CELEX: 62012CJ0588
Socialna politika
Direktiva 96/34/ES
Okvirni sporazum o starševskem dopustu
Klavzuli 1 in 2, točka 4
Starševski dopust v obliki krajšega delovnega časa
Odpoved pogodbe o zaposlitvi delavcu brez utemeljenega ali zadostnega razloga
Pavšalna varstvena odškodnina zaradi izrabe starševskega dopusta
Osnova za izračun nadomestila

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago klavzul 1 in 2, točka 4, okvirnega sporazuma o starševskem dopustu, ki je bil sklenjen 14. decembra 1995 (v nadaljevanju: okvirni sporazum) in je priložen k Direktivi Sveta 96/34/ES z dne 3. junija 1996 o okvirnem sporazumu o starševskem dopustu, sklenjenim med UNICE, CEEP in ETUC (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 2, str. 285), kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 97/75/ES z dne 15. decembra 1997 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 3, str. 263, v nadaljevanju: Direktiva 96/34).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Lyreco Belgium NV (v nadaljevanju: Lyreco) in S. Rogiers v zvezi z izračunom pavšalne varstvene odškodnine, ki jo mora slednja prejeti zaradi nezakonite odpovedi pogodbe o zaposlitvi, do katere je prišlo med starševskim dopustom v obliki krajšega delovnega časa.
Pravni okvir
Pravo Unije
V prvem odstavku preambule okvirnega sporazuma je navedeno:
„Priloženi okvirni sporazum predstavlja pobudo Unice [Zveze industrijskih in delodajalskih organizacij Evrope], CEEP [Evropskega centra podjetij v javnem solastništvu] in ETUC [Evropske konfederacije sindikatov], da se minimalni pogoji glede starševskega dopusta in prostih delovnih ur v primeru višje sile določijo kot pomembni dejavniki pri usklajevanju poklicnih in družinskih obveznosti in pri spodbujanju enakih možnosti in enakega obravnavanja moških in žensk.“
V točkah od 4 do 6 splošnih ugotovitev okvirnega sporazuma je navedeno:
„4.
ker Listina Skupnosti o temeljnih socialnih pravicah [delavcev, sprejeta med zasedanjem Evropskega sveta v Strasbourgu 9. decembra 1989] pod točko 16, ki ureja enako obravnavanje, določa, da je treba sprejeti ukrepe, ki bodo moškim in ženskam omogočili usklajevanje svojih poklicnih in družinskih obveznosti;
5.
ker Resolucija Sveta z dne 6. decembra 1994 priznava, da učinkovita politika enakih možnosti predpostavlja integrirano splošno strategijo, ki omogoča boljše organiziranje delovnega časa in večjo prožnost ter lažjo vrnitev na delovno mesto, in poudarja pomembno vlogo socialnih partnerjev na tem področju ter ponuja moškim in ženskam, da uskladijo svoje poklicne obveznosti z družinskimi obveznostmi;
6.
ker naj ukrepi za usklajevanje poklicnih in družinskih obveznosti spodbujajo uvajanje novih prožnih načinov organiziranja dela in časa, ki so najprimernejši za spreminjajoče se potrebe družbe in ki upoštevajo tako potrebe podjetij kot potrebe delavcev.“
Klavzula 1 okvirnega sporazuma določa:
„1.
Ta sporazum določa minimalne zahteve, ki so namenjene lažjemu usklajevanju starševskih in poklicnih obveznosti zaposlenih staršev.
2.
Ta sporazum velja za vse delavce – moške in ženske, ki imajo pogodbo o zaposlitvi ali delovno razmerje, kot ga definira zakon, kolektivne pogodbe ali prakse, ki veljajo v vsaki državi članici.“
Klavzula 2 okvirnega sporazuma, naslovljena „Starševski dopust“, določa:
„1.
