CELEX: 62013CJ0515
Ennakkoratkaisupyyntö
Sosiaalipolitiikka
Direktiivi 2000/78/EY
Yhdenvertainen kohtelu työssä ja ammatissa
2 artiklan 1 kohta ja 2 kohdan a alakohta
6 artiklan 1 kohta
Ikään perustuva erilainen kohtelu
Kansallinen säännöstö, jonka mukaan irtisanomiskorvausta ei makseta työntekijöille, jotka voivat palvelussuhteensa päättyessä saada kansaneläkettä

Ennakkoratkaisupyyntö koskee yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista 27.11.2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/78/EY (
EYVL L 303, s. 16
) 2 artiklan 2 kohdan a alakohdan ja 6 artiklan 1 kohdan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Ingeniørforeningen i Danmark, joka toimii Poul Landinin puolesta, ja Tekniq, joka toimii ENCO A/S – VVS:n puolesta, ja jossa on kyse siitä, että Tekniq on hylännyt Landinin hakemuksen erityisestä irtisanomiskorvauksesta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Direktiivi 2000/78
Direktiivin 2000/78 1 artiklan mukaan direktiivin ”tarkoituksena on luoda yleiset puitteet uskontoon tai vakaumukseen, vammaisuuteen, ikään tai sukupuoliseen suuntautumiseen perustuvan syrjinnän torjumiselle työssä ja ammatissa yhdenvertaisen kohtelun periaatteen toteuttamiseksi jäsenvaltioissa”.
Kyseisen direktiivin 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Tässä direktiivissä ’yhdenvertaisen kohtelun periaatteella’ tarkoitetaan, ettei minkäänlaista 1 artiklassa tarkoitettuun seikkaan perustuvaa välitöntä tai välillistä syrjintää saa esiintyä.
2.   Sovellettaessa 1 kohtaa:
a)
välittömänä syrjintänä pidetään sitä, että henkilöä kohdellaan jonkin 1 artiklassa tarkoitetun seikan perusteella epäsuotuisammin kuin jotakuta muuta kohdellaan, on kohdeltu tai voitaisiin kohdella vertailukelpoisessa tilanteessa;
– –”
Saman direktiivin 6 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Sen estämättä, mitä 2 artiklan 2 kohdassa säädetään, jäsenvaltiot voivat säätää, että ikään perustuvaa erilaista kohtelua ei pidetä syrjintänä, jos sillä on kansallisen lainsäädännön puitteissa objektiivisesti ja asianmukaisesti perusteltu, erityisesti työllisyyspoliittinen, työmarkkinoita tai ammatillista koulutusta koskeva oikeutettu tavoite, ja jos tämän tavoitteen toteuttamiskeinot ovat asianmukaiset ja tarpeen.
Tällaista erilaista kohtelua voi olla erityisesti:
a)
erityisten työhönpääsyä ja ammatillista koulutusta koskevien ehtojen sekä työehtojen, myös irtisanomis- ja palkkaehtojen, käyttöön ottaminen nuorille ja ikääntyville työntekijöille sekä työntekijöille, joilla on huollettavia, heidän työelämään pääsynsä tukemiseksi tai heidän suojelunsa varmistamiseksi,
b)
ikään, ammatilliseen kokemukseen tai palveluajan pituuteen liittyvien vähimmäisehtojen asettaminen työhönpääsylle tai tiettyjen työhön liittyvien etujen saaminen,
– –
2.   Sen estämättä, mitä 2 artiklan 2 kohdassa säädetään, jäsenvaltiot voivat säätää, että ikään perustuvana syrjintänä ei pidetä eri ikärajojen vahvistamista ammatillisten sosiaaliturvajärjestelmien eläke- tai työkyvyttömyysetuuksien saamisen edellytykseksi myöskään siinä tapauksessa, että näissä järjestelmissä eri työntekijöille tai työntekijäryhmille vahvistetaan eri ikärajoja, eikä ikäkriteerien käyttämistä näitä järjestelmiä koskevissa vakuutusmatemaattisissa laskelmissa, edellyttäen, että tästä ei aiheudu sukupuoleen perustuvaa syrjintää.”
