CELEX: 62010CJ0317
Fellebbezés
Közösségi védjegy
40/94/EK rendelet
A 8. cikk (1) bekezdésének b) pontja
Az UNIWEB és UniCredit Wealth Management szóvédjegyek
Az UNIFONDS és UNIRAK nemzeti szóvédjegyek, valamint az UNIZINS nemzeti ábrás védjegy jogosultjának felszólalása
Az összetéveszthetőség értékelése
Gondolati képzettársítás (asszociáció) veszélye
Védjegysorozat vagy védjegycsalád

Fellebbezésével a Union Investment Privatfonds GmbH az Európai Unió Törvényszéke T‑303/06. és T‑337/06. sz., UniCredito Italiano
kontra OHIM – Union Investment Privatfonds (UNIWEB) egyesített ügyekben 2010. április 27‑én hozott ítéletének (a továbbiakban:
megtámadott ítélet) hatályon kívül helyezését kéri, amellyel a Törvényszék egyrészt hatályon kívül helyezte a Belső Piaci
Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) második fellebbezési tanácsának 2006. szeptember 5‑i (R 196/2005‑2.
és R 211/2005‑2. sz. egyesített ügyek) és 2006. szeptember 25‑i (R 456/2005‑2. és R 502/2005‑2. sz. egyesített ügyek) két
határozatát (a továbbiakban: vitatott határozatok), azon részükben, amely egyrészt helyt adott a fellebbező által az „UNIWEB”
és „UniCredit Wealth Management” szómegjelölések egyes szolgáltatások tekintetében közösségi védjegyeként történő, az UniCredito
Italiano SpA (a továbbiakban: UniCredito) által kért lajstromozásával szemben benyújtott felszólalásoknak, másrészt elutasította
a fellebbezőnek az említett határozatok ingatlanügyleteket érintő részének hatályon kívül helyezésére vonatkozó kérelmét.

Jogi háttér
A közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20‑i 40/94/EK tanácsi rendeletet (HL 1994. L 11., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás:
17. fejezet, 1. kötet, 146. o.) hatályon kívül helyezte a közösségi védjegyről szóló, 2009. február 26‑i 207/2009/EK tanácsi
rendelet (HL L 78., 1. o.), amely 2009. április 13‑án lépett hatályba. Mindazonáltal a jelen jogvita a Törvényszék előtt vitatott
aktusok kibocsátásának időpontjára tekintettel még a 40/94 rendelet hatálya alá tartozik.
A 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja az alábbiak szerint rendelkezik:
„A korábbi védjegy jogosultjának felszólalása alapján a megjelölés nem részesülhet védjegyoltalomban, ha
[…]
b)      azt azon a területen, ahol a korábbi védjegy oltalom alatt áll, a fogyasztók összetéveszthetik a korábbi védjeggyel való azonossága
vagy hasonlósága, valamint az érintett áruk, illetve szolgáltatások azonossága vagy hasonlósága miatt; az összetéveszthetőség
magában foglalja azt az esetet is, ha a fogyasztók a megjelölést gondolati képzettársítás (asszociáció) útján kapcsolhatják
a korábbi védjegyhez.”

A jogvita előzményei
2001. május 29‑én és augusztus 7‑én az UniCredito az „UNIWEB” és „UniCredit Wealth Management” szómegjelölések közösségi védjegyként
történő lajstromozása iránti kérelmet nyújtott be az OHIM‑nál bizonyos szolgáltatások, köztük a védjegyekkel ellátható termékek
és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított, 1957. június 15‑i Nizzai Megállapodás
(a továbbiakban: Nizzai Megállapodás) szerinti 36. osztályba tartozó, az alábbi leírásnak megfelelő szolgáltatások tekintetében:
–        UNIWEB szóvédjegy esetén: „Bankügyletek, pénzügyi ügyletek; valutaügyletek; biztosítás; információk nyújtása és tanácsadás
pénzügyi és biztosítási ügyekben, hitelkártya/terhelőkártya szolgáltatások, internetes bank- és pénzügyi szolgáltatások”;
–        UniCredit Wealth Management szóvédjegy esetén: „Bankügyletek, pénzügyi ügyletek; valutaügyletek; biztosítás; ingatlanügyletek;
pénzügyi információk”.
2002. március 6‑án és június 21‑én a fellebbező a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja alapján felszólalt az
említett védjegyek fentebb felsorolt szolgáltatások tekintetében történő lajstromozásával szemben.
A két felszólalás az 1979. április 2‑án bejelentett és azt azt követő év október 17‑én lajstromozott UNIFONDS és UNIRAK német
szóvédjegyeken, valamint az 1992. március 6‑án bejelentett és ugyanazon év július 10‑én lajstromozott német ábrás védjegyen
alapult, amely az előző két védjegyhez hasonlóan az említett 36. osztályba tartozó „tőkeberuházásra” vonatkozik, és megjelenítése
az alábbi:
2004. december 17‑i és 2005. február 28‑i határozatával az OHIM felszólalási osztálya helyt adott a felszólalásoknak az általuk
érintett valamennyi szolgáltatás tekintetében, az „ingatlanügyletek” kivételével.
