CELEX: 62007TJ0059
Konkurenca
Omejevalni sporazumi
Trg butadienskega kavčuka in emulzijskega stiren-butadienskega kavčuka
Odločba o ugotovitvi kršitev člena 81 ES
Odgovornost za kršitev
Enotna kršitev
Dokaz o obstoju omejevalnega sporazuma
Globe
Teža in trajanje kršitve
Obteževalne okoliščine

Dejansko stanje
Komisija Evropskih skupnosti je z Odločbo C(2006) 5700 konč. z dne 29. novembra 2006 (Zadeva COMP/F/38.638 – Butadienski kavčuk
in emulzijski stiren-butadienski kavčuk, v nadaljevanju: izpodbijana odločba) ugotovila, da je več podjetij kršilo člen 81(1)
ES in člen 53 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru (EGP) s sodelovanjem v kartelu na trgu zgoraj navedenih proizvodov.
Naslovniki izpodbijane odločbe so ta podjetja:
–        Bayer AG s sedežem v Leverkusnu (Nemčija);
–        The Dow Chemical Company s sedežem v Midlandu, Michigan (Združene države) (v nadaljevanju: Dow Chemical);
–        Dow Deutschland Inc. s sedežem Schwalbachu (Nemčija);
–        Dow Deutschland Anlagengesellschaft mbH (nekdanja Dow Deutschland GmbH & Co. OHG) s sedežem v Schwalbachu;
–        Dow Europe s sedežem v Horgnu (Švica);
–        Eni SpA s sedežem v Rimu (Italija);
–        Polimeri Europa SpA s sedežem v Brindisiju (Italija) (v nadaljevanju: Polimeri);
–        Shell Petroleum NV s sedežem v Haagu (Nizozemska);
–        Shell Nederland BV s sedežem v Haagu;
–        Shell Nederland Chemie BV s sedežem v Rotterdamu (Nizozemska);
–        Unipetrol a.s. s sedežem v Pragi (Češka republika);
–        Kaučuk a.s. s sedežem v Kralupih na Vltavi (Češka republika);
–        Trade-Stomil sp. z o.o. s sedežem v Lodžu (Poljska) (v nadaljevanju: Stomil).
Družbe Dow Deutschland, Dow Deutschland Anlagengesellschaft in Dow Europe so v celoti pod neposrednim ali posrednim nadzorom
družbe Dow Chemical (v nadaljevanju skupaj: Dow) (točke od 16 do 21 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Dejavnost družbe Eni v zvezi z zadevnimi proizvodi je sprva opravljala družba EniChem Elastomeri Srl, ki je bila pod posrednim
nadzorom družbe Eni prek njene hčerinske družbe EniChem SpA (v nadaljevanju: EniChem SpA). Družba EniChem Elastomeri se je
1. novembra 1997 združila z družbo EniChem SpA. Družba Eni je nadzorovala 99,97 % družbe EniChem SpA. Družba EniChem SpA je
1. januarja 2002 prenesla svojo strateško kemično dejavnost (skupaj z dejavnostjo, povezano z butadienskim in emulzijskim
stiren-butadienskim kavčukom) na hčerinsko družbo Polimeri, ki je bila v njeni stoodstotni lasti. Družbo Polimeri od 21. oktobra
2002 neposredno in v celoti nadzira družba Eni. Družba EniChem SpA je 1. maja 2003 spremenila svojo firmo v Syndial SpA (točke
od 26 do 32 obrazložitve izpodbijane odločbe). Komisija v izpodbijani odločbi uporablja poimenovanje „EniChem“ za vse družbe
v lasti družbe Eni (v nadaljevanju: EniChem) (točka 36 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Družba Shell Nederland Chemie je hčerinska družba družbe Shell Nederland, ki je v celoti pod nadzorom družbe Shell Petroleum
(v nadaljevanju skupaj: Shell) (točke od 38 do 40 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Družba Kaučuk je bila ustanovljena leta 1997 z združitvijo družb Kaučuk Group a.s. in Chemopetrol Group a.s. Družba Unipetrol
je 21. julija 1997 pridobila vsa sredstva, pravice in obveznosti združenih družb. Družba Unipetrol je lastnica 100 % kapitala
družbe Kaučuk (točki 45 in 46 obrazložitve izpodbijane odločbe). Poleg tega je v izpodbijani odločbi navedeno, da je družbo
Kaučuk (in njeno predhodnico družbo Kaučuk Group) od leta 1991 do 28. februarja 2003 pri izvozu zastopala družba Tavorex s.r.o.
(v nadaljevanju: Tavorex) s sedežem v Češki republiki. V izpodbijani odločbi je navedeno tudi, da je družba Tavorex od leta
1996 družbo Kaučuk zastopala na sestankih evropskega združenja za sintetični kavčuk (točka 49 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Družba Stomil je glede na izpodbijano odločbo poljskega proizvajalca, in sicer družbo Chemical Company Dwory S.A. (v nadaljevanju:
Dwory), pri njegovi izvozni dejavnosti zastopala najmanj 30 let, vsaj do leta 2001. V izpodbijani odločbi je še navedeno,
da je družba Stomil v letih od 1997 do 2000 zastopala družbo Dwory na sestankih evropskega združenja za sintetični kavčuk
(točka 51 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Upoštevno obdobje kršitve je trajalo od 20. maja 1996 do 28. novembra 2002 (za družbe Bayer, Eni in Polimeri), od 20. maja
1996 do 31. maja 1999 (za družbe Shell Petroleum, Shell Nederland in Shell Nederland Chemie), od 1. julija 1996 do 28. novembra
2002 (za družbo Dow Chemical), od 1. julija 1996 do 27. novembra 2001 (za družbo Dow Deutschland), od 16. novembra 1999 do
28. novembra 2002 (za družbi Unipetrol in Kaučuk), od 16. novembra 1999 do 22. februarja 2000 (za družbo Stomil), od 22. februarja
2001 do 28. februarja 2002 (za družbo Dow Deutschland Anlagengesellschaft) in od 26. novembra 2001 do 28. novembra 2002 (za
družbo Dow Europe) (točke od 476 do 485 obrazložitve in člen 1 izreka izpodbijane odločbe).
