CELEX: 62009CJ0494
Trimitere preliminară
Admisibilitate
Drept vamal
Contingent tarifar
Codul vamal
Articolul 239
Regulamentul (CEE) nr. 2454/93
Articolele 308a, 308b și 905
Regulamentul (CE) nr. 975/2003
Ton
Epuizarea contingentului
Data deschiderii
Duminică

Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea articolului 239 din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92
al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar (JO L 302, p.1, Ediție specială, 02/vol. 5, p. 58),
astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1791/2006 al Consiliului din 20 noiembrie 2006 (JO L 363, p. 1, Ediție
specială, 01/vol. 7, p. 15, denumit în continuare „Codul vamal”), precum și a articolelor 308a-308c și 905 din Regulamentul
(CEE) nr. 2454/93 al Comisiei din 2 iulie 1993 de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2913/92
al Consiliului de instituire a Codului vamal comunitar (JO L 253, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 7, p. 3), astfel cum a fost
modificat prin Regulamentul (CE) nr. 214/2007 al Comisiei din 28 februarie 2007 (JO L 62, p. 6, denumit în continuare „regulamentul
de aplicare”).
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Bolton Alimentari SpA (denumită în continuare „Bolton”), pe de
o parte, și Agenzia delle Dogane – Ufficio delle Dogane di Alessandria (denumită în continuare „Agenzia”), pe de altă parte,
în legătură cu excluderea Bolton de la alocarea unui contingent tarifar care a fost deschis duminică 1 iulie 2007, zi nelucrătoare
pentru birourile vamale italiene, și care a fost epuizat chiar în ziua deschiderii sale.

Cadrul juridic
Articolul 239 din Codul vamal prevede:
„(1)      Drepturile de import sau export se pot rambursa sau remite în alte situații decât cele menționate la articolele 236, 237 și
238:
–        care urmează a fi stabilite în conformitate cu procedura comitetului;
–        care rezultă din circumstanțe care nu implică înșelăciune sau neglijență evidentă din partea persoanei interesate. Situațiile
în care se poate aplica această dispoziție și procedura de urmat în acest scop sunt definite în conformitate cu procedura
comitetului. Rambursarea sau remiterea poate fi făcută în condiții speciale.
(2)      Drepturile se rambursează sau se remit pe motivele menționate la alineatul (1) în urma depunerii unei cereri la biroul vamal
corespunzător în termen de douăsprezece luni de la data la care valoarea drepturilor a fost comunicată debitorului.
[...]”
Articolul 308a din regulamentul de aplicare prevede:
„(1)      Cu excepția unor dispoziții contrare, atunci când contingentele tarifare sunt deschise printr‑o dispoziție comunitară, aceste
contingente tarifare sunt gestionate în ordinea cronologică a datelor la care au fost acceptate declarațiile de punere în
liberă circulație.
[...]
(4)      Fără să aducă atingere alineatului (8), alocările se acordă de către Comisie pe baza datei de acceptare a declarațiilor relevante
de punere în liberă circulație și în măsura în care bilanțul contingentelor tarifare respective permite acest lucru. Prioritățile
se stabilesc potrivit ordinii cronologice a acestor date.
(5)      Statele membre comunică imediat Comisiei toate cererile valabile pentru tragere. Aceste informări trebuie să conțină data
menționată la alineatul (4) și suma exactă solicitată de pe declarația vamală respectivă.
[...]
(7)      Dacă cantitățile solicitate pentru tragere dintr‑un contingent tarifar depășesc bilanțul disponibil, alocarea se face
pro rata
, în funcție de cantitățile solicitate.
(8)      În sensul prezentului articol, declarațiile acceptate de către autoritățile vamale pe 1, 2 sau 3 ianuarie se consideră ca
fiind acceptate pe 3 ianuarie. Totuși, dacă una din aceste date cade într‑o sâmbătă sau o duminică, acceptarea se consideră
că a avut loc pe 4 ianuarie.
[...]”
Articolul 308b din regulamentul de aplicare prevede:
„(1)      Comisia face o alocare în fiecare zi lucrătoare, cu excepția:
–        zilelor de sărbătoare pentru instituțiile comunitare de la Bruxelles sau,
[...]
(2)      Fără să aducă atingere articolului 308a alineatul (8), orice alocare trebuie să ia în considerare toate cererile nesoluționate
care au legătură cu declarațiile de punere în liberă circulație acceptate până la și inclusiv două zile anterioare și care
au fost comunicate Comisiei.”
Potrivit articolului 308c din regulamentul de aplicare:
„(1)      Un contingent tarifar este considerat critic atunci când 90 % din volumul său inițial este epuizat sau la discreția autorităților
competente.