V okviru drugega odstavka klavzule 2.2 ta sporazum podeljuje moškim in ženskim delavcem individualno pravico do starševskega dopusta v primeru rojstva ali posvojitve otroka, da bodo lahko skrbeli za tega otroka, in sicer za najmanj tri mesece in do določene starosti do največ 8 let, ki jo določi država članica in/ali uprava in delavci [socialni partnerji].
[…]
3.
Pogoji za dostop in podrobna pravila za način izrabe starševskega dopusta se opredelijo z zakonom in/ali kolektivno pogodbo v državi članici, kolikor se minimalne zahteve tega sporazuma spoštujejo. Države članice in/ali uprava in delavci [socialni partnerji] lahko še posebej:
(a)
odločijo, ali se starševski dopust dodeli za polni čas ali za polovični čas, po vnaprej določenih časovnih intervalih ali po izbiri posameznika;
(b)
dodelijo pravico do starševskega dopusta na podlagi obdobja delovne kvalifikacije in/ali dolžine delovne dobe, ki ne presega obdobja enega leta;
[…]
4.
Za zagotavljanje izkoriščanja pravice delavcev do starševskega dopusta države članice v skladu z nacionalnim zakonom, kolektivno pogodbo ali prakso sprejmejo ustrezne ukrepe za varstvo delavcev pred odpustom na podlagi prošnje za porodniški [starševski] dopust ali odhoda na porodniški [starševski] dopust.
5.
Po zaključku starševskega dopusta imajo delavci pravico, da se vrnejo na isto delovno mesto, če pa to ni mogoče, pa na enakovredno ali podobno delovno mesto, ki je v skladu s pogodbo o zaposlitvi ali delovnim razmerjem.
6.
Pravice delavca, ki so pridobljene ali pa so v postopku pridobitve na dan, ko se starševski dopust začne, se ohranijo take, kot so, do konca starševskega dopusta. Te pravice se uporabijo po koncu starševskega dopusta, vključno z vsemi spremembami, ki izhajajo iz nacionalnih zakonov, kolektivnih pogodb ali prakse.
[…]“
Belgijsko pravo
V Belgiji je bil prenos Direktive 96/34 za delavce, zaposlene v zasebnem sektorju, opravljen s kraljevo uredbo o uvedbi starševskega dopusta v okviru prekinitve poklicne kariere (koninklijk besluit tot invoering van een recht op ouderschapsverlof in het kader van de onderbreking van de beroepsloopbaan) z dne 29. oktobra 1997 (
Belgisch Staatsblad
, z dne 7. novembra 1997, str. 29930) v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari (v nadaljevanju: kraljeva uredba iz leta 1997), ter z nekaterimi določbami poglavja IV, del 5, z naslovom „Prekinitev poklicne kariere“, zakona o izravnavi, ki vsebuje socialne določbe (herstelwet houdende sociale bepalingen), z dne 22. januarja 1985 (
Belgisch Staatsblad
, z dne 24. januarja 1985, str. 6999, v nadaljevanju, zakon o izravnavi).
Delavec lahko v skladu s členom 2(1) kraljeve uredbe iz leta 1997 in v povezavi s členoma 100 in 102 zakona o izravnavi starševski dopust izrabi na enega od teh načinov:
—
prekinitev izvajanja pogodbe o zaposlitvi za tri mesece (člen 100 navedenega zakona);
—
nadaljevanje dela s skrajšanim delovnim časom v obliki polovičnega delovnega časa za šest ali petnajst mesecev, ali s skrajšanjem delovnega časa za petino, če je zaposlen s polnim delovnim časom (člen 102 tega zakona).
Člen 6(1) navedene kraljeve uredbe določa, da mora delavec, ki bi želel uveljaviti pravico do starševskega dopusta, svojega delodajalca obvestiti vsaj dva meseca in največ tri mesece pred tem. To obdobje je lahko krajše, če se delodajalec in delavec o tem sporazumeta.