Butadienski kavčuk (v nadaljevanju: BK) in emulzijski stiren-butadienski kavčuk (v nadaljevanju: SBK) sta vrsti sintetičnega
kavčuka, ki se uporabljata zlasti pri proizvodnji pnevmatik. Ta proizvoda sta zamenljiva tako drug z drugim kot tudi z drugimi
sintetičnimi kavčuki in z naravnim kavčukom (točke od 3 do 6 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Poleg proizvajalcev, navedenih v izpodbijani odločbi, so na območju EGP manjše količine BK in SBK prodajali tudi drugi proizvajalci
iz Azije in Vzhodne Evrope. Sicer pa veliki proizvajalci pnevmatik velik del BK proizvedejo sami (točka 54 obrazložitve izpodbijane
odločbe).
Družba Bayer je 20. decembra 2002 navezala stik s službami Komisije in izrazila željo po sodelovanju na podlagi Obvestila
Komisije o imuniteti pred globami in zmanjševanju glob v primerih kartelov (UL 2002, C 45, str. 3, v nadaljevanju: obvestilo
o ugodni obravnavi), in sicer glede BK in SBK. V zvezi s SBK je družba Bayer podala ustno izjavo, v kateri je opisala dejavnosti
kartela. Ta izjava je bila posneta na kaseto (točka 67 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Družba Bayer je 14. januarja 2003 podala ustno izjavo, v kateri je opisala dejavnost kartela v zvezi z BK. Ta izjava je bila
posneta na kaseto. Družba Bayer je predložila tudi zapisnike sestankov odbora za BK Evropskega združenja za sintetični kavčuk
(točka 68 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Komisija je 5. februarja 2003 družbi Bayer vročila odločbo o odobritvi pogojne imunitete pred globami (točka 69 obrazložitve
izpodbijane odločbe).
Komisija je 27. marca 2003 v skladu s členom 14(3) Uredbe Sveta št. 17 z dne 6. februarja 1962, Prve uredbe o izvajanju členov
[81 ES] in [82 ES] (UL 1962, 13, str. 204), v prostorih družbe Dow Deutschland & Co. opravila preveritveni obisk (točka 70
obrazložitve izpodbijane odločbe).
Komisija je med septembrom 2003 in julijem 2006 na podjetja, ki so navedena v izpodbijani odločbi, naslovila več zahtev po
informacijah na podlagi člena 11 Uredbe št. 17 in člena 18 Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju
pravil konkurence iz členov 81 [ES] in 82 [ES] (UL 2003, L 1, str. 1) (točka 71 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Družbi Dow Deutschland in Dow Deutschland & Co. sta se 16. oktobra 2003 srečali s službami Komisije in izrazili željo po sodelovanju
na podlagi obvestila o ugodni obravnavi. Na tem srečanju je bila ustno predstavljena dejavnost kartela za BK in SBK. Ta predstavitev
je bila posneta. Predan je bil tudi spis z dokumenti o kartelu (točka 72 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Družba Dow Deutschland je bila 4. marca 2005 obveščena o namenu Komisije, da ji prizna zmanjšanje globe za od 30 do 50 % (točka
73 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Komisija je 7. junija 2005 začela postopek in podjetjem, ki so naslovniki izpodbijane odločbe – razen družbi Unipetrol – in
družbi Dwory poslala prvo obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah. Prvo obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah je bilo
sprejeto tudi zoper družbo Tavorex, vendar ji ni bilo vročeno, saj je bila od oktobra 2004 v stečaju. Postopek zoper njo je
bil torej ustavljen (točki 49 in 74 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Zadevna podjetja so predložila pisne pripombe v zvezi s tem prvim obvestilom o ugotovitvah o možnih kršitvah (točka 75 obrazložitve
izpodbijane odločbe). Omogočen jim je bil tudi vpogled v spis z uporabo zgoščenke ter dostop do ustnih izjav in z njimi povezanih
dokumentov v prostorih Komisije (točka 76 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Družba Manufacture française des pneumatiques Michelin (v nadaljevanju: Michelin) je 3. novembra 2005 vložila predlog za intervencijo.
Pisne pripombe je predložila 13. januarja 2006 (točka 78 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Komisija je 6. aprila 2006 na podjetja, ki so naslovniki izpodbijane odločbe, naslovila drugo obvestilo o ugotovitvah o možnih
kršitvah. Zadevna podjetja so v zvezi s tem predložila pisne pripombe (točka 84 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Družba Michelin je 12. maja 2006 vložila pritožbo na podlagi člena 5 Uredbe Komisije (ES) št. 773/2004 z dne 7. aprila 2004
zvezi z vodenjem postopkov Komisije v skladu s členoma 81 [ES] in 82 [ES] (UL L 123, str. 18) (točka 85 obrazložitve izpodbijane
odločbe).