(2)      Prin derogare de la alineatul (1), un contingent tarifar este considerat critic de la data deschiderii sale, într‑unul din
următoarele cazuri:
[...]
(c)      dacă un contingent tarifar echivalent deschis în cursul a doi ani precedenți a fost epuizat cel târziu în ultima zi din a
treia lună de durată stabilită a contingentului sau avea un volum inițial mai mare decât contingentul tarifar în cauză.
[...]”
Articolul 899 din regulamentul de aplicare prevede:
„(1)      Atunci când autoritatea vamală de decizie, sesizată cu privire la cererea de rambursare sau de remitere, prevăzută la articolul
239 alineatul (2) din [Codul vamal], constată:
–        că motivele invocate în sprijinul acestei cereri corespund uneia sau alteia din situațiile menționate la articolele 900-903
și că acestea nu implică nici manipulare, nici neglijență evidentă din partea celui interesat, aceasta acordă rambursarea
sau remiterea valorii drepturilor de import sau de export în cauză;
–        că motivele în sprijinul acestei cereri corespund uneia sau alteia din situațiile menționate la articolul 904, aceasta nu
acordă rambursarea sau remiterea valorii drepturilor de import sau de export în cauză.
(2)       În celelalte cazuri, cu excepția celor în care Comisia trebuie sesizată în legătură cu dosarul, în conformitate cu articolul
905, autoritatea vamală de decizie hotărăște ea însăși să acorde rambursarea sau remiterea valorii drepturilor de import sau
de export atunci când circumstanțele cazului constituie o situație specială care rezultă din circumstanțe ce nu implică nici
manipulare, nici neglijență evidentă din partea persoanei interesate.
În cazul în care se aplică articolul 905 alineatul (2) a doua liniuță, o decizie a autorităților vamale care autorizează rambursarea
sau remiterea drepturilor respective nu poate fi adoptată decât la încheierea procedurii deja începute în conformitate cu
articolele 906-909.
[...]”
Potrivit articolului 905 din regulamentul de aplicare:
„(1)      În cazul în care cererea de rambursare sau de remitere menționată la articolul 239 alineatul (2) din [Codul vamal] este însoțită
de justificări susceptibile să constituie o situație specială care rezultă din circumstanțe care nu implică nici manipulare,
nici neglijență evidentă din partea persoanei interesate, statul membru de care aparține autoritatea vamală de decizie transmite
cazul Comisiei pentru ca acesta să fie rezolvat în conformitate cu procedura prevăzută la articolele 906-909 în cazul în care:
–        autoritatea consideră că situația specială rezultă dintr‑o neîndeplinire a obligațiilor sale de către Comisie sau
[...]
(2)       Nu trebuie să se procedeze la transmiterea prevăzută la alineatul (1) în cazul în care:
–        Comisia adoptă deja o decizie în conformitate cu procedura prevăzută la articolele 906-909 referitoare la un caz în care se
prezentau elemente de fapt și de drept comparabile;
–        Comisia este deja sesizată cu privire la un caz în care se prezintă elemente de fapt și de drept comparabile.
[...]”
Articolul 1 din Regulamentul (CE) nr. 975/2003 al Consiliului din 5 iunie 2003 privind deschiderea și gestionarea unui contingent
tarifar pentru importurile de conserve de ton incluse în codurile NC 1604 14 11, 1604 14 18 și 1604 20 70 (JO L 141, p. 1,
Ediție specială, 02/vol. 15, p. 259) prevede:
„Începând din 1 iulie 2003, importurile de conserve de ton incluse în codurile NC 1604 14 11, 1604 14 18 și 1604 20 70 originare
din toate țările sunt admise la o rată a taxei de 12 %, în limitele contingentului tarifar deschis în temeiul prezentului
regulament.”
Potrivit articolului 2 din Regulamentul nr. 975/2003:
„Acest contingent tarifar este deschis anual și pentru o perioadă inițială de cinci ani. Volumul său pentru primii doi ani
este fixat după cum urmează:
–        25 000 tone de la 1 iulie 2003 la 30 iunie 2004;
–        25 750 tone de la 1 iulie 2004 la 30 iunie 2005.”
Articolul 6 din acest regulament prevede:
„În al doilea an de la data deschiderii contingentului tarifar, prezentul regulament face obiectul unei revizii în vederea
adaptării volumului contingentului la nevoile pieței comunitare. În cazul în care, cu toate acestea, această revizuire nu
se încheie cu trei luni înainte de 30 iunie 2005, contingentul se prelungește automat pentru încă un an și pentru un volum
de 25 750 tone. Ulterior, contingentul tarifar se prelungește periodic pentru un an și același volum, în afara cazului în
care se adoptă o revizuire cu cel puțin trei luni înainte de data închiderii contingentului curent.”