A felszólalási osztály mindkét esetben lényegében úgy ítélte meg, hogy a fellebbező bizonyította a korábbi védjegyek tényleges
használatát, valamint azt a tényt, hogy jogosultja az „UNI” előtagot tartalmazó és védjegysorozatot vagy védjegycsaládot alkotó
védjegyeknek. A felszólalási osztály megállapította, hogy a lajstromoztatni kívánt védjegyek és a korábbi védjegyek között
fennáll az összetévesztés veszélye, ideértve a gondolati képzettársítás (asszociáció) veszélyét, az „ingatlanügyletek” kivételével,
amelyekkel kapcsolatban úgy ítélte meg, hogy e szolgáltatások és a korábbi védjegyekkel érintett szolgáltatások nem hasonlóak.
2005. február 17‑én és április 21‑én az UniCredito fellebbezést nyújtott be az OHIM felszólalási osztályának e határozataival
szemben, és hasonlóképpen járt el a fellebbező is 2005. február 11‑én és április 28‑án.
A vitatott határozatokkal az OHIM második fellebbezési tanácsa e fellebbezéseket elutasította. A fellebbezési tanács, osztva
a felszólalási osztály elemzését, mindkét határozatban megállapította különösen, hogy a fellebbező bizonyította a védjegysorozatot
alkotó védjegyek tényeleges használatát, valamint azt, hogy a lajstromoztatni kívánt védjegy olyan jellegzetességeket mutat,
amelyek e sorozathoz kapcsolhatják, miáltal az érintett közönség az említett előtagot, amikor azt tőkeberuházással kapcsolatban
használják, gondolatban a fellebbezővel társíthatja.

A Törvényszék előtti kereset és a megtámadott ítélet
Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2006. november 6‑án és 28‑án érkezett keresetleveleivel az UniCredito kereseteket indított
a vitatott határozatok hatályon kívül helyezése iránt. Az Elsőfokú Bíróság előtti tárgyaláson pontosította, hogy e keresetek
csupán e határozatok részleges, azon részükben történő hatályon kívül helyezésére irányulnak, amelyben helyt adtak az „UNIWEB”
és „UniCredit Wealth Management” szóvédjegyek Nizzai Megállapodás szerinti 36. osztályba tartozó, az ingatlanügyleteken kívüli
szolgáltatások tekintetében közösségi védjegyként történő lajstromozásával szemben benyújtott felszólalásoknak.
A fellebbező mindkét ügyben a keresetek elutasítását, valamint a vitatott határozatok részleges hatályon kívül helyezését
kérte, továbbá azt, hogy az Elsőfokú Bíróság teljes egészükben, tehát az ingatlanügyletekre vonatkozó részükben is adjon helyt
az UNIWEB és UniCredit Wealth Management védjegyek lajstromozásával szemben benyújtott felszólalásoknak.
Az OHIM a kereset elutasítását kérte.
A Törvényszék a megtámadott ítéletben:
–        ítélethozatal céljából egyesítette a két ügyet;
–        hatályon kívül helyezte az OHIM második fellebbezési tanácsának 2006. szeptember 5‑i határozatát azon részében, amely a Nizzai
Megállapodás 36. osztályába tartozó „bankügyletek, pénzügyi ügyletek, valutaügyletek, biztosítás, információk nyújtása és
tanácsadás pénzügyi és biztosítási ügyekben, hitelkártya/terhelőkártya szolgáltatások, internetes bank- és pénzügyi szolgáltatások”
vonatkozásában helyt adva az UNIWEB védjegy lajstromozásával szembeni felszólalásoknak, elutasította az UniCredito fellebbezését;
–        hatályon kívül helyezte az OHIM második fellebbezési tanácsának 2006. szeptember 25‑i határozatát azon részében, amely a 36. osztályba
tartozó „bankügyletek, pénzügyi ügyletek, valutaügyletek, biztosítás és pénzügyi információk nyújtása” vonatkozásában helyt
adva az UniCredit Wealth Management védjegy lajstromozásával szembeni felszólalásoknak, elutasította az UniCredito fellebbezését;
–        elutasította a fellebbező kérelmeit; és
–        kötelezte a feleket a saját költségeik viselésére.
Fenti ítéletével a Törvényszék az UniCredito által hivatkozott egyetlen, a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának
megsértésére alapított jogalapnak adott helyt.
A Törvényszék a megtámadott ítélet 33., 34. és 37–40. pontjában a T‑194/03. sz., Il Ponte Finanziaria kontra OHIM – Marine
Enterprise Projects (BAINBRIDGE) ügyben 2006. február 23‑án hozott ítéletére (EBHT 2006., II‑445. o.; a továbbiakban: a BAINBRIDGE‑ügyben
hozott ítélet) hivatkozva úgy ítélte meg a megtámadott ítélet 41. pontjában, hogy a jelen ügyben az OHIM nem vizsgálta meg
alaposan a lajstromoztatni kívánt védjegyek hivatkozott sorozathoz való kapcsolódásának körülményét, mindössze annak megjegyzésére
szorítkozott, hogy a védjegyek mindegyike két elem, nevezetesen a valamennyiükben közös „UNI” elem és különböző kifejezések,
úgymint a „web” és „credit wealth management” kifejezések összetételéből áll, amelyek az e védjegyekkel érintett szolgáltatások
tekintetében nem rendelkeznek megkülönböztető képességgel.
