinimas nebūtų grindžiamas klaidinga teisine prielaida.
Dėl reikalavimo atlyginti žalą
Ieškovas teigia, kad dėl skundžiamo sprendimo patyrė turtinę žalą, nes jei šis sprendimas nebūtų buvęs priimtas, jis 2011 metų spalio mėnesį būtų buvęs įdarbintas III pareigų grupės sutartininku ir būtų gavęs didesnį darbo užmokestį nei tas, kurį jis ir toliau gavo eidamas I pareigų grupės pareigas.
Tačiau pažymėtina, kad skundžiamą sprendimą reikia panaikinti, nes STSĮT atsisakė įdarbinti ieškovą III pareigų grupės padėjėju finansiniais reikalais remdamasi klaidingu KTĮS 82 straipsnio 2 dalies b punkto, 2011 m. Bendrųjų įgyvendinimo nuostatų I priedo 1 straipsnio 3 punkto c papunkčio ir kvietimo teikti paraiškas aiškinimu. Be to, pagal SESV 266 straipsnį institucija, kurios aktas buvo paskelbtas negaliojančiu, privalo „imtis būtinų priemonių <...> [jai skirtam] sprendimui įvykdyti“. Galiausiai STSĮT turi didelę diskreciją spręsti, ar kandidato, siekiančio įsidarbinti III pareigų grupės sutartininku, faktiškai vykdyta veikla gali būti laikoma atitinkama bent trejų metų profesine patirtimi.
Šiomis aplinkybėmis, kadangi Komisija atsižvelgdama į šio sprendimo motyvus turi dar kartą įgyvendinti savo diskreciją, kiek tai susiję su profesine patirtimi, kuria remiasi ieškovas, Tarnautojų teismas negali, nepakeisdamas Komisijos vertinimo savuoju, priteisti iš Komisijos sumokėti ieškovui sumą, atitinkančią skirtumą tarp ir toliau gaunamo jo darbo užmokesčio einant I pareigų grupės pareigas ir darbo užmokesčio, kurį jis būtų gavęs pagal III pareigų grupę.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 1 dalį, nepažeidžiant kitų šio reglamento II dalies 8 skyriaus nuostatų, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Pagal šio straipsnio 2 dalį, kai to reikalauja teisingumas, Tarnautojų teismas gali nuspręsti iš pralaimėjusios šalies priteisti tik dalį bylinėjimosi išlaidų arba nuspręsti, kad pralaimėjusi šalis visai jų neturi padengti.
Iš šio sprendimo motyvų matyti, kad Komisija iš esmės pralaimėjo bylą. Be to, ieškovas aiškiai reikalavo priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas. Kadangi šios bylos aplinkybėmis negalima pateisinti Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalies nuostatų taikymo, Komisija turi padengti savo ir ieškovo bylinėjimosi išlaidas.

Remdamasis šiais motyvais,
TARNAUTOJŲ TEISMAS (trečioji kolegija)
nusprendžia:

1.
Panaikinti 2012 m. kovo 6 d. Europos Komisijos sprendimą, kuriuo atsisakoma įdarbinti É. Marques III pareigų grupės sutartininku.

2.
Atmesti likusią ieškinio dalį.

3.
Europos Komisija turi padengti savo ir É. Marques bylinėjimosi išlaidas.

Van Raepenbusch
Barents
Bradley
Paskelbta 2013 m. rugsėjo 25 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Kanclerė
W. Hakenberg
Pirmininkas
S. Van Raepenbusch
(
*1
)	Proceso kalba: prancūzų.