Podjetja, ki so naslovniki izpodbijane odločbe, razen družbe Stomil, in družba Michelin so se 22. junija 2006 udeležili zaslišanja
pred Komisijo (točka 86 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Komisija je zaradi pomanjkanja dokazov o sodelovanju družbe Dwory v kartelu postopke v zvezi njo ustavila (točka 88 obrazložitve
izpodbijane odločbe). Odločila se je tudi, da postopek prav tako ustavi v zvezi z družbo Syndial (točka 89 obrazložitve izpodbijane
odločbe).
Poleg tega je Komisija, potem ko sta se sprva uporabljali dve številki zadev (COMP/E-1/38.637 za BK in COMP/E-1/38.638 za
SBK), po prvem obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah uporabljala samo eno številko (COMP/F/38.638) (točki 90 in 91 obrazložitve
izpodbijane odločbe).
Upravni postopek se je 29. novembra 2006 končal tako, da je Komisija sprejela izpodbijano odločbo.
V skladu s členom 1 izreka izpodbijane odločbe so ta podjetja s tem, da so v navedenih obdobjih sodelovala pri enotnem in
trajajočem sporazumu, v okviru katerega so se dogovarjala o določitvi ciljnih cen, o razdelitvi kupcev na podlagi sporazumov
o nenapadanju in o izmenjavi občutljivih poslovnih podatkov glede cen, konkurentov in kupcev v sektorjih BK in SBK, kršila
člen 81 ES in člen 53 EGP:
a)      družba Bayer od 20. maja 1996 do 28. novembra 2002;
b)       družba Dow Chemical od 1. julija 1996 do 28. novembra 2002; družba Dow Deutschland od 1. julija 1996 do 27. novembra 2001;
družba Dow Deutschland Anlagengesellschaft od 22. februarja 2001 do 28. februarja 2002; družba Dow Europe od 26. novembra
2001 do 28. novembra 2002;
c)       družba Eni od 20. maja 1996 do 28. novembra 2002; družba Polimeri od 20. maja 1996 do 28. novembra 2002;
d)       družba Shell Petroleum od 20. maja 1996 do 31. maja 1999; družba Shell Nederland od 20. maja 1996 do 31. maja 1999; družba
Shell Nederland Chemie od 20. maja 1996 do 31. maja 1999;
e)       družba Unipetrol od 16. novembra 1999 do 28. novembra 2002; družba Kaučuk od 16. novembra 1999 do 28. novembra 2002;
f)       družba Stomil od 16. novembra 1999 do 22. februarja 2000.
Komisija je na podlagi dejanskih ugotovitev in pravne presoje, opravljene v izpodbijani odločbi, zadevnim podjetjem naložila
globe, ki jih je določila v skladu z metodologijo, opisano v Smernicah o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom
15(2) Uredbe št. 17 in člen[om] 65(5) Pogodbe ESPJ (UL 1998, C 9, str. 3, v nadaljevanju: Smernice) in v obvestilu o ugodni
obravnavi.
V členu 2 izreka izpodbijane odločbe so naložene te globe:
a)       družbi Bayer: 0 EUR;
b)       družbi Dow Chemical: 64,575 milijona EUR, od tega:
i)       60,27 milijona EUR solidarno z družbo Dow Deutschland;
ii)      47,355 milijona EUR solidarno z družbama Dow Deutschland Anlagengesellschaft in Dow Europe;
c)       družbama Eni in Polimeri solidarno: 272,25 milijona EUR;
d)       družbam Shell Petroleum, Shell Nederland in Shell Nederland Chemie solidarno: 160,875 milijona EUR;
e)       družbama Unipetrol in Kaučuk solidarno: 17,55 milijona EUR;
f)       družbi Stomil: 3,8 milijona EUR.
Člen 3 izreka izpodbijane odločbe podjetjem, naštetim v členu 1 izreka, odreja, da – če še niso – takoj prekinejo kršitve,
navedene v tem členu, in da se odslej vzdržijo vsakega dejanja ali ravnanja, opisanega v členu 1, ter vsakega ukrepa z enakim
namenom ali učinkom.

Postopek in predlogi strank
Družba Polimeri je v sodnem tajništvu Splošnega sodišča 20. februarja 2007 vložila to tožbo.
Ker eden od članov senata ni mogel opravljati sodniške funkcije, je bil s sklepom predsednika Splošnega sodišča z dne 1. aprila
2009 za dopolnitev senata določen N. Wahl.
Na podlagi poročila sodnika poročevalca je Splošno sodišče (prvi senat) odločilo, da začne ustni postopek.
Splošno sodišče je v okviru ukrepov procesnega vodstva, določenih v členu 64 Poslovnika Splošnega sodišča, stranki pozvalo,
naj odgovorita na nekatera vprašanja in naj mu predložita nekatere dokumente. Stranki sta ti zahtevi izpolnili v predpisanem
roku.
Stranki sta na obravnavi 21. oktobra 2009 ustno podali navedbe in odgovorili na ustna vprašanja Splošnega sodišča.
Družba Polimeri Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–        izvede predlagane pripravljalne ukrepe;
–        izpodbijano odločbo razglasi za v celoti ali delno nično s posledicami za višino globe;
–        podredno, odpravi ali zniža globo;
–        vsekakor Komisiji naloži plačilo stroškov.
Komisija Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–        tožbo zavrne;
–        družbi Polimeri naloži plačilo stroškov.

Pravo
Družba Polimeri v utemeljitev svojih predlogov v bistvu navaja šestnajst tožbenih razlogov v zvezi s kršitvami postopka,
vsebino izpodbijane odločbe in določitvijo zneska globe.