A Törvényszék úgy ítélte meg a megtámadott ítélet 42. pontjában, hogy sem az „UNI” előtag megkülönböztető képessége, sem a
szóban forgó védjegyek összehasonlításának többi szempontja nem enged arra következtetni, hogy fennállna az összetévesztés
veszélye. Ezen előtag megkülönböztető képességével kapcsolatban a Törvényszék kimondta az említett ítélet 43. pontjában, hogy
ezen előtag önmagában, benne rejlő módon nem eredményezheti azt, hogy a közönség a lajstromoztatni kívánt védjegyeket gondolatban
a hivatkozott védjegysorozathoz társítja. A Törvényszék úgy vélte ugyanezen ítélet 44. pontjában, hogy a sorozathoz tartozó
védjegyek pénzügyi ágazatban való tényleges használata és a tőkeberuházási árfolyamokra vonatkozó információk rendszeres,
betűrendben való közzététele nem képesek bizonyítani, hogy az „UNI” előtag önmagában alkalmas a tőkealapok eredetének megjelölésére.
Ebben az összefüggésben a megtámadott ítélet 45. pontjában a Törvényszék megállapította, hogy a felszólalási eljárás folyamán
benyújtott újságkivágások említést tesznek egy olyan, „UNI” előtagot tartalmazó tőkealapról, amely nem a fellebbező kezelése
alá tartozik. A Törvényszék úgy ítélte meg, hogy noha e tekintetben e fellebbezési tanács helytállóan állapította meg, hogy
„az olyan tőkealapok esetében, amelyek neve nem „united” […] és „universal” szóval kezdődik […], olyan, nem felbontható kifejezésről
van szó, amelynek első betűi – „uni” – , a szó szerkezetének szerves részét képezik”, egyáltalán nem egyértelmű, hogy ugyanez
állna fenn az „unico” szóval kezdődő védjegyek esetében, mivel e szót az érdekelt németországi közönség nem társítja szükségképp
az olasz „unico” (egyetlen) szóval, hanem értheti tartalom nélküli rövidítésnek is.
Ezen túlmenően a megtámadott ítélet 46. pontjában a Törvényszék felhívja a figyelmet arra, hogy a fellebbező által benyújtott
újságkivágásokban a kezelő társaság neve az általa kezelt tőkelapok listájának élén szerepel, miáltal nehezen képzelhető el,
miként hihetné az érintett közönség, amelynek figyelmi képessége viszonylag jelentős, hogy a lajstromoztatni kívánt védjegyekkel
megjelölt tőkealapokat egy másik társaság kezeli, mint amelynek neve azon csoport élén áll, amelyhez tartoznak.
Az összehasonlítás további szempontjaival kapcsolatban a Törvényszék megállapította a megtámadott ítélet 47. pontjában, hogy
a fellebbező a közös „UNI” előtagon túl nem bizonyította a szóban forgó védjegyek közötti egyéb hasonlóságok fennállását,
ezzel szemben azok között szemantikai eltérés van, mivel az „UNI” előtaghoz kapcsolódó szavak az UNIWEB és UniCredit Wealth
Management védjegyekben angolul, míg a hivatkozott korábbi védjegyekben német kifejezések.
A Törvényszék azt a következtetést vonta le a megtámadott ítélet 48. pontjában, hogy az OHIM előtt benyújtott bizonyítékok
– a korábbi védjegyek tényleges használata és az említett közös előtag jelenlétének ellenére – nem alkalmasak annak bizonyítására,
hogy ezen előtag önmagában vagy más elemekkel alkotott összetételben azt eredményezheti, hogy a közönség a lajstromoztatni
kívánt védjegyeket gondolatban a hivatkozott védjegysorozathoz társítja.
Következésképpen a Törvényszék, miután az UniCredito által keresetei alátámasztásául hivatkozott egyetlen jogalapjának helyt
adott, a fellebbező által annak alátámasztásául hivatkozott, ugyancsak a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának
megsértésére alapított jogalapot, hogy a bíróság az általa benyújtott felszólalásoknak is adjon helyt az ingatlanügyletek
tekintetében, elutasította.

A felek kérelmei
Fellebbezésében a fellebbező azt kéri, hogy a Bíróság helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet, és utasítsa el az UniCredito
által a Törvényszék előtt benyújtott kereseteket. Ezen túlmenően kéri a vitatott határozatok hatályon kívül helyezését azon
részükben, amelyek elutasították az UNIWEB és UniCredit Wealth Management védjegyek ingatlanügyletek tekintetében történő
lajstromozásával szemben benyújtott felszólalásait, és e felszólalásoknak adjon helyt.
Az OHIM azt kéri, hogy a Bíróság adjon helyt a fellebbezésnek, és az UniCreditót kötelezze a költségek viselésére.
Az UniCredito azt kéri, hogy a Bíróság utasítsa el a fellebbezést, és a fellebbezőt kötelezze a költségek viselésére.

A fellebbezésről

A felek érvei
Fellebbezése alátámasztásául a fellebbező a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértésére alapított jogalapra
hivatkozik. Azt állítja, hogy a Törvényszék nem vette tekintetbe a jogvita tényállásának valamennyi körülményét, miáltal a
megtámadott ítélet hiányos, ennélfogva téves ténybeli helyzeten alapul.
A fellebbező szerint ugyanis az összetéveszthetőség német közönség szempontjából történő értékelése során a Törvényszéknek
tekintetbe kellett volna vennie a német bíróságok és a Deutsche Patent- und Markenamt (német szabadalmi és védjegyhivatal)
felszólalási osztály előtt benyújtott számos határozatát, amelyek ezen összetévesztés veszélyének fennállását bizonyítják.