Vendar pa lahko delavec v skladu s členom 4 kraljeve uredbe iz leta 1997 uveljavlja pravico do starševskega dopusta, le če je bil v obdobju petnajstih mesecev pred pisno obvestitvijo delodajalca nanj vezan s pogodbo o zaposlitvi v trajanju najmanj dvanajst mesecev.
Člen 101 zakona o izravnavi uvaja sistem varstva pred odpovedjo pogodbe o zaposlitvi, ki med drugim velja za starševski dopust. Ta člen določa:
„Če se izvajanje pogodbe o zaposlitvi prekine […] ali če se zmanjša obseg dela v skladu s členom 102(1) […], delodajalec ne sme enostransko končati delovnega razmerja, razen če obstaja utemeljen razlog v smislu člena 35 zakona […] o pogodbah o zaposlitvi [(wet betreffende de arbeidsovereenkomsten), z dne 3. julija 1978 (
Belgisch Staatsblad
) z dne 22. avgusta 1978, str. 9277, v nadaljevanju: zakon iz leta 1978)], ali zadosten razlog.
[…]
Zadosten je razlog, ki ga je priznalo sodišče in katerega narava in izvor nista povezana s prekinitvijo iz členov 100 in 100a ali z skrajšanjem iz členov 102 in 102a.
[…]
Delodajalec, ki kljub določbam prvega odstavka odpove pogodbo o zaposlitvi brez utemeljenega ali zadostnega razloga, mora delavcu plačati pavšalno odškodnino, ki je enaka šestmesečni plači, kar pa ne vpliva na odškodnino, ki mu jo je treba plačati zaradi prenehanja pogodbe o zaposlitvi.“
Iz spisa je razvidno, da zadnjenavedena odškodnina zajema zlasti „odpravnino“, ki je določena v členu 39 zakona iz leta 1978. Ta člen med drugim določa:
„Če je bila pogodba sklenjena za nedoločen čas, mora stranka, ki odpove pogodbo brez utemeljenega razloga ali brez spoštovanja odpovednega roka, določenega v členih 59, 82, 83, 84 in 115 [zakona iz leta 1978], drugi stranki plačati odškodnino, ki je enaka znesku trenutne plače med odpovednim rokom ali za preostanek tega roka.“
[…]
Odškodnina ne vključuje le trenutne plače, ampak tudi ugodnosti, pridobljene v skladu s pogodbo.“
Člen 103 zakona o izravnavi določa:
„Če delodajalec enostransko odpove pogodbo o zaposlitvi, se bo odpovedni rok delavcu, ki je zmanjšal obseg svojega dela v skladu s členom 102 (in 102a), izračunal tako, kot da delavec ne bi zmanjšal obsega dela. Ta isti odpovedni rok je treba upoštevati tudi pri določanju odškodnine [zaradi odpovedi pogodbe o zaposlitvi] iz člena 39 zakona [iz leta 1978].“
Iz spisa je prav tako razvidno, da je bil po sodbi Sodišča z dne 22. oktobra 2009 v zadevi Meerts (
C-116/08, ZOdl., str. I-10063
), člen 105(3) zakona o izravnavi spremenjen, tako da zdaj določa:
„Če je pogodba o zaposlitvi odpovedana v obdobju zmanjšanja obsega dela v okviru starševskega dopusta, ki se izrabi na podlagi tega dela zakona, je „znesek trenutne plače“ v smislu člena 39 zakona [iz leta 1978] plača, do katere bi bil delavec upravičen na podlagi svoje pogodbe o zaposlitvi, če ne bi zmanjšal obsega dela.“
Predložitveno sodišče meni, da „ureditev v zvezi s [pavšalno] odškodnino“ ni bila spremenjena.
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
S. Rogiers je od 3. januarja 2005 na podlagi pogodbe o zaposlitvi za nedoločen čas delala kot uslužbenka družbe Lyreco.
Zaradi porodniškega dopusta, ki ga je S. Rogiers koristila od 9. januarja 2009 do 26. aprila 2009, je bilo izvrševanje njene pogodbe o zaposlitvi prekinjeno.