I –
Tožbeni predlogi za razglasitev delne ničnosti izpodbijane odločbe
A –
Tožbeni razlogi v zvezi s kršitvami postopka
1.     Prvi tožbeni razlog: nepravilna uporaba obvestila o ugodni obravnavi
a)     Trditve strank
Družba Polimeri trdi, da „90 %“ izpodbijane odločbe temelji na izjavah družb Bayer in Dow. Izpodbijana odločba naj bi se v
glavnem sklicevala na ustne izjave. Dokumentov, predloženih kot dokaz, naj bi bilo sicer zelo malo in naj bi jih bilo mogoče
razlagati na več načinov.
Namen ustnih izjav naj bi bil Komisiji omogočiti začetek preiskave. V obravnavani zadevi pa naj bi te izjave služile kot sredstvo
za ugotavljanje dejanskega stanja, pri čemer naj bi tako precej nadomestile samo preiskavo, ter kot sredstvo pritiska na podjetja,
ki so sodelovala s Komisijo.
Natančneje, družba Polimeri ugotavlja, da je izjava družbe Bayer z dne 20. decembra 2002 služila izvedbi edinega preveritvenega
obiska, v konkretnem primeru pri družbi Dow. Pri nobenem drugem podjetju, ki ga je družba Bayer omenila v svoji prvi izjavi,
tak preveritveni obisk ni bil opravljen.
Drugič, predloženi dokazi naj bi bili zelo skromni in nejasni. Te dokumente bi bilo mogoče razlagati kot dokaz o izmenjavi
občutljivih informacij ali o sporazumih, lahko pa bi samo odražali podatke o tržnih cenah, ki so znani v celotnem sektorju
in izvirajo iz drugih virov.
Družba Polimeri še posebej izpostavlja zapiske enega od udeležencev sestanka v Düsseldorfu (Nemčija) 21. februarja 1996, ki
jih je priložila tožbi. Komisija naj bi sprva te dokumente uporabila kot dokaz za sporazum o cenah, potem pa sklenila, da
navedeni sestanek ni bil del sestankov domnevnega kartela in zadevne dokumente umaknila iz obremenilnih dokazov. Ti dokumenti
pa naj bi bili ravno tako ali še bolj podrobni kot drugi dokumenti istega udeleženca, ki jih je Komisija opredelila kot dokaz
za nezakonite sporazume.
V tem okviru naj bi se podjetja spodbujalo k temu, da v svojih izjavah dodajo nedokazljive podrobnosti. Prvi katastrofalen
učinek te politike naj bi ponazarjale izjave iz drugega kroga zaslišanj. Družba Polimeri tako opozarja na to, da je Komisija
na sestanku z dvema zaposlenima družbe Dow (g. N. in F.) 12. decembra 2005 postavljala
ad hoc
vprašanja, da bi ti dve osebi prisilila k „naklonjenim“ izjavam v zvezi z domnevnimi sestanki kartela, pa tudi v zvezi z
morebitnimi zvišanji cen, ki so predmet domnevnih sporazumov. Komisija naj bi šla celo tako daleč, da je sama predložila podatke
o mogočih zvišanjih cen, ker pa ni dosegla želenih rezultatov, naj tega v izpodbijani odločbi ne bi omenila. Podobno naj bi
točka 244 obrazložitve izpodbijane odločbe kazala na to, da je bila družba Dow „prisiljena“ pričati. Izjava družbe Dow z dne
17. novembra 2005 naj bi kazala tudi na to, da je spremenila svojo različico dejanskega stanja po tem, ko se je seznanila
z izjavami družbe Bayer. Ugotovitev Komisije v zvezi s tem naj ne bi odražala izjav družbe Dow. V istem smislu naj bi izjava
družbe Bayer z dne 6. decembra 2005 o sestanku v Düsseldorfu 21. februarja 1996 (glej točko 43 zgoraj) kazala na to, da se
je navedena družba obdolžila za dejanja, ki jih ni storila.
Tretjič, družba Polimeri navaja, da je edina zakonodajna omemba položaja izjav, prejetih v okviru pooblastila Komisije za
preiskavo, v členu 19(1) Uredbe št. 1/2003. Nesporno pa naj bi bilo, da Komisija ustnih izjav podjetij v okviru zahteve za
imuniteto ne more uporabiti kot odločilni dokaz za obstoj kartela. To naj bi izhajalo iz tega, da so te izjave podjetij njim
v korist. Glede na to, da naj bi Komisija – po mnenju družbe Polimeri – navedenim izjavam dajala prevladujoč pomen (družba
Polimeri še posebej poudarja, da so od petnajstih sestankov, ki jih Komisija navaja kot sestanke med konkurenti, samo štirje
tudi pisno dokazani), naj bi navedba, da „popolno zanikanje priznanja [družb Syndial in Polimeri], da sta sodelovali (v kartelu
ali pri konkretnem ravnanju), samo po sebi ne more prevladati nad dokazi, s katerimi Komisija razpolaga“ (točka 327 obrazložitve
izpodbijane odločbe), odražala sistem, v katerem tožnik, ki je tudi sodnik, nekaznovano uporablja svoja pooblastila.
Sodna praksa, na katero se v točkah od 203 do 205 obrazložitve izpodbijane odločbe sklicuje Komisija, naj poleg tega ne bi
potrjevala njenih trditev. Splošno sodišče naj bi tako menilo, da izjave družbe, obtožene sodelovanja v kartelu, katere pravilnost
izpodbija več drugih obtoženih družb, ni mogoče šteti za zadosten dokaz obstoja kršitve, ki so jo storile te družbe, ne da
bi to potrjevali drugi dokazi (sodba Splošnega sodišča z dne 8. julija 2004 v združenih zadevah JFE Engineering in drugi proti
Komisiji, T-67/00, T-68/00, T-71/00 in T-78/00, ZOdl., str. II-2501). Ta pristop naj bi Sodišče po vložitvi pritožbe potrdilo.