Articolul 8 alineatul (1) din regulamentul menționat prevede:
„Comisia este asistată de Comitetul Codului vamal […] instituit de articolul 247a din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului.”

Acțiunea principală și întrebările preliminare
Pentru importul de conserve de ton provenind din Thailanda, au fost deschise, potrivit Regulamentului nr. 975/2003, contingente
tarifare de care Bolton a beneficiat în anii 2005 și 2006.
Pentru a beneficia de contingentul tarifar pentru perioada 1 iulie 2007-30 iunie 2008, Bolton a prezentat declarații de punere
în liberă circulație pentru conserve de ton provenind din Thailanda, care nu au fost acceptate de birourile vamale italiene
decât la 2 iulie, din cauza închiderii birourilor în zilele de duminică.
Potrivit observațiilor scrise ale Comisiei, aceasta a procedat, la 4 iulie 2007, la alocarea contingentului tarifar în cauză
potrivit ordinii cronologice a datelor de acceptare a declarațiilor vamale. În urma alocării contingentului tarifar cererilor
de tragere ale căror declarații fuseseră acceptate la 1 iulie 2007, acest contingent tarifar a fost epuizat chiar în ziua
deschiderii sale. Din această cauză, cererea de tragere a Bolton nu a fost luată în considerare și aceasta a fost constrânsă,
în consecință, să plătească taxa integrală aplicabilă importurilor efectuate.
Astfel cum rezultă din observațiile Comisiei, la 16 iulie 2007, Agenzia i‑a solicitat acesteia să aibă în vedere regularizarea
cererilor de tragere care fuseseră excluse de la alocarea contingentului tarifar din cauza faptului că acestea nu fuseseră
acceptate de birourile vamale italiene decât luni 2 iulie 2007. În această privință, Agenzia s‑a întemeiat pe Acordul administrativ
privind gestionarea contingentelor tarifare adoptat de Comitetul Codului vamal la 30 octombrie 2007 (TAXUD/3439/2006‑rev.1IT,
denumit în continuare „acordul administrativ”). Agenzia a arătat că, potrivit punctului 15 din acordul menționat, declarațiile
acceptate duminică 1 iulie 2007 de către autoritățile vamale din alte state membre ar fi trebuit să fie prelucrate de către
Comisie împreună cu cele acceptate, în Italia, luni 2 iulie 2007. În plus, aceasta a invocat faptul că ar fi trebuit aplicate
situației în speță, prin analogie, dispozițiile articolului 308a alineatul (8) din regulamentul de aplicare privind prelucrarea
cererilor acceptate în primele trei zile ale anului.
La 16 august 2007, Comisia a răspuns, prin scrisoarea TAXUD B4 D (2007) 9241 (denumită în continuare „nota TAXUD”), că era
imposibil să procedeze la o regularizare a cererilor de tragere cu data de acceptare 2 iulie 2007. Alocările contingentelor
tarifare ar avea loc, în temeiul articolului 308a alineatul (4) din regulamentul de aplicare, în ordine cronologică, iar acordul
administrativ nu poate schimba acest fapt.
Bolton a solicitat rambursarea valorii suplimentare a taxelor pe care a fost obligată să le plătească pentru importurile sale,
invocând faptul că nu a avut oportunitatea să intre în competiție cu ceilalți importatori din Uniune pentru admiterea la alocarea
contingentului tarifar în cauză pe o bază echitabilă și nediscriminatorie. Prin decizia din 17 noiembrie 2008, Direzione regionale
per il Piemonte e la Valle d’Aosta – Ufficio delle Dogane di Alessandria a refuzat rambursarea solicitată. În scopul anulării
acestei decizii, Bolton a sesizat instanța de trimitere.
În aceste condiții, Commissione tributaria provinciale di Alessandria a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze
Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)      Articolul 239 [din Codul vamal] trebuie interpretat în sensul că, într‑o situație precum cea din prezenta cauză, în care un
stat membru consideră că nu i se poate imputa nicio neregulă Comisiei [...] și că niciunul dintre celelalte cazuri vizate
la articolul 905 alineatul (1) din [regulamentul de aplicare] nu este prezent, acest stat poate decide în mod autonom asupra
cererii de rambursare formulate de debitor în sensul articolului 899 alineatul (2) din [regulamentul de aplicare]?
2)      În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, sintagma «situație specială» din cuprinsul articolului 239 din [Codul
vamal] poate viza excluderea unui importator comunitar de la aplicarea unui contingent tarifar a cărui dată de deschidere
este într‑o duminică, din cauză că birourile vamale din statul membru respectiv sunt închise duminica?