Tanskan oikeus
Työnantajien ja toimihenkilöiden välisistä oikeussuhteista annetun lain (lov om retsforholdet mellem arbejdsgivere og funktionærer (funktionærloven), jäljempänä toimihenkilöitä koskeva laki) 2 a § sisältää seuraavat säännökset, jotka koskevat erityistä irtisanomiskorvausta:
”1.   Jos toimihenkilö, joka on ollut yhtäjaksoisesti 12, 15 tai 18 vuotta saman työnantajan palveluksessa, irtisanotaan, työnantaja maksaa hänen palvelussuhteensa päättyessä vastaavasti yhden, kahden tai kolmen kuukauden palkkaa vastaavan summan.
2.   Edellä olevan 1 momentin säännöksiä ei sovelleta, jos toimihenkilö saa palvelussuhteen päättyessä kansaneläkettä.
3.   Jos toimihenkilö saa palvelussuhteen päättyessä työnantajan maksamaa vanhuuseläkettä ja on liittynyt kyseiseen eläkejärjestelmään ennen kuin on täyttänyt 50 vuotta, irtisanomiskorvausta ei makseta.
4.   Edellä olevan 3 momentin säännöksiä ei sovelleta, jos kysymys siitä, onko irtisanomiskorvausta alennettava tai onko se poistettava työnantajan maksaman vanhuuseläkkeen johdosta, on 1.7.1996 säännelty työehtosopimuksessa.
5.   Edellä olevan 1 momentin säännöksiä sovelletaan soveltuvin osin laittomaan irtisanomiseen.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
Landin on syntynyt 24.11.1944, ja hän sai 11.1.1999 työpaikan insinöörinä toimihenkilöitä koskevan lain säännösten mukaisesti.
Landin pyysi, että hänen kansaneläkkeensä maksamista lykättäisiin hänen 65. syntymäpäivästään eli 24.11.2009 lähtien siten, että sitä maksettaisiin myöhemmin suurempana.
Pääasian vastaaja ilmoitti 30.11.2011 Landinille, joka oli tuolloin 67-vuotias, päätöksestään irtisanoa hänet toimihenkilöitä koskevan lain säännösten mukaisesti Landinin palveluksessaoloajan perusteella kuuden kuukauden irtisanomisajalla vuoden 2012 toukokuun lopusta lukien.
Koska Landinilla, joka oli yli 65-vuotias, oli oikeus kansaneläkkeeseen, pääasian vastaaja ei maksanut hänelle toimihenkilöitä koskevan lain 2 a §:n 1 momentissa säädettyä erityistä irtisanomiskorvausta sillä perusteella, että kyseisen lain 2 a §:n 2 momentin säännösten mukaan työntekijä, joka voi saada kansaneläkettä, menettää oikeutensa 1 momentissa säädettyyn korvaukseen, vaikka hän jatkaisi työskentelyä ja olisi pyytänyt, että kyseisen eläkkeen maksamista lykätään.
Landin työskenteli koko irtisanomisaikansa ajan ja otti sen päättyessä vastaan työn sprinklerialan insinöörinä toisen työnantajan palveluksessa tavanomaisissa markkinaolosuhteissa toimihenkilöitä koskevan lain säännösten mukaisesti.
Hän pani siis vireille menettelyn saadakseen toimihenkilöitä koskevan lain 2 a §:n 1 momentissa säädetyn erityisen irtisanomiskorvauksen ja väitti, että kyseisen maksun epääminen on ristiriidassa unionin oikeuden kanssa.