Družba Polimeri dodaja, da njene trditve ne zadevajo „vsebine zadeve“, kot naj bi v svojih pisanjih trdila Komisija. Po mnenju
družbe Polimeri njeni očitki zadevajo poseg v pravico do obrambe zaradi obrnitve dokaznega bremena kot posledice zelo svojevrstne
uporabe izjav podjetij, ki so prosila za ugodno obravnavo. Družba Polimeri ugotavlja, da je Komisija pri osmem tožbenem razlogu
odgovorila na njene trditve in se sklicevala na sodno prakso v zvezi z dokaznim bremenom. Vendar naj sodna praksa v zvezi
s tem ne bi bila upoštevna, ker je bila v zadevah, na katere se sklicuje Komisija, vpletenost podjetij podprta z dokaznimi
listinami. V obravnavani zadevi naj bi izpodbijana odločba vsebovala splošni del, ki naj ne bi bil nič drugega kot sestavljanka
izjav.
Komisija navaja, da se očitki družbe Polimeri nanašajo na dokazovanje kršitve in torej na vsebino zadeve, in ne na domnevne
kršitve postopka. Komisija zato napotuje na tisti del odgovora na tožbo, ki se nanaša na domnevne napake pri oceni dokazov
o obstoju kartela.
b)     Presoja Splošnega sodišča
V uvodu je treba ugotoviti, da čeprav se nekatere trditve v okviru prvega tožbenega razloga nanašajo na dokazovanje kršitve
in so torej neupoštevne pri tožbenih razlogih v zvezi s kršitvami postopka, ki so bile domnevno storjene pri sprejetju izpodbijane
odločbe, družba Polimeri nasploh izpodbija tudi to, da je Komisija izjave podjetij uporabila kot dokaze. Družba Polimeri v
zvezi s tem v bistvu navaja, da se izjavam podjetij pripisuje prevelik pomen v škodo dokaznih listin in da navedene izjave
niso verodostojne.
Treba je opozoriti, da mora Komisija glede izvedbe dokaza kršitve člena 81(1) ES dokazati kršitve, ki jih ugotovi, in predložiti
dokaze, s katerimi lahko pravno zadostno dokaže obstoj okoliščin, ki pomenijo kršitev (sodbi Sodišča z dne 17. decembra 1998
v zadevi Baustahlgewebe proti Komisiji, C‑185/95 P, Recueil, str. I‑8417, točka 58, in z dne 8. julija 1999 v zadevi Komisija
proti Anic Partecipazioni, C-49/92 P, str. I-4125, točka 86). Tako je nujno, da Komisija predloži natančne in skladne dokaze,
da bi utemeljila trdno prepričanje, da je bila kršitev storjena (glej sodbo Splošnega sodišča z dne 6. julija 2000 v zadevi
Volkswagen proti Komisiji, T‑62/98, Recueil, str. II‑2707, točka 43 in navedena sodna praksa).
Poleg tega so v okviru protikonkurenčnih ravnanj in sporazumov dejavnosti običajno tajne, sestanki so skrivni, dokumentacija
o tem pa je, kolikor je mogoče, omejena. Iz tega je mogoče sklepati, da gre običajno, tudi če Komisija najde listine, ki jasno
dokazujejo nedovoljeno navezovanje stikov med gospodarskimi subjekti, le za nepopolna in posamezna dokazila, tako da je treba
posamezne podrobnosti pogosto rekonstruirati s sklepanjem. Zato je v večini primerov treba o obstoju ravnanja ali protikonkurenčnega
sporazuma sklepati iz več naključij in indicev, ki lahko, če se obravnavajo skupaj in če ni drugih skladnih pojasnil, pomenijo
dokaz o kršitvi konkurenčnih pravil (sodbi Sodišča z dne 7. januarja 2004 v združenih zadevah Aalborg Portland in drugi proti
Komisiji, C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P in C-219/00 P, Recueil, str. I‑123, točke od 55 do 57,
in z dne 25. januarja 2007 v združenih zadevah Sumitomo Metal Industries in Nippon Steel proti Komisiji, C-403/04 P in C‑405/04
P, ZOdl., str. I-729, točka 51).
V tem okviru nobeno pravilo niti nobeno splošno načelo prava Skupnosti Komisiji ne prepoveduje, da se v razmerju do podjetja
opre na izjave drugih obdolženih podjetij. Če ne bi bilo tako, potem bi bilo dokazno breme glede ravnanj, ki je na strani
Komisije, v nasprotju s členoma 81 ES in 82 ES ter preveliko in nezdružljivo z nalogo nadzora nad pravilno uporabo teh določb,
ki ji je dana na podlagi Pogodbe ES (sodba Splošnega sodišča z dne 20. aprila 1999 v združenih zadevah Limburgse Vinyl Maatschappij
in drugi proti Komisiji, imenovana „PVC II,“ od T-305/94 do T-307/94, od T-313/94 do T-316/94, T-318/94, T-325/94, T‑328/94,
T-329/94 in T-335/94, Recueil, str. II-931, točka 512, in zgoraj v točki 46 navedena sodba JFE Engineering in drugi proti
Komisiji, točka 192).