Od 27. aprila 2009 dalje bi morala S. Rogiers v okviru koriščenja starševskega dopusta ponovno začeti z delom, tako da bi štiri mesece delala s polovičnim delovnim časom.
Družba Lyreco je s priporočenim dopisom z dne 27. aprila 2009 s 1. majem 2009 odpovedala pogodbo o zaposlitvi, s petmesečnim odpovednim rokom. Iz predložitvene odločbe je razvidno, da je pogodba o zaposlitvi prenehala 31. avgusta 2009.
S. Rogiers je zoper odpoved pogodbe o zaposlitvi vložila tožbo pri arbeidsrechtbank te Antwerpen (delovno sodišče v Antwerpnu), s katero je izpodbijala razloge za to odpoved, ki jih je navedla družba Lyreco, in sicer, prvič, nemožnost delodajalca, da jo zaposli zaradi pomanjkanja dela, in drugič, nesprejetje drugih funkcij, ki so ji bile ponujene po ukiniti funkcije „Recruitment Manager“, ki jo je opravljala pred nastopom starševskega dopusta.
Navedeno sodišče je s sodbo z dne 21. septembra 2011 družbi Lyreco naložilo plačilo pavšalne varstvene odškodnine v višini šestmesečne plače na podlagi člena 101 zakona o izravnavi zaradi enostranske odpovedi pogodbe o zaposlitvi S. Rogiers brez utemeljenega ali zadostnega razloga v času njenega starševskega dopusta. V skladu s to sodbo bi moral biti znesek te odškodnine izračunan na podlagi plače, izplačane S. Rogiers na dan odpovedi njene pogodbe o zaposlitvi, in sicer 27. aprila 2009, to je plače, ki ustreza obsegu dela s polovičnim delovnim časom, ki ga je opravljala zaradi koriščenja starševskega dopusta v obliki krajšega delovnega časa.
Družba Lyreco je zoper to sodbo vložila pritožbo pri arbeidshof te Antwerpen (delovno sodišče v Antwerpnu). S. Rogiers je pred istim sodiščem vložila nasprotno pritožbo, s katero je predlagala, naj se znesek pavšalne varstvene odškodnine, katerega plačilo je bilo naloženo družbi Lyreco, izračuna na podlagi plačila za delo za poln delovni čas.
Arbeidshof te Antwerpen je s sodbo z dne 10. decembra 2012 potrdilo, da je bila S. Rogiers pogodba o zaposlitvi med njenim starševskim dopustom odpovedana brez utemeljenega ali zadostnega razloga, ter da je bila zato upravičena do izplačila pavšalne varstvene odškodnine v višini šestmesečne plače.
Navedeno sodišče se je poleg tega strinjalo s pripombami iz mnenja, ki ga je predložilo državno tožilstvo in v katerim je bil sistem izračuna odškodnine, ki jo je treba plačati S. Rogiers, in ki je bil uporabljen v sodbi z dne 21. septembra 2011, med drugim opredeljen kot „absurden“, ker naj bi v skladu z logiko, ki je upoštevana v tem sistemu, izraba starševskega dopusta za polni čas, ker pomeni zmanjšanje obsega dela za 100 %, morala voditi do izračuna pavšalne varstvene odškodnine na podlagi ničnega plačila, kar ne bi imelo nobenega smisla. Predložitveno sodišče glede na navedeno meni, da razlogov iz zgoraj navedene sodbe Meerts, ki se nanašajo na odpravnino iz člena 39 zakona iz leta 1978, ni mogoče nujno prenesti na pavšalno varstveno odškodnino, ki je predmet spora, o katerem odloča.