3)      Articolele 308a-308c din [regulamentul de aplicare], precum și dispozițiile relevante ale [acordului administrativ] trebuie
interpretate în sensul că, într‑un caz precum cel din acțiunea principală, statul membru ar fi trebuit să solicite în prealabil
Comisiei suspendarea contingentului tarifar în discuție pentru a asigura un tratament echitabil și nediscriminatoriu al importatorilor
italieni în raport cu importatorii din alte state membre?
4)      Excluderea Bolton [...] de la aplicarea contingentului, decisă de Comisie, și nota TAXUD pot fi considerate măsuri conforme
în mod efectiv cu articolele 308a-308c din [regulamentul de aplicare], precum și cu dispozițiile relevante din acordul administrativ
[…] și, prin urmare, legale?”

Cu privire la întrebările preliminare

Cu privire la admisibilitate
Guvernul italian consideră că trimiterea preliminară este inadmisibilă. Bolton ar fi trebuit să atace în fața Tribunalului
Uniunii Europene decizia Comisiei prin care aceasta a exclus‑o din contingentul tarifar și nota TAXUD de confirmare a acestei
poziții. Potrivit jurisprudenței care rezultă din Hotărârea din 9 martie 1994, TWD Textilwerke Deggendorf (C‑188/92, Rec.,
p. I‑833), nu se poate admite ca Bolton să invoce în fața instanțelor naționale pretinse erori săvârșite de Comisie în aplicarea
dispozițiilor dreptului Uniunii.
În această privință, trebuie arătat că primele trei întrebări nu privesc validitatea actelor care provin de la Comisie, ci
se referă numai la obligațiile autorităților naționale în temeiul reglementării Uniunii. Astfel, eventuala posibilitate, astfel
cum este prezentată de guvernul italian, ca Bolton să sesizeze Tribunalul nu poate avea impact decât asupra admisibilității
celei de a patra întrebări, iar nu și asupra admisibilității cererii de pronunțare a unei hotărâri preliminare în ansamblul
său.
În ceea ce privește, mai precis, admisibilitatea celei de a patra întrebări, trebuie arătat că, desigur, posibilitatea unui
justițiabil de a invoca în fața instanței sesizate nevaliditatea dispozițiilor cuprinse în acte ale Uniunii presupune că această
parte nu dispunea de dreptul de a introduce, în temeiul articolului 263 TFUE, o acțiune directă împotriva acestor dispoziții,
ale căror consecințe le suportă fără să fi fost în măsură să solicite anularea lor (a se vedea Hotărârea TWD Textilwerke Deggendorf,
citată anterior, punctul 23, precum și Hotărârea din 29 iunie 2010, E și F, C‑550/09, Rep., p. I‑6213, punctele 45 și 46).
Totuși, rezultă din aceeași jurisprudență că o asemenea acțiune directă trebuie să fie fără nicio îndoială admisibilă (a se
vedea Hotărârea E și F, citată anterior, punctul 48 și jurisprudența citată). Or, în speță, elementele prezentate în cererea
de pronunțare a unei hotărâri preliminare, precum și cele furnizate de guvernul italian nu permit Curții să concluzioneze
că o asemenea acțiune directă ar fi fost fără nicio îndoială admisibilă.
În ceea ce privește în special „decizia” Comisiei prin care, potrivit guvernului italian, Bolton a fost exclusă de la aplicarea
contingentului tarifar, trebuie să se constate că nici cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare, nici observațiile
părților nu indică dacă, în ce moment și în ce măsură această decizie a fost adusă la cunoștința Bolton. În plus, decizia
menționată nu a fost prezentată în fața Curții, astfel încât aceasta din urmă nu poate verifica dacă Bolton era destinatara
acesteia sau, în caz contrar, dacă societatea respectivă era vizată în mod direct și individual de aceasta în sensul articolului
263 al patrulea paragraf TFUE. Astfel, Curtea nu poate aprecia dacă o acțiune introdusă de Bolton împotriva aceleiași decizii
ar fi fost fără nicio îndoială admisibilă.
În aceste condiții, întrebările preliminare trebuie să fie considerate admisibile în integralitatea lor.

Cu privire la fond
Cu privire la a patra întrebare
Prin intermediul celei de a patra întrebări, care trebuie examinată în primul rând, instanța de trimitere solicită, în esență,
să se stabilească dacă articolele 308a-308c din regulamentul de aplicare, precum și dispozițiile pertinente ale acordului
administrativ trebuie interpretate în sensul că se opun posibilității Comisiei de a adopta o decizie de excludere a unui operator
de la aplicarea unui contingent tarifar din cauză că acest contingent a fost epuizat chiar în ziua deschiderii sale, care
cade într‑o duminică, zi nelucrătoare pentru birourile vamale din statul membru în care are sediul operatorul în cauză.