A fellebbező úgy véli, hogy ha a Törvényszék ténylegesen tekintetbe vette volna a német közönség szempontját, nem jutott volna
arra a téves megállapításra, mely szerint a „web” elem angol szó, míg az ehhez „UNI” előtaggal kapcsolódó szavak kivétel nélkül
németek.
Ezen túlmenően a Törvényszék csupán a fellebbező felszólásainak alapjául szolgáló három korábbi védjegyet vette tekintetbe,
noha a gondolati képzettársítás (asszociáció) veszélyének értékelése során azon védjegysorozat egészét vizsgálnia kellett
volna, amelynek a fellebbező a jogosultja. Ha ezeket is figyelembe vette volna, megállapítást nyert volna, hogy az „UNI” előtaghoz
angol szavak is társulnak, és a lajstromozott védjegyek szerkezete nem mutat olyan különbséget, amely megakadályozhatná, hogy
az érintett közönség akár az UNIWEB, akár az UniCredit Wealth Management védjegyet gondolatban védjegysorozatához társítsa.
A Törvényszék, azon előfeltevése alapján, miszerint az érintett közönség a tőkealapok elnevezését kizárólag a pénzügyi tárgyú
újságok lapjain találja meg, tévesen állapította meg, hogy ehhez az elnevezéshez mindig társul a tőkealapokat kezelő gazdasági
szereplők vagy társaságok nevének megjelölése. E vonatkozásban nem vette tekintetbe a tárgyaláson előadott bizonyítékokat.
A fellebbező hangsúlyozza, hogy ő mintegy 90 olyan védjegy jogosultja, amelyek az „UNI” előtagot tartalmazzák különböző elemekhez
társulva, és ezen előtag, amely egyébiránt önmagában is védjegyeinek egyike, megkülönböztető elemnek tekinthető. Ilyen körülmények
között, mivel az „UNIWEB” és „UniCredit Wealth Managament” szómegjelölések szerkezete azonos, tagadhatatlan, hogy fennáll
az összetévesztés veszélye, amely abból ered, hogy az érintett közönség e szómegjelöléseket gondolatban társíthatja azon védjegyekkel,
amelyeknek ő a jogosultja, még abban az esetben is, ha más gazdasági szereplők is kezelnek tőkealapokat, amelyek elnevezése
„united”, „universal” vagy „unico” elemet tartalmaz.
Az ingatlanügyletekre vonatkozó kérelemmel kapcsolatban, amelyet a Törvényszék elutasított, a fellebbező azt állítja, hogy
az ilyen típusú szolgáltatások és a befektetési műveletek közel állnak egymáshoz.
Az OHIM a fellebbezőhöz hasonlóan úgy véli, hogy a Törvényszék a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja tekintetében
tévesen alkalmazta a jogot.
Az OHIM a BAINBRIDGE‑ügyben hozott ítéletre hivatkozva úgy véli, hogy a lajstromoztatni kívánt védjegyek egyértelműen olyan
jellegzetességeket mutatnak, amelyek azokat a fellebbező által hivatkozott védjegysorozathoz kapcsolhatják. E vonatkozásban
felhívja a figyelmet arra, hogy az „UNI” elemet a lajstromoztatni kívánt védjegyekben ugyanolyan elhelyezkedésben használják,
mint az ő, az említett sorozatot alkotó védjegyében, ezen elem nem rendelkezik eltérő szemantikai tartalommal, és megkülönböztető
képsségét kiemeli az, hogy egyéb szóelemek követik, mint a „web” és „Credit Wealth Management”, amelyek a pénzügyi ágazatban
még a német referenciaközönség körében is leíró jellegűek, és nem rendelkeznek megkülönböztető képességgel.
A Törvényszék nem foglalt állást az „UNI” előtag benne rejlő megkülönböztető képességének tárgyában, ezzel megsértette azt
az elvet, melynek értelmében azt, hogy fennáll‑e az összetévesztés veszélye, az adott ügy minden lényeges elemét, főként a
korábbi védjegy megkülönböztető képességét figyelembe véve kell vizsgálni. A Törvényszék ehhez hasonlóan azt az okot sem mutatta
be, amely folytán az „UNI” előtag önmagában nem eredményezheti azt, hogy a közönség a lajstromoztatni kívánt védjegyeket gondolatban
a fellebbező által hivatkozott sorozathoz társítja.
Továbbá a Törvényszék nem vizsgálta konkrétan a védjegyek német közönség általi észlelését. E vonatkozásban a legcsekélyebb
súlyt sem tulajdonított a Deutsche Patent- und Markenamt számos határozatának, noha azok egyértelműen tükrözik az érintett
közönség észlelését, és olyan tényezőknek tekinthetők, amelyeket tekintetbe kellett volna venni, még ha e határozatok nem
is kötik sem az OHIM‑ot, sem pedig a Törvényszéket.
A Törvényszék a BAINBRIDGE‑ügyben hozott ítéletben elismerte, hogy ugyanazon megkülönböztető elem jelenlétében még akkor is
fennállhat az összetévesztés veszélye, ha a védjegyek szó- vagy grafikus elemek hozzáillesztése révén különböznek egymástól.