Østre Landsret päätti tässä tilanteessa lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko [direktiivin 2000/78] 2 ja 6 artiklan mukaista ikään perustuvan välittömän syrjinnän kieltoa tulkittava siten, että se estää jäsenvaltiota pitämästä voimassa säännöstä, jonka mukaan työnantajan on irtisanoessaan yhtäjaksoisesti 12, 15 tai 18 vuotta saman yrityksen palveluksessa olleen toimihenkilön maksettava vastaavasti yhden, kahden tai kolmen kuukauden palkkaa vastaava korvaus toimihenkilön palvelussuhteen päättyessä, kuitenkin siten, että korvausta ei makseta, jos toimihenkilöllä on palvelussuhteensa päättyessä mahdollisuus saada kansaneläkettä?”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymykseen vastaamiseksi on aluksi selvitettävä, aiheuttaako toimihenkilöitä koskevan lain 2 a §:n 2 momentin soveltaminen direktiivin 2000/78 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua erilaista kohtelua.
Toimihenkilöitä koskevan lain 2 a §:n 2 momentti johtaa nyt käsiteltävässä asiassa siihen, että tietyiltä työntekijöiltä evätään oikeus erityiseen irtisanomiskorvaukseen, ja näin tehdään vain siitä syystä, että näillä työntekijöillä on mahdollisuus saada irtisanomispäivänään kansaneläkettä. Asiakirja-aineistosta käy ilmi, että kansaneläkkeen saamiselle on asetettu vähimmäisikää koskeva edellytys, joka on ennen vuotta 1954 syntyneiden työntekijöiden osalta vahvistettu 65 vuodeksi. Tämä säännös pohjautuu siten perusteeseen, joka liittyy erottamattomasti työntekijöiden ikään (ks. analogisesti tuomio Ingeniørforeningen i Danmark, C‑499/08,
EU:C:2010:600
, 23 kohta).
Tästä seuraa, että pääasiassa kyseessä olevaan kansalliseen säännöstöön sisältyy erilainen kohtelu, joka pohjautuu välittömästi direktiivin 2000/78 1 artiklassa ja 2 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettuun ikää koskevaan perusteeseen.
Seuraavaksi on tutkittava, voiko tällainen erilainen kohtelu olla oikeutettua.
Direktiivin 2000/78 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa näet täsmennetään, että jäsenvaltiot voivat säätää, että ikään perustuvaa erilaista kohtelua ei pidetä syrjintänä, jos se on kansallisen lainsäädännön puitteissa objektiivisesti ja asianmukaisesti perusteltu erityisesti työllisyyspoliittisilla, työmarkkinoita tai ammatillista koulutusta koskevilla oikeutetuilla tavoitteilla ja jos näiden tavoitteiden saavuttamiseksi käytetyt keinot ovat asianmukaiset ja tarpeen (tuomio Schmitzer, C‑530/13,
EU:C:2014:2359
, 37 kohta).
Unionin tuomioistuin on toistuvasti todennut, että jäsenvaltioilla on laaja harkintavalta päätettäessä pyrkimisestä johonkin tiettyyn tavoitteeseen monista sosiaali- ja työllisyyspolitiikan alan tavoitteista ja tämän lisäksi myös määriteltäessä toimenpiteet, joilla kyseinen tavoite voidaan toteuttaa (tuomio Specht ym., C-501/12–C-506/12, C-540/12 ja C-541/12,
EU:C:2014:2005
, 46 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio Schmitzer,
EU:C:2014:2359
, 38 kohta).
Arvioitaessa sitä, onko pääasiassa kyseessä olevan säännöksen tavoite oikeutettu, on todettava yhtäältä, että erityisen irtisanomiskorvauksen tarkoituksena on – kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa viitaten toimihenkilöitä koskevasta laista tehdyn ehdotuksen perusteluihin – helpottaa pitkään saman työnantajan palveluksessa olleiden iäkkäimpien työntekijöiden siirtymistä uuteen työsuhteeseen. Vaikka lainsäätäjän tarkoituksena on toisaalta ollut rajoittaa tämän korvauksen soveltaminen niihin työntekijöihin, joilla ei ole irtisanomispäivänään mahdollisuutta saada kansaneläkettä, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mainitsemat kyseisen lainsäädäntötoimen valmisteluasiakirjat osoittavat rajoituksen perustuvan toteamukseen, jonka mukaan henkilöt, joilla on mahdollisuus saada kansaneläkettä, päättävät yleensä poistua työmarkkinoilta (ks. vastaavasti tuomio Ingeniørforeningen i Danmark,
EU:C:2010:600
, 27 kohta).