V teh okoliščinah je arbeidshof te Antwerpen prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali klavzuli 1 in 2, točka 4, okvirnega sporazuma […] nasprotujeta temu, da se varstvena odškodnina, ki se plača delojemalcu, ki je imel z delodajalcem sklenjeno pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas in čigar pogodbo o zaposlitvi je ta delodajalec, medtem ko je delojemalec delal s krajšim delovnim časom, ker je vzel 20- ali 50‑odstotni starševski dopust, enostransko odpovedal brez utemeljenih in zadostnih razlogov, izračuna na podlagi plače, do katere je bil delojemalec upravičen med delom s krajšim delovnim časom, čeprav bi bil ta delojemalec, če ne bi delal, upravičen do varstvene odškodnine v višini plače za delo s polnim delovnim časom?“
Arbeidshof te Antwerpen je v odgovor na zahtevo za podrobnejše podatke, ki jo je Sodišče nanj naslovilo na podlagi člena 101 Poslovnika Sodišča, pojasnilo, da sodba Cour de cassation z dne 15. februarja 2010, na katero se je belgijska vlada sklicevala v pisnih stališčih, ki so bila predložena v okviru tega postopka, nikakor ne more vplivati na obravnavanje vprašanja za predhodno odločanje, saj se navedena sodba ne nanaša na pavšalno varstveno odškodnino iz člena 101 zakona o izravnavi.
Vprašanje za predhodno odločanje
Najprej je treba opozoriti, da klavzula 1, točka 2, okvirnega sporazuma, ki jo v vprašanju navaja predložitveno sodišče, s tem, da določa, da ta velja za vse delavce, ki imajo pogodbo o zaposlitvi ali delovno razmerje, kot ga opredeljuje zakon, kolektivne pogodbe ali prakse, ki veljajo v vsaki državi članici, zgolj opredeljuje področje uporabe okvirnega sporazuma.
Ni sporno, da je tak položaj osebe, kot je S. Rogiers v sporu o glavni stvari, tako da ta spada na področje uporabe okvirnega sporazuma.
V teh okoliščinah je treba šteti, da predložitveno sodišče s svojim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba klavzulo 2, točka 4, okvirnega sporazuma razlagati tako, da nasprotuje temu, da se pavšalna varstvena odškodnina – ki jo je treba plačati delavcu, ki koristi starševski dopust v obliki krajšega delovnega časa, v primeru enostranske odpovedi pogodbe o zaposlitvi brez utemeljenega in zadostnega razloga, temu delavcu, ki je bil zaposlen za nedoločen čas in za poln delovni čas – določi na podlagi zmanjšanega plačila, ki ga je ta prejel na dan odpovedi pogodbe o zaposlitvi.
Kot je razvidno iz prvega odstavka preambule in točk 4 in 5 splošnih ugotovitev okvirnega sporazuma ter iz klavzule 1, točka 1, tega sporazuma, ta sporazum pomeni zavezo socialnih partnerjev, da se na podlagi minimalnih zahtev določijo ukrepi, namenjeni temu, da se moškim in ženskam omogoči usklajevanje poklicnih in družinskih obveznosti (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Meerts, točka 35, ter sodbi z dne 16. septembra 2010 v zadevi Chatzi,
C-149/10, ZOdl., str. I-8489
, točka 56, in z dne 20. junija 2013 v zadevi Riežniece, C‑7/12, točka 31).
Poleg tega je iz točke 6 splošnih ugotovitev navedenega okvirnega sporazuma razvidno, da bi morali ukrepi, ki se nanašajo na usklajevanje poklicnega in družinskega življenja, spodbujati uvedbo novih, prožnih načinov organizacije dela in časa v državah članicah, ki so bolj prilagojeni spreminjajočim se potrebam družbe, ob sočasnem upoštevanju potreb podjetij in delavcev (zgoraj navedena sodba Meerts, točka 36).