Következésképpen az ok, amelynek folytán a Törvényszék álláspontja szerint a jelen ügyben a „web”,„credit”, „wealth management”,
„zins”, „fonds” és „rak” kifejezések jelentése lehetővé teszi annak megállapítását, hogy az azokból eredő szemantikai eltérés
kizárja az összetéveszthetőséget, nehezen érthető. Ezen túlmenően egy ilyen megállapítás nem veszi tekintetbe azt, hogy e
kifejezések, amelyek közvetlenül leíró jellegűek, vagy Németországban a pénzügyi nyelvben gyakorta használatosak, nem teszik
lehetővé az érintett közönség számára annak észlelését, hogy e védjegyek eltérő vállalkozások pénzügyi szolgáltatásait vagy
termékeit jelölik, mivel az angol kifejezések használata gyakori a pénzügyi ágazatban.
Azon körülményekkel kapcsolatban, amelyek között az érintett közönség a szóban forgó védjegyekkel találkozik, meg kell jegyezni,
hogy noha azokat mindig megelőzi az érintett tőkealapokat kezelő társaság neve, ez önmagában nem zárja ki az összetévesztés
veszélyének fennállását, mivel a német fogyasztó, aki már ismeri a fellebbező által kínált tőkealapokat, azt hiheti, hogy
a többi, ugyancsak az „UNI” előtagot tartalmazó tőkealap ahhoz gazdaságilag kapcsolódó vállalkozások kezelésében van.
Egyebekben a Törvényszék azon megállapítással, miszerint a fellebbezési tanács nem vizsgálta meg alaposan a lajstromoztatni
kívánt védjegyek hivatkozott védjegysorozathoz való kapcsolódásának követelményét, továbbá nem bizonyította, hogy az összetévesztés
veszélyének megállapítása tekintetében az „UNI” közös elemen kívüli egyéb hasonlóságok is fennállnak, eltorzította és elferdítette
az említett tanács által végzett elemzést.
Az UniCredito a fellebbezés elutasítását kérve mindenekelőtt azt állítja, hogy az e fellebbezés alátámasztásául hivatkozott
jogalapok elfogadhatatlanok, mivel a fellebbező arra hivatkozik, hogy a megtámadott ítélet a tények téves értékeléséből eredő
hibában szenved.
A továbbiakban az UniCredito fenntartja, hogy a Törvényszék fellebbező által bírált értékelései, mind az „UNI” előtagot tartalmazó,
de nem a fellebbező kezelésében lévő tőkealapok elnevezéseinek léte, mind azon tény vonatkozásában, hogy ezen elnevezésekhez
az újságokban mindig társul a tőkealapokat kezelő társaságok elnevezése vagy ezen előtag angol vagy német szavakkal való összetétele,
kiegészítő és másodlagos jellegűek az összetéveszthetőség hiánya tekintetében a Törvényszék által végzett átfogó és tényszerű
értékeléshez képest, következésképpen nem érvényteleníthetik ezen értékelést.
Az UniCredito a fellebbezőnek a nemzeti közigazgatási és igazságszolgáltatási szervek határozatainak tekintetbevételére vonatkozó
kötelezettséggel kapcsolatos érve ellenében azt hozza fel, hogy a nemzeti és a közösségi védjegyszabályozások autonóm és egymástól
független rendszerek.
Az a kifogás sem megalapozott, amellyel a fellebbező felrója, hogy a Törvényszék az összetéveszthetőség mérlegelése céljából
kizárólag a felszólalás alapjául szolgáló három korábbi védjegyet vette tekintetbe, nem pedig az általa hivatkozott sorozat
részét képező valamennyi védjegyet. Ez a kifogás, mivel az említett felszólalások alapjául e három védjegy szolgált, ellentmondásos,
és a BAINBRIDGE‑ügyben hozott ítélet fényében nem megalapozott. Ezen ítélet, amely azon az elven alapul, mely szerint védjegysorozat
esetében az összetéveszthetőség értékelése során tekintetbe kell venni annak veszélyét, hogy a közönség a lajstromoztatni
kívánt védjegyet a sorozathoz tartozónak véli, egyáltalában nem teszi szükségessé e védjegynek a sorozat bármely védjegyével
külön-külön történő összahasonlítását.
Végül az ingatlanügyletekkel kapcsolatban az UniCredito arra hivatkozik egyrészt, hogy azok nem mutatnak hasonlóságot a többi
pénzügyi szolgáltatással, másrészt hogy az ütköző védjegyek között nem áll fenn az összetévesztés veszélye, még a szigorú
értelemben vett pénzügyi szolgáltatások vonatkozásában sem.

A Bíróság álláspontja
Az UniCredito azt állítja, hogy a fellebbezés elfogadhatatlan azon részében, amely a tények megtámadott ítéletben foglalt
értékelését kétségbe vonja. E tekintetben meg kell állapítani, hogy a fellebbező kifogásolja, hogy a Törvényszék megsértette
a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontját azzal, hogy nem vette tekintetbe az ügy minden egyes körülményét, és
különösen azon veszély tekintetében, hogy a közönség a lajstromoztatni kívánt védjegyeket gondolatban az általa hivatkozott
védjegysorozathoz vagy védjegycsaládhoz társíthatja, nem vette figyelembe a német közönség szempontját.