Potrivit articolului 308a alineatul (1) din regulamentul de aplicare, contingentele tarifare sunt gestionate, „[c]u excepția
unor dispoziții contrare”, în ordinea cronologică a datelor la care au fost acceptate declarațiile de punere în liberă circulație.
Articolul 308a alineatul (4) din regulamentul de aplicare prevede că alocările se acordă, „[f]ără să aducă atingere alineatului
(8)”, de către Comisie pe baza datei de acceptare a declarațiilor relevante de punere în liberă circulație. În a doua teză
a acestei dispoziții se precizează că prioritățile se stabilesc potrivit ordinii cronologice a acestor date de acceptare.
Potrivit alineatului (8) menționat anterior, declarațiile de punere în liberă circulație acceptate de autoritățile vamale
pe 1, pe 2 și pe 3 ianuarie se consideră, în scopul articolului 308a menționat anterior, ca fiind acceptate pe 3 ianuarie.
Același alineat (8) precizează că, dacă una dintre aceste date cade într‑o sâmbătă sau într‑o duminică, toate declarațiile
sunt considerate ca fiind acceptate pe 4 ianuarie.
Rezultă chiar din cuprinsul acestor dispoziții că, în general, alocările sunt acordate potrivit ordinii cronologice a datelor
de acceptare a declarațiilor de punere în liberă circulație, indiferent de ziua săptămânii în care au fost acceptate aceste
declarații.
În plus, întrucât articolul 308a alineatul (8) a doua teză din regulamentul de aplicare prevede în mod expres o normă derogatorie
pentru cazul în care datele de 1, de 2 și de 3 ianuarie cad într‑o sâmbătă sau într‑o duminică, această normă presupune în
mod necesar existența unei norme generale potrivit căreia ordinea cronologică este determinată numai în funcție de data acceptării
declarației de punere în liberă circulație, indiferent de ziua săptămânii în care a fost acceptată această declarație.
Această interpretare este susținută de economia articolului 308a din regulamentul de aplicare, întrucât alineatul (4) al acestui
articol precizează că o derogare de la această normă generală nu este prevăzută decât în circumstanțele prevăzute la alineatul
(8) din articolul menționat, cu alte cuvinte în ceea ce privește declarațiile de punere în liberă circulație acceptate la
1, la 2 sau la 3 ianuarie.
Împrejurarea că, potrivit punctului 15 din acordul administrativ, declarațiile de punere în liberă circulație acceptate de
autoritățile vamale naționale duminica sunt prelucrate de Comisie lunea nu poate pune sub semnul întrebării rezultatul care
decurge în mod expres și neechivoc din interpretarea articolului 308a din regulamentul de aplicare. Astfel, acordul administrativ
nu poate, prin natura sa, să deroge de la regulile stabilite la acest articol și nu poate, prin urmare, să fie interpretat
într‑un mod contrar articolului menționat (a se vedea, prin analogie, Hotărârea din 11 septembrie 2008, Germania și alții/Kronofrance,
C‑75/05 P și C‑80/05 P, Rep., p. I‑6619, punctul 61, precum și Hotărârea din 7 iulie 2009, Comisia/Grecia, C‑369/07, Rep.,
p. I‑5703, punctul 112).
În mod similar, este lipsită de relevanță pentru interpretarea articolului 308a din regulamentul de aplicare împrejurarea
invocată de Bolton că, la momentul faptelor din acțiunea principală, Comisia avea cunoștință de închiderea în zilele de duminică
a birourilor vamale din Italia și de faptul că respectivul contingent risca să fie epuizat încă din primele zile ale deschiderii
sale.
Potrivit Bolton, Comisia ar fi trebuit fie să amâne deschiderea acestui contingent pentru o zi de luni, fie să analizeze cererile
de tragere acceptate în Italia lunea împreună cu cele acceptate în alte state membre duminica, pentru a garanta astfel un
acces nediscriminatoriu la contingentul în cauză tuturor operatorilor din Uniune.
Or, trebuie să se arate că închiderea în zilele de duminică a birourilor vamale din Italia nu este imputabilă Comisiei și
că aceasta nu este obligată, numai din această cauză, să remedieze un tratament diferit al operatorilor italieni care rezultă
din faptul că zilele lucrătoare ale birourilor vamale din Italia sunt diferite de cele din alte state membre.
Având în vedere cele ce precedă, trebuie să se răspundă la a patra întrebare că articolele 308a-308c din regulamentul de aplicare
trebuie interpretate în sensul că nu se opun posibilității Comisiei de a adopta o decizie de excludere a unui operator de
la aplicarea unui contingent tarifar din cauză că acest contingent a fost epuizat chiar în ziua deschiderii sale, care cade
într‑o duminică, zi nelucrătoare pentru birourile vamale din statul membru în care are sediul operatorul în cauză.