Kuten unionin tuomioistuimella olevasta asiakirja-aineistosta ilmenee, toimihenkilöitä koskevan lain 2 a §:n 2 momentissa säädetyllä rajoituksella pyritään takaamaan, että työnantajat eivät maksa pitkään työnantajan palveluksessa olleille irtisanotuille työntekijöille kaksinkertaista korvausta, joka ei edistäisi minkään työllisyyspolitiikan tavoitteen toteutumista.
Pitkään yrityksen palveluksessa olleiden työntekijöiden suojelun ja heidän työhön paluunsa tukemisen tavoite, johon pyritään erityisellä irtisanomiskorvauksella, kuuluu direktiivin 2000/78 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin työllisyys- ja työmarkkinapolitiikkaan liittyviin oikeutettuihin tavoitteisiin (tuomio Ingeniørforeningen i Danmark,
EU:C:2010:600
, 29 kohta).
Nämä tavoitteet voivat jälkimmäisen säännöksen mukaan oikeuttaa poikkeuksena ikään perustuvan syrjinnän kiellon periaatteesta erilaisen kohtelun, joka liittyy muun muassa ”erityisten – – työehtojen, myös irtisanomis- ja palkkaehtojen, käyttöön ottami[seen] – – ikääntyville työntekijöille – – heidän työelämään pääsynsä tukemiseksi tai heidän suojelunsa varmistamiseksi”.
Pääasiassa kyseessä olevalla kansallisella säännöksellä tavoiteltujen kaltaisten päämäärien on näin ollen lähtökohtaisesti katsottava oikeuttavan ”kansallisessa oikeudessa objektiivisesti ja asianmukaisesti” – kuten direktiivin 2000/78 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään – ikään perustuvan erilaisen kohtelun (tuomio Ingeniørforeningen i Danmark,
EU:C:2010:600
, 31 kohta).
On vielä selvitettävä, ovatko näiden tavoitteiden toteuttamiskeinot ”asianmukaisia ja tarpeen” kyseisen säännöksen sanamuodon mukaisesti. Nyt käsiteltävässä asiassa on tutkittava, mahdollistaako toimihenkilöitä koskevan lain 2 a §:n 2 momentti lainsäätäjän työllisyyspoliittisten tavoitteiden saavuttamisen heikentämättä kuitenkaan kohtuuttomasti niiden työntekijöiden oikeutettuja etuja, joilta evätään kyseinen korvaus tämän säännöksen perusteella siksi, että heillä on oikeus kansaneläkkeeseen (ks. vastaavasti tuomio Ingeniørforeningen i Danmark,
EU:C:2010:600
, 32 kohta).
Tässä yhteydessä on huomautettava, että jäsenvaltioilla on laaja harkintavalta niiden toimenpiteiden valinnassa, joilla niiden sosiaali- ja työllisyyspolitiikan tavoitteet voidaan toteuttaa. Tämä harkintavalta ei voi kuitenkaan johtaa siihen, että ikään perustuvan syrjinnän kieltoa koskevan periaatteen täytäntöönpanosta tehdään merkityksetön (tuomio Ingeniørforeningen i Danmark,
EU:C:2010:600
, 33 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Erityisen irtisanomiskorvauksen saamisen rajaaminen ainoastaan työntekijöihin, joilla ei ole irtisanomishetkellä oikeutta saada kansaneläkettä, ei vaikuta kohtuuttomalta siihen lainsäätäjän tavoitteeseen nähden, joka on antaa tehostettua suojaa työntekijöille, joiden voi olla vaikea siirtyä uuteen työsuhteeseen palvelusaikansa pituuden vuoksi. Toimihenkilöitä koskevan lain 2 a §:n 2 momentti antaa myös mahdollisuuden rajoittaa väärinkäyttömahdollisuuksia, jotka liittyvät siihen, että työntekijä, joka aikoo jäädä eläkkeelle, käyttää hyväkseen korvausta, jonka tarkoituksena on tukea häntä uuden työn etsimisessä (ks. vastaavasti tuomio Ingeniørforeningen i Danmark,
EU:C:2010:600
, 34 kohta).