Márpedig az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében a közönség tudatában fennálló összetévesztés veszélyét átfogóan kell értékelni,
figyelembe véve az ügy valamennyi releváns tényezőjét (lásd ebben az értelemben a C‑251/95. sz. SABEL‑ügyben 1997. november
11‑én hozott ítélet [EBHT 1997., I‑6191. o.] 22. pontját; a C‑342/97. sz. Lloyd Schuhfabrik Meyer ügyben 1999. június 22‑én
hozott ítélet [EBHT 1999., I‑3819. o.] 18. pontját; a C‑334/05. P. sz., OHIM kontra Shaker ügyben 2007. június 12‑én hozott
ítélet [EBHT 2007 I‑4529. o.] 34. pontját és a C‑193/06. P. sz., Nestlé kontra OHIM ügyben 2007. szeptember 20‑án hozott ítélet
33. pontját). Noha e tényezők mérlegelése ténykérdés, amely nem tartozik a Bíróság felülvizsgálata alá, ezen tényezők összessége
figyelembevételének elmulasztása mindazonáltal téves jogalkalmazást valósít meg (lásd ebben az értelemben a C‑51/09. P. sz.,
Becker kontra Harman International Industries ügyben 2010. június 24‑én hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 40. pontját),
és mint ilyenre, fellebbezés keretében hivatkozni lehet a Bíróság előtt.
Ugyanez vonatkozik az OHIM által előterjesztett azon kifogásra, mely szerint a Törvényszék elferdítette a fellebbezési tanács
által végzett elemzést, mivel valamely aktus tartalmának elferdítése ugyancsak téves jogalkalmazást valósít meg (lásd a C‑164/98. P. sz.,
DIR International Film és társai kontra Bizottság ügyben 2000. január 27‑én hozott ítélet [EBHT 2000., I‑447. o.] 48. pontját).
Ebből az következik, hogy az UniCredito által felhozott elfogadhatatlansági kifogást el kell utasítani.
Ami az ügy érdemét illeti, meg kell állapítani, hogy a vitatott határozatok hatályon kívül helyezése alátámasztásául a Törvényszék
a megtámadott ítélet 35., 36. és 41. pontjában az alábbiakat mondta ki:
„35      A jelen ügyben a fellebbezési tanács azon értékelése, mely szerint [a fellebbező által] hivatkozott UNIFONDS, UNIRAK és UNIZINS
korábbi védjegyek a BAINBRIDGE‑ügyben hozott ítélet értelmében vett »sorozatot« alkotnak […] lényegében azon megfontolásokon
nyugszik, miszerint a három védjegy közös »UNI« előtagja megkülönböztető képességgel rendelkezik a pénzügyi szolgáltatások
területén, és e védjegyek tényleges használatát [a fellebbező] bizonyította.
36      A fellebbezési tanács, miután megállapította a »védjegysorozat« fennállását, szinte automatikus módon azt a következtetést
vonta le, hogy az érintett közönség az »UNI« előtagot, amennyiben azt tőkeberuházással kapcsolatban használják, gondolatban
[a fellebbezővel] társítja, ennélfogva az ütköző védjegyek között fennáll az összetévesztés veszélye.
[…]
41      A jelen ügyben az OHIM nem vizsgálta meg alaposan a bejelentett védjegyek felszólalás alátámasztásául hivatkozott sorozathoz
való kapcsolódásának körülményét. A fellebbezési tanács mindössze annak megjegyzésére szorítkozott, hogy a védjegyek mindegyikét
két önálló elem, nevezetesen a közös »UNI« elem, valamint különböző kifejezések, úgymint a »web« és »credit wealth management«
alkotja, amelyek a bejelentett szolgáltatások tekintetében nem rendelkeznek megkülönböztető képességgel.”
Azon kifogással kapcsolatban, mely szerint a Törvényszék ezzel elferdítette a fellebbezési tanács által végzett elemzést,
meg kell állapítani, hogy a fellebbezési tanács 2006. szeptember 5‑i határozatának 36. és 37. pontjában az alábbiakat adta
elő:
„36      A jelen ügyben a [z UniCredito] védjegy[ének] és [a fellebbező] védjegy[einek] azonos a szerkezetük. Azok két önálló elem,
nevezetesen a közös »UNI« elem, valamint más-más kifejezések összetételéből állnak. Mindazonáltal ez nem elegendő annak megállapításához,
hogy az UNIWEB védjegy rendelkezik azon jellemzőkkel, amelyek lehetővé teszik, hogy a közönség [a fellebbező] védjegyét gondolatban
az »UNI-« védjegyeivel társítsa. Lehetséges, hogy a közös elem kizárólag leíró jellegű, vagy hogy nem rendelkezik megkülönböztető
képességgel, amely esetben [a fellebbező] nem hivatkozhat eredményesen a »védjegycsaládhoz« kapcsolódó érvre.
37      Az »UNI« közös elem megkülönböztető képességét a szóban forgó áruk és szolgáltatások érintett közönség általi észlelésének
alapján kell értékelni. Ezen értékelés szempontjából nemcsak az »UNI« elem benne rejlő tulajdonságai relevánsak, hanem ugyanezen
elem használata is. Németországban, ahol az átlagos célfogyasztó található, az »uni« szó az »uni«‑ra, egyetlen színből állóra,
valamint az Unira, az egyetem köznyelvben használt kicsinyítő képzős formájára utal. A szóban forgó szolgáltatásokkal kapcsolatban,
úgy tűnik, e kifejezésnek nincs egyértelmű és azonnali jelentése. A jelen ügyben továbbá [a fellebbező] bemutatta, többek
között 2001. szeptember 30‑i üzleti jelentése, valamint a féléves jelentése és újságkívágások által, hogy az »UNI« előtagot
tartalmazó három védjegyét »tőkeberuházás« tekintetében használja Németországban.”