Cu privire la a treia întrebare
Prin intermediul celei de a treia întrebări, care trebuie examinată în al doilea rând, instanța de trimitere solicită să se
stabilească, în esență, dacă articolele 308a-308c din regulamentul de aplicare și dispozițiile pertinente ale acordului administrativ
trebuie interpretate în sensul că impun unui stat membru să solicite Comisiei suspendarea unui contingent tarifar pentru a
asigura tratamentul echitabil și nediscriminatoriu al importatorilor în cazul în care deschiderea acestui contingent tarifar
cade într‑o duminică, zi nelucrătoare pentru birourile vamale din statul membru în cauză, și în cazul în care acest contingent
riscă să fie epuizat chiar în ziua deschiderii sale, dat fiind faptul că birourile vamale din alte state membre sunt deschise
duminica.
În această privință, trebuie arătat că obligația eventuală a unui stat membru de a solicita suspendarea unui contingent tarifar
presupune posibilitatea efectivă a Comisiei de a suspenda deschiderea contingentului tarifar din cauza închiderii în zilele
de duminică a birourilor vamale dintr‑un stat membru.
Or, articolele 308a-308c din regulamentul de aplicare nu prevăd suspendarea deschiderii unui contingent tarifar în astfel
de circumstanțe.
În plus, astfel cum a arătat Comisia, o asemenea suspendare a unui contingent tarifar nu poate fi admisă întrucât aceasta
ar implica în mod necesar condiționarea, în întreaga Uniune, a deschiderii unui astfel de contingent de particularitățile
existente într‑un singur stat membru.
În sfârșit, în ceea ce privește regulile din acordul administrativ, trebuie amintit că, astfel cum s‑a arătat la punctul 33
din prezenta hotărâre, acestea nu pot deroga de la dispozițiile regulamentului de aplicare.
Având în vedere cele ce precedă, trebuie să se răspundă la cea de a treia întrebare că articolele 308a-308c din regulamentul
de aplicare trebuie interpretate în sensul că nu impun unui stat membru să solicite Comisiei suspendarea unui contingent tarifar
pentru a asigura tratamentul echitabil și nediscriminatoriu al importatorilor în cazul în care deschiderea acestui contingent
tarifar cade într‑o duminică, zi nelucrătoare pentru birourile vamale din statul membru în cauză, și în cazul în care acest
contingent riscă să fie epuizat chiar în ziua deschiderii sale, dat fiind faptul că birourile vamale din alte state membre
sunt deschise duminica.
Cu privire la prima întrebare
Prin intermediul primei întrebări, care trebuie examinată în al treilea rând, instanța de trimitere solicită, în esență, să
se stabilească dacă autoritatea vamală a unui stat membru este competentă pentru a se pronunța ea însăși cu privire la cererea
de rambursare prevăzută la articolul 239 alineatul (2) din Codul vamal în cazul în care această autoritate consideră că nu
poate fi imputată Comisiei nicio neregularitate și că cererea în cauză nu se încadrează în niciunul dintre celelalte cazuri
vizate la articolul 905 alineatul (1) din regulamentul de aplicare.
În această privință, trebuie amintit că, în temeiul articolului 899 alineatul (2) din regulamentul de aplicare, autoritățile
vamale naționale sunt competente să decidă dacă este sau nu este necesară acordarea rambursării drepturilor în toate celelalte
cazuri, cu alte cuvinte în afara cazurilor vizate la alineatul (1) al acestui articol, care nu sunt relevante în speță, „cu
excepția celor în care Comisia trebuie sesizată în legătură cu dosarul, în conformitate cu articolul 905”.
Or, întrucât autoritatea vamală italiană competentă a considerat că situația specială în care se găsește Bolton nu rezulta
dintr‑o neîndeplinire a obligațiilor sale de către Comisie și că cererea de rambursare în cauză nu se încadra în celelalte
situații vizate la articolul 905 alineatul (1) din regulamentul de aplicare, rezultă de aici în mod necesar că autoritatea
vamală italiană, sesizată cu cererea Bolton în temeiul articolului 239 alineatul (2) din Codul vamal, era competentă să decidă
dacă se impunea sau nu se impunea acordarea rambursării solicitate.
Având în vedere cele ce precedă, trebuie să se răspundă la prima întrebare că, în alte cazuri decât cele vizate la articolul
899 alineatul (1) din regulamentul de aplicare, autoritatea vamală a unui stat membru este competentă pentru a se pronunța
ea însăși cu privire la cererea de rambursare prevăzută la articolul 239 alineatul (2) din Codul vamal în cazul în care această
autoritate consideră că nu poate fi imputată Comisiei nicio neregulă și că cererea în cauză nu se încadrează în niciunul dintre
celelalte cazuri vizate la articolul 905 alineatul (1) din regulamentul de aplicare.