Okvirni sporazum torej prispeva k socialnim temeljnim pravicam iz točke 16 Listine Skupnosti o temeljnih pravicah delavcev o enakem obravnavanju moških in žensk, na katero napotuje ta okvirni sporazum, zlasti v točki 4 splošnih ugotovitev, in ki so navedeni tudi v členu 151, prvi odstavek, PDEU, to je k socialnim pravicam, ki so povezane z izboljšanjem življenjskih in delovnih razmer ter z obstojem ustreznega socialnega varstva delavcev, kadar ti vzamejo starševski dopust ali zaprosijo zanj (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Meerts, točka 37, sodbo z dne 22. aprila 2010 v zadevi Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols,
C-486/08, ZOdl., str. I-3527
, točka 52, in zgoraj navedeno sodbo Chatzi, točka 36).
S tega vidika okvirni sporazum v skladu s klavzulo 2, točka 1, osebam, ki so pravkar postali starši, omogoča prekinitev poklicne dejavnosti, da se posvetijo družinskim obveznostim, pri čemer imajo zagotovilo iz točke 5 te klavzule, da se bodo po koncu tega dopusta načeloma lahko vrnili na svoje delovno mesto (glej zgoraj navedeni sodbi Chatzi, točka 57, in Riežniece, točka 32).
Da se delavcem zagotovi učinkovito uresničevanje te pravice do starševskega dopusta, ki jo določa okvirni sporazum, je s klavzulo 2, točka 4, tega sporazuma državam in/ali drugim socialnim partnerjem naloženo, da v skladu z nacionalnimi predpisi, kolektivno pogodbo ali nacionalno prakso sprejmejo ustrezne ukrepe za varstvo delavcev pred odpovedjo pogodbe o zaposlitvi zaradi prošnje za starševski dopust ali odhoda na starševski dopust.
Kot je razvidno iz njenega besedila, je namen te določbe torej varstvo delavcev pred odpovedjo pogodbe o zaposlitvi zaradi prošnje za starševski dopust ali odhoda na starševski dopust (glej zgoraj navedeni sodbi Meerts, točka 33, in Riežniece, točka 34).
Ob upoštevanju cilja okvirnega sporazuma, kot je naveden v točkah 30 in 31 te sodbe in na podlagi katerega se moškim in ženskam omogoči usklajevanje poklicnih in družinskih obveznosti, je treba navedeno klavzulo 2, točka 4, razumeti tako, da izraža socialno pravo Unije, in ga torej ni mogoče razlagati restriktivno (glej v tem smislu zgoraj navedeni sodbi Meerts, točka 42 in navedena sodna praksa, in Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols, točka 54).
Nacionalna zakonodaja, ki za primer enostranske odpovedi – brez utemeljenega ali zadostnega razloga – pogodbe o zaposlitvi delavcu, ki je bil zaposlen za nedoločen čas in za polni delovni čas, medtem ko ta koristi starševski dopust tako kot delavka v postopku v glavni stvari, določa, da se temu delavcu poleg odpravnine zaradi odpovedi njegove pogodbe odobri pavšalno varstveno odškodnino v višini šestmesečne plače, lahko spada med „ukrepe za varstvo delavcev pred odpustom na podlagi prošnje za porodniški [starševski] dopust ali odhoda na porodniški [starševski] dopust“, v smislu klavzule 2, točka 4, okvirnega sporazuma.
Ugotoviti pa je treba, da bi bil takemu varstvenemu ukrepu odvzet velik del polnega učinka, če v primeru, v katerem se delavcu, zaposlenem za nedoločen čas in za polni delovni čas, kot je S. Rogiers v zadevi v postopku v glavni stvari, nezakonito odpove pogodba o zaposlitvi med koriščenjem starševskega dopusta v obliki krajšega delovnega časa, in da pavšalna varstvena odškodnina, ki jo ta delavec lahko zahteva, ne bi bila določena na podlagi plačila na podlagi njene pogodbe o zaposlitvi za polni delovni čas, temveč bi temeljila na zmanjšanem plačilu, ki ga je prejemal med starševskim dopustom v obliki krajšega delovnega časa. Taka določitev zneska te pavšalne odškodnine namreč ne bi mogla imeti zadostnega odvračalnega učinka za preprečitev odpuščanja delavcev, ki koristijo starševski dopust v obliki krajšega delovnega časa (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Meerts, točki 46 in 47).