A 2006. szeptember 25‑i határozat 40. és 41. pontjának megfogalmazása hasonló, és a 40. pontban ezen túlmenően a következőket
jegyezte meg a fellebbezési tanács:
„Hangsúlyozni kell, hogy a [z UniCredito] védjegy[é]hez kapcsolódó »Wealth Management« kifejezést olyan angol szavak alkotják,
amelyek a pénzügyi területen széles körben használatosak az érintett területen, azaz Németországban a pénzügyi/befektetési,
könyvelői/adószakértői és jogi-pénzügyi tanácsadási funkciókat egyesítő szolgáltatások tekintetében. Következésképpen a »Wealth
Management« szóösszetétel nem rendelkezik megkülönböztető képességgel a bejelentett szolgáltatások tekintetében.”
Úgy tűnik tehát, hogy a Törvényszék azon megállapításával, hogy a fellebbezési tanács „szinte automatikus módon” és a lajstromoztatni
kívánt védjegyek hivatkozott sorozathoz való kapcsolódása körülményének „alapos vizsgálata” nélkül állapította meg, hogy fennáll
az összetévesztés veszélye, és csupán e sorozat létét, továbbá azt állapította meg, hogy az említett védjegyeket a közös „UNI”
elem alkotja különböző, megkülönböztető képességgel nem rendelkező kifejezésekkel öszetételt alkotva, elferdítette a vitatott
határozatok tartalmát.
E ténynél fogva a Törvényszék elmulasztotta azon szempontok vizsgálatát, amelyekre a fellebbezési tanács értélései vonatkoztak,
és amelyekre a jelen ítélet 49. és 50. pontja emlékeztet. Ez igaz különösen a fellebbezési tanácsnak az összehasonlított védjegyek
azonos szerkezetére, az azokban közös „UNI” elem érintett közönség szempontjából való megkülönböztető képességére és a „Wealth
Management” szavak megkülönböztető képességének hiányára vonatkozó megállapításokra. Ennélfogva a Törvényszék nem kellő módon
indokolta ítéletét.
Azon kifogással kapcsolatban, mely szerint a Törvényszék tévesen alkalmazta a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontját,
emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint fennáll a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének
b) pontja szerinti összetévesztés veszélye, ha a vásárlóközönség azt hiheti, hogy a szóban forgó áruk vagy szolgáltatások
ugyanattól a vállalkozástól, vagy adott esetben gazdaságilag egymással kapcsolatban álló vállalkozásoktól származnak (lásd
ebben az értelemben a C‑39/97. sz. Canon‑ügyben 1998. szeptember 29‑én hozott ítélet [EBHT 1998., I‑5507. o.] 29. pontját;
a fent hivatkozott Lloyd Schuhfabrik Meyer ügyben hozott ítélet 17. pontját; a fent hivatkozott OHIM kontra Shaker ügyben
hozott ítélet 33. pontját és a Nestlé kontra OHIM ügyben hozott ítélet 32. pontját).
Abban az esetben, ha a felszólalást több olyan védjegy fennállására alapozták, amelyek közös jellegzetességeik alapján ugyanazon
család vagy sorozat tagjának minősülhetnek, az összetévesztés veszélye fennállásának értékelése érdekében figyelembe kell
venni azt, hogy védjegycsalád vagy védjegysorozat esetén az összetéveszthetőséget az a tény eredményezi, hogy a fogyasztó
tévedhet a bejelentett védjeggyel jelölt áruk vagy szolgáltatások származását vagy eredetét illetően, és tévesen azt feltételezheti,
hogy a lajstromoztatni kívánt védjegy ehhez a családhoz vagy sorozathoz tartozik (lásd ebben az értelemben a  C‑234/06. P. sz.,
Il Ponte Finanziaria kontra OHIM ügyben 2007. szeptember 13‑án hozott ítélet [EBHT 2007., I‑7333. o.] 62. és 63. pontját,
valamint a C‑16/06. P. sz., Les Éditions Albert René kontra OHIM ügyben 2008. december 18‑án hozott ítélet [EBHT 2008., I‑10053. o.]
101. pontját).
Amint arra a jelen ítélet 45. pontja emlékeztet, a közönség tudatában fennálló összetévesztés veszélyét átfogóan kell értékelni,
figyelembe véve az ügy valamennyi releváns tényezőjét.
A jelen ügyben a Törvényszék anélkül vetette el az összetévesztés veszélyének fennállását, hogy figyelembe vette volna az
ügy valamennyi releváns tényezőjét, és konkrétan vizsgálta volna, hogy fennáll‑e a veszélye annak, hogy az érintett közönség
azt hiheti, hogy a lajstromoztatni kívánt védjegyek a fellebbező által hivatkozott védjegysorozat részét képezik, ezáltal
a szóban forgó szolgáltatások eredetét illetően téved, és azt gondolja, hogy azok ugyanattól a vállalkozástól vagy adott esetben
gazdaságilag egymással kapcsolatban álló vállalkozásoktól származnak.
Ugyanis, amint azt a fellebbező és az OHIM állítja, a megtámadott ítéletben hibás mindenekelőtt az összehasonlítandó védjegyek
szerkezetére, valamint arra vonatkozó elemzés, hogy az e védjegyekben közös elem, vagyis az „UNI” előtag elhelyezkedése miként
befolyásolja azok érintett közönség általi észlelését.