Cu privire la a doua întrebare
Prin intermediul celei de a doua întrebări, care trebuie examinată în ultimul rând, instanța de trimitere solicită, în esență,
să se stabilească dacă articolul 239 din Codul vamal trebuie interpretat în sensul că vizează excluderea unui importator din
Uniune de la aplicarea unui contingent tarifar a cărui dată de deschidere cade într‑o duminică, din cauza închiderii în această
zi a săptămânii a birourilor vamale din statul membru în care are sediul acest importator.
Pentru a răspunde la această întrebare, trebuie să se stabilească, în prealabil, dacă articolul 239 din Codul vamal poate,
în principiu, să fie aplicabil în circumstanțe precum cele din acțiunea principală.
Astfel, potrivit guvernului italian, aplicarea articolului 239 din Codul vamal este exclusă, întrucât aceasta ar avea drept
consecință extinderea contingentului tarifar dincolo de limita cantitativă, astfel cum rezultă aceasta din articolele 2 și
6 din Regulamentul nr. 975/2003, respectiv 25 750 de tone.
Desigur, în acțiunea principală, rambursarea taxelor la import, în temeiul articolului 239 din Codul vamal, ar implica faptul
că, în pofida epuizării contingentului tarifar în cauză, importurile efectuate de importatori precum Bolton ar fi supuse efectiv
acestei cote preferențiale, din cauza rambursării diferenței dintre taxele la import normale și cele care rezultă din aplicarea
cotei preferențiale valabile pentru acest contingent tarifar.
Or, o asemenea consecință nu poate exclude aplicarea articolului 239 din Codul vamal în împrejurări precum cele din acțiunea
principală, astfel cum rezultă dintr‑o analiză a cuprinsului, a economiei și a scopului acestei dispoziții.
Mai întâi, cuprinsul articolului 239 din Codul vamal nu oferă nicio indicație care să permită să se deducă faptul că aplicarea
acestui articol ar fi exclusă în împrejurări precum cele din acțiunea principală.
Apoi, trebuie amintit că articolul 239 din Codul vamal constituie o clauză generală de echitate (a se vedea Hotărârea din
3 aprilie 2008, Militzer & Münch, C‑230/06, Rep., p. I‑1895, punctul 50, precum și Hotărârea din 25 iulie 2008, C.A.S./Comisia,
C‑204/07 P, Rep., p. I‑6135, punctul 85).
Or, întrucât importatorii stabiliți într‑un stat membru în care birourile vamale sunt închise în ziua deschiderii unui contingent
tarifar se găsesc în imposibilitatea de a obține acceptarea declarațiilor de punere în liberă circulație în aceeași zi ca
și operatorii stabiliți în alte state membre, este echitabil ca această situație defavorabilă să fie remediată prin aplicarea
articolului 239 din Codul vamal.
În sfârșit, dacă s‑ar considera că această dispoziție nu poate fi aplicată în împrejurări precum cele din acțiunea principală,
reglementarea vamală a Uniunii nu ar permite să fie luată în considerare situația dezavantajoasă în care se găsesc operatorii
dintr‑un stat membru în raport cu concurenții lor stabiliți în alte state membre, ceea ce ar fi contrar obiectivului dispoziției
menționate.
Prin urmare, consecințele economice descrise la punctele 50 și 51 din prezenta hotărâre și care rezultă inevitabil din aplicarea
articolului 239 din Codul vamal nu pot pune sub semnul întrebării, în principiu, aplicabilitatea acestei dispoziții în circumstanțe
precum cele din acțiunea principală.
În ceea ce privește problema dacă sunt întrunite în acțiunea principală condițiile cărora le este supusă aplicarea articolului
239 din Codul vamal, trebuie să se arate că, în cadrul sistemului de cooperare judiciară instituit prin articolul 267 TFUE,
este de competența instanței de trimitere să soluționeze litigiul cu care este sesizată, în timp ce Curții îi revine sarcina
de a‑i oferi acesteia toate indicațiile necesare în acest scop în privința dreptului Uniunii (a se vedea în acest sens Hotărârea
din 4 februarie 2010, Genc, C‑14/09, Rep., p. I‑931, punctul 31).
În acest scop, trebuie arătat că, potrivit articolului 239 alineatul (1) din Codul vamal coroborat cu articolul 899 alineatul
(2) primul paragraf din regulamentul de aplicare, se poate realiza restituirea taxelor la import atunci când circumstanțele
speței constituie o situație specială care rezultă din circumstanțe ce nu implică nici manipulare, nici neglijență evidentă
din partea persoanei interesate.