Näin ollen on katsottava, että toimihenkilöitä koskevan lain 2 a §:n 2 momentin kaltainen säännös ei vaikuta ilmeisen epäasianmukaiselta Euroopan unionin lainsäätäjän tavoitteleman oikeutetun työllisyyspoliittisen päämäärän saavuttamiseksi.
On vielä selvitettävä, ylitetäänkö kyseisellä toimenpiteellä se, mikä on tarpeen tällaisen päämäärän saavuttamiseksi.
Unionin tuomioistuimella olevasta asiakirja-aineistosta ilmenee, että lainsäätäjä on punninnut keskenään palvelusaikansa pituuden vuoksi yleensä iäkkäimpien työntekijöiden sekä nuorempien työntekijöiden, jotka eivät voi vaatia erityistä irtisanomiskorvausta, suojelua. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mainitsemat 22.12.2004 annetun lain nro 1417, jolla direktiivi 2000/78 on pantu täytäntöön, valmisteluasiakirjat osoittavat tältä osin lainsäätäjän ottaneen huomioon sen seikan, että erityinen irtisanomiskorvaus on palvelusajan perusteella määriteltävälle työntekijöiden ryhmälle annetun vahvistetun suojan välineenä erilaisen kohtelun muoto, joka on nuorempien työntekijöiden kannalta epäedullinen. Tanskan hallitus on huomauttanut, että toimihenkilöitä koskevan lain 2 a §:n 2 momentissa säädetyn erityisen irtisanomiskorvauksen soveltamisalan rajoitus mahdollistaa sen, ettei sosiaalista suojelua koskevalla toimenpiteellä, jota ei sovelleta nuorimpiin työntekijöihin, ylitetä sitä, mikä on tarpeen.
Pääasiassa kyseessä olevalla toimenpiteellä pyritään lisäksi suhteellisuusperiaatteen ja väärinkäytösten ehkäisemisen tarpeen mukaisesti takaamaan, että erityistä irtisanomiskorvausta maksetaan ainoastaan niille henkilöille, joille se on tarkoitettu, eli niille, jotka aikovat pysyä työelämässä mutta joiden on ikänsä vuoksi yleensä vaikeampaa löytää uutta työtä. Tällä toimenpiteellä voidaan myös välttää se, että erityistä irtisanomiskorvausta maksetaan henkilöille, joille maksetaan lisäksi kansaneläkettä.
Näiden seikkojen perusteella toimihenkilöitä koskevan lain 2 a §:n 2 momentilla ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen niiden tavoitteiden saavuttamiseksi, jotka sillä pyritään sovittamaan yhteen, siltä osin kuin siinä suljetaan pois erityisen irtisanomiskorvauksen maksaminen työntekijöille, jotka saavat kansaneläkettä irtisanomishetkestä lähtien (ks. vastaavasti tuomio Ingeniørforeningen i Danmark,
EU:C:2010:600
, 40 kohta).
On kuitenkin tutkittava, voidaanko kyseinen toteamus kyseenalaistaa sillä, että tuossa säännöksessä rinnastetaan kansaneläkettä tosiasiallisesti saavat henkilöt niihin, joilla on oikeus saada tällaista eläkettä (ks. analogisesti tuomio Ingeniørforeningen i Danmark,
EU:C:2010:600
, 41 kohta).
Toimihenkilöitä koskevan lain 2 a §:n 2 momentin vaikutuksesta suljetaan pois erityisen irtisanomiskorvauksen maksaminen kaikille niille työntekijöille, joilla on irtisanomishetkellään oikeus saada kansaneläkettä. On siten tutkittava, ylitetäänkö tällaisella poissulkemisella se, mikä on tarpeen tavoiteltujen päämäärien saavuttamiseksi (ks. vastaavasti tuomio Ingeniørforeningen i Danmark,
EU:C:2010:600
, 43 kohta).