Ezt követően, a közös elem esetleges megkülönböztető képességével kapcsolatban, a Törvényszék kijelentette a megtámadott ítélet
43. pontjában, hogy ezen elem önmagában, benne rejlő módon nem eredményezheti azt, hogy a közönség a lajstromoztatni kívánt
védjegyeket gondolatban a fellebbező által hivatkozott védjegysorozathoz társítja. Mindazonáltal, amint arra lényegében mind
a fellebbező, mind az OHIM hivatkozott, a Törvényszék ezen állítását nem támasztotta alá, következésképpen ilyen szempontból
nem elemezte a fellebbezési tanácsnak e védjegyek érintett közönség általi észlelésére vonatkozó értékeléseit, és ítéletét
e tekintetben nem is indokolta.
Továbbá a Törvényszék a megtámadott ítélet 44–46. pontjában a fellebbező általa hivatkozott védjegysorozat általa történő
használatát vizsgálva úgy vélte – olyan, a tények értékelésének körébe tartozó indokok folytán, amelynek felülvizsgálata nem
a Bíróság feladata –, hogy nehezen elképzelhető, miként hihetné az érintett közönség, hogy a lajstromoztatni kívánt védjegyekkel
megjelölt tőkealapokat egy másik társaság kezeli, mint amelynek neve az újságkivágásokban az említett alapok listájának élén
szerepel. Mindazonáltal a jelen ítélet 53. pontjában kimondott elvre tekintettel a Törvényszék – anélkül, hogy ítéletében
téves jogalakalmazást valósítana meg – nem tartózkodhatott volna annak vizsgálatától, hogy legalábbis e közönség nem hiheti‑e,
hogy azok gazdaságilag egymáshoz kapcsolódó vállalkozások által kínált szolgáltatásoknak felelnek meg.
Végezetül az összehasonlítandó védjegyeket alkotó többi elemmel kapcsolatban a Törvényszék a megtámadott ítélet 47. pontjában
egyedül azt mondta ki, hogy az „UNI” előtaghoz kapcsolódó szavak valamennyi lajstromoztatni kívánt védjegyben angol, míg a
felszólalás alapjául szolgáló valamennyi korábbi védjegyben német kifejezések. A Törvényszék, azon túl, hogy nem vizsgálta
meg, hogy ezen eltérés folytán a szóban forgó pénzügyi szolgáltatásokra és az érintett közönségre tekintettel elvethető‑e
annak veszélye, hogy a közönség azt hiheti, hogy a lajstromoztatni kívánt védjegyek a fellebbező által hivatkozott védjegysorozathoz
tartoznak, nem mérlegelte, hogy ezen elemek leíró jellegűek, vagy sem, illetve rendelkeznek‑e megkülönböztető képességgel,
vagy sem.
Következésképpen, a jelen ítélet 52. és 57–60. pontjában foglaltakra tekintettel a Törvényszék a megtámadott ítélet 48. pontjában
nem vonhatta le érvényesen azt a következtetést, hogy az OHIM előtt benyújtott bizonyítékok – a korábbi védjegyek tényleges
használata és az említett közös előtag jelenlétének ellenére – nem alkalmasak annak bizonyítására, hogy ezen előtag önmagában
vagy más elemekkel alkotott összetételben azt eredményezheti, hogy a közönség a lajstromoztatni kívánt védjegyeket gondolatban
a hivatkozott védjegysorozathoz társítja”, illetve ugyanazon ítélet 49. pontjában azt, hogy a fellebbezési tanács tévesen
vélte úgy, hogy az ütköző védjegyek tekintetében fennáll a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja szerinti összetévesztés
veszélye.
Ebből az következik, hogy a fellebbezés egyetlen jogalapjának, anélkül hogy a fellebbező többi érvét meg kellene vizsgálni,
és főként határozni kellene az ingatlanügyletekre vonatkozó felszólalások elutasítását alátámasztó rész tárgyában, helyt kell
adni, és a megtámadott ítéletet hatályon kívül kell helyezni.
A Bíróság alapokmánya 61. cikke első bekezdésének második mondata értelmében a Bíróság a Törvényszék határozatának hatályon
kívül helyezése esetén az ügyet határozathozatalra visszautalhatja a Törvényszék elé.
Jelen esetben az összetéveszthetőség átfogó értékelése a tények összetett értékelését teszi szükségessé annak vizsgálata céljából,
hogy fennáll‑e annak veszélye, hogy – amint azt az OHIM fellebbezési tanácsa megállapította – az érintett közönség azt hiheti,
hogy a lajstromoztatni kívánt védjegyek a fellebbező által hivatkozott védjegysorozat részét képezik. Ennélfogva az ügyet
vissza kell utalni a Törvényszék elé, hogy hozzon új határozatot az UniCredito által előtte benyújtott keresetek tárgyában,
valamint a fellebbező által a vitatott határozatok részbeni hatályon kívül helyezése iránt benyújtott kérelmek tárgyában,
és a fellebbezéshez kapcsolódó költségekről jelenleg nem kell határozni.
A fenti indokok alapján a Bíróság (negyedik tanács) a következőképpen határozott:
1)
A Bíróság hatályon kívül helyezi az Európai Unió Törvényszékének T‑303/06. és T‑337/06. sz., UniCredito Italiano kontra OHIM
– Union Investment Privatfonds (UNIWEB) egyesített ügyekben 2010. április 27‑én hozott ítéletét.
2)
A Bíróság az ügyet visszautalja az Európai Unió Törvényszéke elé.
3)
A Bíróság a költségekről jelenleg nem határoz.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: olasz.