Potrivit unei jurisprudențe constante, o astfel de situație specială presupune că contribuabilul se află într‑o situație excepțională
în raport cu ceilalți operatori care desfășoară aceeași activitate (a se vedea în acest sens Hotărârea C.A.S./Comisia, citată
anterior, punctul 82 și jurisprudența citată).
În această privință, trebuie arătat că, desigur, Bolton se găsește în aceeași situație ca și ceilalți importatori de ton cu
sediul în Italia. Totuși, această împrejurare nu exclude considerarea faptului că Bolton, precum și ceilalți importatori de
ton cu sediul în Italia se află într‑o situație excepțională în raport cu importatorii de ton cu sediul în celelalte state
membre, întrucât existența unui teritoriu vamal comun implică în mod necesar luarea în considerare a importatorilor interesați
din toată Uniunea.
În ceea ce privește condițiile legate de absența manipulării și a neglijenței evidente, trebuie amintit că, în acțiunea principală,
nu există niciun indiciu privind existența unor manipulări frauduloase sau a unei neglijențe din partea societății Bolton.
În sfârșit, în cazul în care instanța de trimitere concluzionează, în lumina acestor considerații, că trebuie admisă cererea
de rambursare a Bolton, mai trebuie precizat că suma de rambursat nu poate corespunde diferenței dintre taxele vamale normale
și cota favorabilă valabilă pentru contingentul tarifar, ci se poate ridica doar la nivelul unei părți din această diferență,
întrucât, astfel cum rezultă din observațiile Comisiei, cererile de tragere asupra contingentului tarifar în cauză nu au fost
luate în considerare decât în proporție de 73,89302 %.
Având în vedere cele ce precedă, trebuie să se răspundă la a doua întrebare că articolul 239 din Codul vamal trebuie interpretat
în sensul că poate viza excluderea unui importator din Uniune de la aplicarea unui contingent tarifar a cărui dată de deschidere
cade într‑o duminică din cauza închiderii în această zi a săptămânii a birourilor vamale din statul membru în care are sediul
acest importator.

Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere,
este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta
observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a treia) declară:
1)
Articolele 308a-308c din Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 al Comisiei din 2 iulie 1993 de stabilire a unor dispoziții de aplicare
a Regulamentului (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului de instituire a Codului vamal comunitar, astfel cum a fost modificat prin
Regulamentul (CE) nr. 214/2007 al Comisiei din 28 februarie 2007, trebuie interpretate în sensul că nu se opun posibilității
Comisiei Europene de a adopta o decizie de excludere a unui operator de la aplicarea unui contingent tarifar din cauză că
acest contingent a fost epuizat chiar în ziua deschiderii sale, care cade într‑o duminică, zi nelucrătoare pentru birourile
vamale din statul membru în care are sediul operatorul în cauză.
2)
Articolele 308a-308c din Regulamentul nr. 2454/93, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 214/2007, trebuie interpretate
în sensul că nu impun unui stat membru să solicite Comisiei Europene suspendarea unui contingent tarifar pentru a asigura
tratamentul echitabil și nediscriminatoriu al importatorilor în cazul în care deschiderea acestui contingent tarifar cade
într‑o duminică, zi nelucrătoare pentru birourile vamale din statul membru în cauză, și în cazul în care acest contingent
riscă să fie epuizat chiar în ziua deschiderii sale, dat fiind faptul că birourile vamale din alte state membre sunt deschise
duminica.
3)
În alte cazuri decât cele vizate la articolul 899 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2454/93, astfel cum a fost modificat
prin Regulamentul nr. 214/2007, autoritatea vamală a unui stat membru este competentă pentru a se pronunța ea însăși cu privire
la cererea de rambursare prevăzută la articolul 239 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12
octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1791/2006 al
Consiliului din 20 noiembrie 2006, în cazul în care această autoritate consideră că nu poate fi imputată Comisiei Europene
nicio neregulă și că cererea în cauză nu se încadrează în niciunul dintre celelalte cazuri vizate la articolul 905 alineatul
(1) din respectivul Regulament nr. 2454/93, menționat anterior.
4)
Articolul 239 din Regulamentul nr. 2913/92, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 1791/2006, trebuie interpretat
în sensul că poate viza excluderea unui importator din Uniunea Europeană de la aplicarea unui contingent tarifar a cărui dată
de deschidere cade într‑o duminică din cauza închiderii în această zi a săptămânii a birourilor vamale din statul membru în
care are sediul acest importator.
Semnături
*
Limba de procedură: italiana.