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ja Tanskan hallituksen toimittamista selvityksistä ilmenee pois sulkemisen perustuvan ajatukseen siitä, että työntekijät yleensä poistuvat työmarkkinoilta silloin, kun he voivat saada kansaneläkettä. Työntekijä, joka täyttää kansaneläkkeen saamisen ehdot mutta haluaa luopua väliaikaisesti eläkkeestä jatkaakseen työuraansa, ei voi saada tämän ikään liittyvän arvioinnin vuoksi erityistä irtisanomiskorvausta, jonka tarkoituksena on kuitenkin suojella häntä. Kyseessä olevan toimenpiteen oikeutettu tavoite on välttää se, etteivät henkilöt, jotka eivät etsi uutta työtä mutta saavat korvaavaa tuloa kansaneläkkeen muodossa, hyödy tästä korvauksesta, mutta samalla se johtaa siihen, että kyseinen korvaus evätään niiltä irtisanotuilta työntekijöiltä, jotka haluavat pysyä työmarkkinoilla, ainoastaan sillä perusteella, että nämä työntekijät voisivat saada tällaista eläkettä muun muassa ikänsä perusteella (ks. tuomio Ingeniørforeningen i Danmark,
EU:C:2010:600
, 44 kohta).
Unionin tuomioistuin totesi tuomion Ingeniørforeningen i Danmark (
EU:C:2010:600
) – jossa oli kyse toimihenkilöitä koskevan lain 2 a §:n 3 momentista, jonka mukaan erityistä irtisanomiskorvausta ei makseta, jos toimihenkilöllä on työsuhteensa päättyessä mahdollisuus saada työnantajansa maksamaa vanhuuseläkettä, – 45 kohdassa, että kyseinen säännös vaikeuttaa tällaisen työntekijän mahdollisuutta käyttää edelleen oikeuttaan tehdä työtä, koska hän ei saa kyseistä korvausta uuteen työsuhteeseen siirtymisen yhteydessä. Unionin tuomioistuin katsoi tuon tuomion 46 kohdassa, että kyseessä olevat työntekijät saattavat joutua hyväksymään määrältään pienemmän vanhuuseläkkeen, ja tästä voi aiheutua heille pitkäaikainen ja merkittävä tulonmenetys.
On kuitenkin todettava, että pääasia eroaa tuomion Ingeniørforeningen i Danmark (
EU:C:2010:600
) taustalla olevasta asiasta.
Koska mainitussa asiassa kyseessä oleva vanhuuseläke voitiin maksaa 60 vuoden iästä lähtien, toimihenkilö, joka oli täyttänyt 60 vuotta palvelussuhteensa päättyessä, saattoi saada ainoastaan eläkkeen, joka oli määrältään pienempi suhteessa siihen eläkkeeseen, jonka hän olisi saanut, jos hän olisi voinut odottaa eläkeikäänsä saakka eläkeoikeuksiinsa vedotakseen. Hänen osaltaan oli siis mahdollista, että hänelle varhennetun eläkkeelle siirtymisen perusteella maksettu määrä alenee.
Tästä ei ole kyse pääasiassa, joka koskee erityisen irtisanomiskorvauksen pois sulkemista siinä tapauksessa, että toimihenkilöllä on palvelussuhteensa päättyessä mahdollisuus saada kansaneläkettä. Kuten unionin tuomioistuimella olevasta asiakirja-aineistosta ilmenee, kyseinen eläke voidaan rinnastaa vastattavaksi ottamiseen, kun kansallisella tasolla määritelty eläkeikä on saavutettu. Normaali eläkeikä on vuoden 1999 ja vuoden 2023 välisen ajanjakson aikana 65 vuotta, ja kyseistä rajaa nostetaan asteittain 67 vuoteen vuonna 2027.