Tak izid bi – ob kršitvi enega od ciljev okvirnega sporazuma, navedenega v točki 32 te sodbe, ki je zagotovitev ustreznega socialnega varstva delavcem, ki koristijo starševski dopust – vodil do zvišanja ravni negotovosti zaposlitve delavcev, ki so se odločili izrabiti starševski dopust v obliki krajšega delovnega časa, s čimer bi bila ureditvi varstva, ki je uvedena s klavzulo 2, točka 4, okvirnega sporazuma, deloma odvzeta vsebina, ter resno kršil načelo socialnega prava Unije, ki je še posebej pomembno.
Poleg tega bi tak način določitve zneska pavšalne varstvene odškodnine, ker nekatere delavce lahko odvrne od izrabe starševskega dopusta, lahko tudi nasprotoval cilju okvirnega sporazuma, ki se, kot je navedeno v točki 30 te sodbe, nanaša na čim boljšo uskladitev družinskega in poklicnega življenja (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Meerts, točka 47).
Nazadnje, ker nacionalna ureditev, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, v skladu s členom 2, točka 3(a), okvirnega sporazuma, delavcem daje možnost izbire med starševskim dopustom za polni čas in starševskim dopustom v obliki krajšega delovnega časa, in z uvedbo posebne odškodnine določa sistem sankcioniranja, katerega namen je varstvo delavcev pred vsakršnim nezakonitim odpustom med koriščenjem takega dopusta, delavci, ki so se odločili za izrabo starševskega dopusta v obliki krajšega delovnega časa in ne za polni čas ne smejo biti oškodovani, sicer se posega v cilj fleksibilnosti, ki ga določa okvirni sporazum, kot je navedeno v točki 31 te sodbe.
Ta razlaga okvirnega sporazuma je poleg tega podprta – kot navajata belgijska vlada in Evropska komisija – s klavzulo 2, točka 6, okvirnega sporazuma, ki določa, da se pravice delavca, ki so pridobljene ali pa so v postopku pridobitve na dan, ko se starševski dopust začne, ohranijo take, kot so, do konca tega dopusta.
Kot je Sodišče že presodilo, je iz besedila navedene klavzule in sobesedila razvidno, da je cilj te določbe preprečiti izgubo ali zmanjšanje pravic iz delovnega razmerja, ki so pridobljene ali so v postopku pridobitve in ki jih delavec lahko uveljavlja ob začetku starševskega dopusta, ter zagotoviti, da bo po izteku tega dopusta glede teh pravic v enakem položaju kot pred njim (zgoraj navedeni sodbi Meerts, točka 39, in Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols, točka 51).
Iz ciljev okvirnega sporazuma, kot so navedeni v točkah od 30 do 32 te sodbe, je razvidno, da pojem „pridobljene pravice ali pravice v postopku pridobitve“ v smislu klavzule 2, točka 6, okvirnega sporazuma vključuje vse pravice in ugodnosti, v denarju ali v naravi, ki neposredno ali posredno izhajajo iz delovnega razmerja in ki jih lahko delavec pri delodajalcu uveljavlja na dan, ko začne starševski dopust (glej zgoraj navedeni sodbi Meerts, točka 43, in Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols, točka 53).