Poleg tega imajo izjave, dane v imenu podjetij, nezanemarljivo dokazno vrednost, saj pripeljejo do precejšnjih pravnih in
gospodarskih tveganj (glej v tem smislu zgoraj v točki 46 navedeno sodbo JFE Engineering in drugi proti Komisiji, točki 205
in 211, in zgoraj v točki 51 navedeno sodbo Sumitomo Metal Industries in Nippon Steel proti Komisiji, točka 103).
Res je, da izjave družbe, obtožene sodelovanja v kartelu, katere pravilnost izpodbija več drugih družb, obtoženih sodelovanja
v istem kartelu, ni mogoče šteti za zadosten dokaz obstoja kršitve, ki so jo storile te družbe, ne da bi to potrjevali drugi
dokazi (zgoraj v točki 46 navedena sodba JFE Engineering in drugi proti Komisiji, točka 219).
Vendar v obravnavani zadevi izpodbijana odločba temelji na izjavah več družb, in sicer na izjavah družb Bayer, Dow in Shell,
ki se ujemajo in tako podpirajo druga drugo (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 26. aprila 2007 v združenih zadevah
Bolloré in drugi proti Komisiji, T‑109/02, T‑118/02, T‑122/02, T‑125/02, T‑126/02, T‑128/02, T‑129/02, T‑132/02 in T‑136/02,
ZOdl., str. II‑947, točka 168). Sicer pa ni sporno, da izpodbijana odločba temelji tudi na dokaznih listinah, še posebej na
ročno napisanih zapiskih s sestankov. To, da družba Polimeri izpodbija dokazno vrednost teh listin, ne more vplivati na izpodbijano
odločbo v smislu postopka, ki ga je vodila Komisija.
Na podlagi navedenega ni mogoče sklepati, da izpodbijana odločba vsebuje take kršitve postopka, ki bi vplivale na njeno zakonitost.
Druge trditve družbe Polimeri ne morejo izpodbiti te ugotovitve.
Kar zadeva trditev, da se Komisija ne more opirati na izjave, dane na podlagi obvestila o ugodni obravnavi, je treba ugotoviti,
prvič, da nobena določba Komisiji ne prepoveduje uporabe teh izjav za dokazovanje obstoja kršitve konkurenčnih pravil. Drugič,
ni mogoče šteti, da so te izjave brez dokazne vrednosti, ker je treba izjave, ki nasprotujejo interesom avtorja, praviloma
šteti za še posebej zanesljive dokaze (zgoraj v točki 55 navedena sodba Bolloré in drugi proti Komisiji, točka 166). Tretjič,
čeprav je nekaj nezaupanja do prostovoljnih navedb glavnih udeleženk nezakonitega kartela nekaj običajnega, ker bi verjetno
želeli nekateri udeleženci zmanjšati pomen svojega prispevka h kršitvi in poudariti prispevek preostalih, to ne spremeni dejstva,
da ta trditev družbe Polimeri ni v skladu z logiko postopka, predvidenega v obvestilu o ugodni obravnavi. Dejstvo, da se z
zahtevo za uporabo obvestila o ugodni obravnavi želi doseči znižanje globe, namreč ne spodbuja nujno k temu, da se predložijo
izkrivljeni dokazi o dejanskem ravnanju preostalih udeleženk kartela. Vsak poskus zavajanja Komisije lahko vzbudi dvom o odkritosti
in popolnosti sodelovanja predlagatelja in s tem ogrozi njegovo možnost, da je deležen neokrnjene ugodne obravnave na podlagi
obvestila o ugodni obravnavi (sodba Splošnega sodišča z dne 16. novembra 2006 v zadevi Peróxidos Orgánicos proti Komisiji,
T-120/04, ZOdl., str. II-4441, točka 70). Zlasti je treba ugotoviti, da kadar neka oseba prizna, da je storila kršitev, in
tako potrdi obstoj dejstev, ki presegajo tista dejstva, o obstoju katerih se lahko neposredno sklepa iz zadevnih dokumentov,
to dejstvo
a priori
, če ni okoliščin, ki bi lahko temu nasprotovale, pomeni, da se je ta oseba odločila govoriti resnico (zgoraj v točki 46 navedena
sodba JFE Engineering in drugi proti Komisiji, točka 212).
Kar zadeva trditev, da naj bi bila nekatera podjetja „prisiljena“ dajati izjave, družba Polimeri dejansko uveljavlja kršitev
načela dobrega upravljanja. V zvezi s tem je treba opozoriti, da je med jamstvi, ki jih pravni red Skupnosti podeljuje v upravnih
postopkih, med drugim navedeno načelo dobrega upravljanja, na katero se navezuje obveznost pristojne institucije, da skrbno
in nepristransko preuči vse upoštevne elemente obravnavanega primera (sodbi Splošnega sodišča z dne 24. januarja 1992 v zadevi
La Cinq proti Komisiji, T‑44/90, Recueil, str. II‑1, točka 86, in z dne 18. junija 2008 v zadevi Hoechst proti Komisiji, T‑410/03,
ZOdl., str. II‑881, točka 129). Kršitev načela dobrega upravljanja pa lahko povzroči ničnost zadevne odločbe, če se dokaže,
da bi bila lahko vsebina navedene odločbe drugačna, če ne bi bilo te nepravilnosti (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne
16. decembra 1975 v združenih zadevah Suiker Unie in drugi proti Komisiji, od 40/73 do 48/73, 50/73, od 54/73 do 56/73, 111/73,
113/73 in 114/73, Recueil, str. 1663, točka 91; glej tudi zgoraj v točki 50 navedeno sodbo Volkswagen proti Komisiji, točka
283). Družba Polimeri v obravnavani zadevi takega dokaza ni predložila. V vsakem primeru pa, tudi če Splošno sodišče izjav
podjetij, ki jih omenja družba Polimeri, zaradi domnevne kršitve načela dobrega upravljanja ne bi upoštevalo, to ne bi vplivalo
na druge elemente v izpodbijani odločbi. Nič torej ne omogoča sklepa, da bi morala Komisija v navedenih okoliščinah ugotoviti,
da ni bilo kršitve pravil o konkurenci.