On näet todettava, että vaara siitä, että varhennetun eläkkeelle siirtymisen perusteella maksettu määrä pienenee, ei koske lähtökohtaisesti toimihenkilöitä, jotka – kuten Landin, joka oli irtisanomisajankohtanaan 67-vuotias, – voivat saada kansaneläkettä.
Lisäksi on todettava siltä osin kuin erityinen irtisanomiskorvaus on kertaluonteinen korvaus, joka vastaa yhden, kahden tai kolmen kuukauden palkkaa, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen säännös ei ole omiaan aiheuttamaan pitkäaikaista ja merkittävää tulonmenetystä.
Myös tässä yhteydessä pääasia eroaa tuomion Dansk Jurist- og Økonomforbund (C‑546/11,
EU:C:2013:603
) taustalla olevasta asiasta, jossa oli kyse siitä, että 65 vuotta täyttäneiltä virkamiehiltä, joilla on mahdollisuus saada eläkettä, on evätty oikeus säilyttää palkkansa kolmen vuoden ajan.
Näitä päätelmiä ei voida kyseenalaistaa sillä, että Landinin kaltainen toimihenkilö voi jatkamalla työskentelyä eläkeiän jälkeen kasvattaa eläkkeensä suuruutta. On näet korostettava, että – kuten Tanskan hallitus on todennut vastauksena istunnossa esitettyyn kysymykseen – kansaneläkettä on mahdollista saada vaikka harjoittaisikin ammattitoimintaa. Kyseisen eläkkeen maksamista voidaan myös lykätä tällaisen toiminnan harjoittamiseksi ja korottaa siis mainitun eläkkeen suuruutta tietyn ajan kuluttua.
Tämän perusteella ja kun otetaan huomioon tämän tuomion 40 ja 41 kohdassa esiin tuodut seikat, joiden paikkansapitävyys ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkastettava, toimihenkilöitä koskevan lain 2 a §:n 2 momentissa säädetyn kaltaisella toimenpiteellä ei heikennetä kohtuuttomasti niiden työntekijöiden oikeutettuja etuja, jotka ovat saavuttaneet normaalin eläkeiän.
Edellä esitetyn perusteella kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2000/78 2 artiklan 1 kohtaa ja 2 kohdan a alakohtaa sekä 6 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan työnantajan on irtisanoessaan yhtäjaksoisesti 12, 15 tai 18 vuotta saman yrityksen palveluksessa olleen toimihenkilön maksettava vastaavasti yhden, kahden tai kolmen kuukauden palkkaa vastaava korvaus toimihenkilön palvelussuhteen päättyessä, kuitenkin siten, että korvausta ei makseta, jos toimihenkilöllä on palvelussuhteensa päättyessä mahdollisuus saada kansaneläkettä, jos yhtäältä kyseinen säännöstö on objektiivisesti ja asianmukaisesti perusteltu työllisyyspoliittisella ja työmarkkinoita koskevalla oikeutetulla tavoitteella ja jos toisaalta se on asianmukainen ja tarpeellinen keino kyseisen tavoitteen toteuttamiseksi. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkastettava, onko tilanne tällainen.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (seitsemäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

Yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista 27.11.2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/78/EY 2 artiklan 1 kohtaa ja 2 kohdan a alakohtaa sekä 6 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan työnantajan on irtisanoessaan yhtäjaksoisesti 12, 15 tai 18 vuotta saman yrityksen palveluksessa olleen toimihenkilön maksettava vastaavasti yhden, kahden tai kolmen kuukauden palkkaa vastaava korvaus toimihenkilön palvelussuhteen päättyessä, kuitenkin siten, että korvausta ei makseta, jos toimihenkilöllä on palvelussuhteensa päättyessä mahdollisuus saada kansaneläkettä, jos yhtäältä kyseinen säännöstö on objektiivisesti ja asianmukaisesti perusteltu työllisyyspoliittisella ja työmarkkinoita koskevalla oikeutetulla tavoitteella ja jos toisaalta se on asianmukainen ja tarpeellinen keino kyseisen tavoitteen toteuttamiseksi. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkastettava, onko tilanne tällainen.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: tanska.