Med temi pravicami in ugodnostmi so vse tiste, ki so povezane s pogoji zaposlitve, kot je pravica delavca, zaposlenega na podlagi pogodbe o zaposlitvi za nedoločen čas in za polni delovni čas, ki izrablja starševski dopust, do pavšalne varstvene odškodnine, če delodajalec enostransko in brez utemeljenega in zadostnega razloga odpove to pogodbo o zaposlitvi. Ta odškodnina, katere znesek je vezan na plačo na podlagi navedene pogodbe o zaposlitvi in katere namen je varstvo takega delavca pred odpovedjo pogodbe o zaposlitvi zaradi prošnje za starševski dopust ali odhoda na starševski dopust, se namreč temu izplača zaradi dela, ki ga je opravljal in ki bi ga še naprej opravljal, če ne bi bilo nezakonite odpovedi pogodbe o zaposlitvi (glej po analogiji sodbi z dne 27. junija 1990 v zadevi Kowalska,
C-33/89, Recueil, str. I-2591
, točki 10 in 11, in z dne 9. februarja 1999 v zadevi Seymour‑Smith in Perez,
C-167/97, Recueil, str. I-623
, točke od 23 do 28, ter zgoraj navedeno sodbo Meerts, točka 44).
Tako v postopku v glavni ni sporno, da bi delavka, kot je S. Rogiers, ki je v skladu s pravili, določenimi v nacionalnem pravu, ker je na podlagi pogodbe o zaposlitvi za svojega delodajalca delala določen čas, imela pravico do izrabe starševskega dopusta, lahko uveljavljala pravico do pavšalne varstvene odškodnine iz člena 101 zakona o izravnavi vse od začetka njenega starševskega dopusta. Dejstvo, da zadevnemu delavcu ta pravica koristi, le če mu njegov delodajalec pozneje nezakonito odpove pogodbo o zaposlitvi med koriščenjem starševskega dopusta, v zvezi s tem ni upoštevno.
Zato mora biti pavšalna varstvena odškodnina, kakršna je ta, ki jo določa belgijska zakonodaja, da bi bila v skladu z okvirnim sporazumom, če je bila delavcu, ki je kot v postopku v glavni stvari zaposlen na podlagi pogodbe o zaposlitvi za nedoločen čas in za polni delovni čas, med koriščenjem starševskega dopusta v obliki krajšega delovnega časa nezakonito odpovedana pogodba o zaposlitvi, določena na podlagi plačila tega delavca za delo za polni delovni čas.
Glede na navedeno je treba na zastavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba klavzulo 2, točka 4, okvirnega sporazuma, ki je priložen k Direktivi 96/34, v povezavi s cilji tega sporazuma ter točko 6 te klavzule razlagati tako, da nasprotuje temu, da se pavšalna varstvena odškodnina – ki jo je treba plačati delavcu, ki koristi starševski dopust v obliki krajšega delovnega časa, če delodajalec temu delavcu, ki je bil zaposlen za nedoločen čas in za polni delovni čas, brez utemeljenega in zadostnega razloga enostransko odpove pogodbo o zaposlitvi – določi na podlagi zmanjšanega plačila, ki ga je ta delavec prejel na dan odpovedi pogodbe o zaposlitvi.
Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopkih pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:

Klavzulo 2, točka 4, okvirnega sporazuma o starševskem dopustu, ki je bil sklenjen 14. decembra 1995 in je priložen k Direktivi Sveta 96/34/ES z dne 3. junija 1996 o okvirnem sporazumu o starševskem dopustu, sklenjenim med UNICE, CEEP in ETUC, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 97/75/ES z dne 15. decembra 1997, v povezavi s cilji tega sporazuma ter točko 6 te klavzule je treba razlagati tako, da nasprotuje temu, da se pavšalna varstvena odškodnina – ki jo je treba plačati delavcu, ki koristi starševski dopust v obliki krajšega delovnega časa, če delodajalec temu delavcu, ki je bil zaposlen za nedoločen čas in za polni delovni čas, brez utemeljenega in zadostnega razloga enostransko odpove pogodbo o zaposlitvi – določi na podlagi zmanjšanega plačila, ki ga je ta delavec prejel na dan odpovedi pogodbe o zaposlitvi.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nizozemščina.