Glede na navedeno je treba prvi tožbeni razlog družbe Polimeri zavrniti kot neutemeljen.
2.     Drugi tožbeni razlog: neupravičeno pošiljanje drugega obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah
a)     Trditve strank
Družba Polimeri poudarja, da je dodatno obveščanje zainteresiranih oseb o ugotovitvah o možnih kršitvah potrebno samo, če
bi Komisija na podlagi preverjanja podjetja obtožila za nova dejanja ali bistveno spremenila dokaze o ugotovljenih kršitvah.
V obravnavani zadevi naj bi Komisija pošiljanje novega obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah utemeljila s številnimi dokazi,
ki jih je odkrila pri dodatni preiskavi po prejemu pisnih pripomb zainteresiranih strani na prvo obvestilo o ugotovitvah o
možnih kršitvah. Omejila pa naj bi se samo na pridobivanje novih izjav istih družb in pogosto istih oseb v zvezi z dogodki,
ki so bili že opisani v številnih izjavah.
Edini resnično nov element naj bi bil predlog za intervencijo družbe Michelin z dne 3. novembra 2005, ki je bil podrobneje
opredeljen v stališčih z dne 13. januarja 2006 in s predložitvijo podatkov v zvezi z cenami, plačanimi njenim dobaviteljem
v upoštevnem času. Kljub temu pa naj Komisija podatkov, ki jih je predložila družba Michelin, ne bi uporabila.
Novega obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah naj torej ne bi upravičeval noben nov element niti se ne zdi zakonito glede
na sodno prakso. Poleg tega naj bi povzročilo precejšnjo zamudo v postopku in povečalo napore, ki so jih podjetja morala vložiti
v svojo obrambo.
Poleg tega naj bi bila vloga obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah izkrivljena, saj je bilo uporabljeno kot odgovor na
trditve podjetij. Komisija naj bi odgovore družb Syndial in Polimeri prav tako uporabila kot sredstvo za potrditev svoje teze,
elementi, ki bi zadnjo lahko oslabili, pa namerno niso bili upoštevani. Družba Polimeri v zvezi s tem navaja, da je iz podrobne
kvantitativne analize cenovnih nihanj izginila vsakršna omemba razmerja med celotnim trgom proizvoda ali proizvodov in trgom,
ki ga hipotetično nadzoruje domnevni kartel, kot tudi bistvena ugotovitev o medsebojni zamenljivosti naravnega in sintetičnega
kavčuka.
Nazadnje, z izpodbijano odločbo naj bi se uvajala ogromna sprememba vrednotenja trga upoštevnih proizvodov glede na drugo
obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah. Navedeni trg naj bi bil v drugem obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah za leto
2001 ocenjen na 820 milijonov EUR, v izpodbijani odločbi (točka 66 obrazložitve) pa na 550 milijonov EUR. Ta več kot 30-odstotna
razlika, ki v izpodbijani odločbi ni nikjer pojasnjena, naj bi negativno vplivala na položaj podjetij. Spremenila naj bi razmerje
med trgom, ki ga nadzirajo udeleženci domnevnega kartela, in „nenadzorovanim“ trgom. Prav tako naj bi spremenila položaj podjetij
na trgu in torej njihovo hipotetično sposobnost vplivanja na konkurenčna gibanja. Navedeni elementi naj bi bili novi, zato
družba Polimeri trdi, da gre za kršitev njene pravice do obrambe, ker v zvezi s tem ni mogla navajati svojih utemeljitev.
Komisija predlaga zavrnitev tožbenega razloga. V bistvu meni, da pri pošiljanju drugega obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah
v obravnavani zadevi ni bilo nobene nezakonitosti.
b)     Presoja Splošnega sodišča
Obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah je procesni in pripravljalni dokument, ki za zagotovitev učinkovitega izvajanja
pravice do obrambe opredeljuje predmet upravnega postopka, ki ga je uvedla Komisija, in tako preprečuje, da bi se ta sklicevala
na druge očitke v odločbi, s katero se zadevni postopek konča (sklep Sodišča z dne 18. junija 1986 v združenih zadevah British
American Tobacco in Reynolds Industries proti Komisiji, 142/84 in 156/84, Recueil, str. 1899, točki 13 in 14; glej po analogiji
sodbo Sodišča z dne 10. julija 2008 v zadevi Bertelsmann in Sony Corporation of America/Impala, C-413/06 P, ZOdl., str. I-4951,
točka 63).
Poleg tega se dejstvo, da je Komisija sestavila obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, v nobenem primeru ne more šteti
za dokaz, da je bila vzpostavljena domneva krivde zadevnega podjetja. V nasprotnem primeru bi lahko bilo z odprtjem celotnega
postopka v tej zadevi kršeno načelo domneve nedolžnosti (sodba Sodišča z dne 21. septembra 2006 v zadevi JCB Service proti
Komisiji, C‑167/04 P, ZOdl. str. I‑8935, točka 99).
V teh okoliščinah priprava drugega obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah sama po sebi ne more voditi v ugotovitev kakršne
koli nezakonitosti.
Kolikor bi se lahko razumelo, da družba Polimeri s svojimi trditvami dejansko uveljavlja kršitev načela razumnega roka, je
treba spomniti, da je taka kršitev – če je dokazana – lahko razlog za razveljavitev le pri odločbi, s katero so ugotovljene
kršitve, če je bilo dokazano, da je kršitev tega načela ogrozila pravico do obrambe zadevnih podjetij. Zunaj tega posebnega
primera neupoštevanje obveznosti odločanja v razumnem roku ne vpliva na veljavnost upravnega postopka (glej v tem smislu sodbo
Sodišča z dne 21. septembra 2006 v zadevi Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied
proti Komisiji, C‑105/04 P, ZOdl., str. I‑8725, točke od 42 do 44; glej tudi sodbi Splošnega sodišča z dne 14. februarja 2001
v zadevi Sodima proti Komisiji, T‑62/99, Recueil, str. II‑655, točka 94, in z dne 16. decembra 2003 v združenih zadevah Nederlandse
Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied in Technische Unie proti Komisiji, T‑5/00 in T‑6/00,
Recueil, str. II‑5761, točka 74).
V vsakem primeru pa bi bilo treba v obravnavani zadevi trditve družbe Polimeri šteti za splošne in z njimi ne bi bilo mogoče
dejansko dokazati kršitve pravice do obrambe, ki jo je treba presojati glede na posebne okoliščine vsakega obravnavanega primera
(glej v tem smislu zgoraj v točki 71 navedeno sodbo Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch
Gebied proti Komisiji, točka 59, in zgoraj v točki 59 navedeno sodbo Hoechst proti Komisiji, točka 228).
Kar zadeva dejstvo, da naj bi drugo obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah vsebovalo spremembe glede na prvo obvestilo
o ugotovitvah o možnih kršitvah, je treba spomniti, da je za ta procesni dokument značilno, da je začasen in da lahko presoja,
ki jo pozneje opravi Komisija na podlagi pripomb, ki so jih v odgovor posredovale stranke, in drugih ugotovitev o dejstvih
pripelje do drugačnih sklepov. Komisija mora namreč upoštevati dejavnike, ki izhajajo iz celotnega upravnega postopka, da
bi bodisi odstopila od očitkov, ki ne bi bili utemeljeni, bodisi izboljšala ali dopolnila – glede dejanskega stanja in prava
– svoje trditve za utemeljitev očitkov (glej zgoraj v točki 68 navedeno sodbo Bertelsmann in Sony Corporation of America/Impala,
točka 63 in navedena sodna praksa). Zato lahko Komisija, če je glede dejanskega stanja in prava med obvestilom o ugotovitvah
o možnih kršitvah in končno odločbo upravičena do spremembe svoje utemeljitve, še toliko bolj upravičeno to stori med dvema
obvestiloma o ugotovitvah o možnih kršitvah.
Nazadnje, kar zadeva dejstvo, da naj bi se z izpodbijano odločbo uvajala sprememba vrednotenja trga upoštevnih proizvodov,
trditve družbe Polimeri ne podpirajo njenega tožbenega razloga. Drugi tožbeni razlog družbe Polimeri se namreč nanaša na to,
da je Komisija poslala drugo obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah. Družba Polimeri pa se s svojimi trditvami pritožuje
nad tem, da ji Komisija med upravnim postopkom ni dala več možnosti za obrambo. Trditve družbe Polimeri v zvezi s tem so torej
neučinkovite.
Vsekakor pa je treba spomniti, da je spoštovanje pravice do obrambe v vseh postopkih, ki lahko privedejo do sankcij, zlasti
glob ali periodičnih denarni kazni, temeljno načelo prava Skupnosti, ki mora biti upoštevano tudi v upravnih postopkih (sodbi
Sodišča z dne 13. februarja 1979 v zadevi Hoffmann-Laroche proti Komisiji, 85/76, Recueil, str. 461, točka 9, in z dne 2.
oktobra 2003 v zadevi Arbed proti Komisiji, C‑176/99 P, Recueil, str. I‑10687, točka 19, ter zgoraj v točki 71 navedena sodba
Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied in Technische Unie proti Komisiji, točka 32).
To načelo zahteva zlasti, da so v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki ga Komisija naslovi na podjetje, zoper katero
namerava izreči sankcijo za kršitev pravil o konkurenci, navedeni vsi bistveni elementi, ki se mu očitajo, kot so očitana
dejstva, opredelitev, ki je v zvezi z njimi podana, in dokazi, na katere se opira Komisija, da bi lahko to podjetje učinkovito
uveljavljalo vse trditve v okviru upravnega postopka, ki poteka proti njemu (glej zgoraj navedeno sodbo Arbed proti Komisiji,
točka 20 in navedena sodna praksa, in zgoraj v točki 59 navedeno sodbo Hoechst proti Komisiji, točka 421).
V obravnavani zadevi zadostuje ugotovitev, da – kot je utemeljeno navedla Komisija – zmanjšanje vrednosti trga BK in SBK v
izpodbijani odločbi ni bilo sprejeto kot dokaz v breme zadevnih podjetij. Zato v zvezi s tem ni mogoče ugotoviti nobene kršitve
pravice do obrambe družbe Polimeri. Poleg tega – kot je bilo opozorjeno v točki 73 zgoraj – je za obvestilo o ugotovitvah
o možnih kršitvah značilno, da je začasno in se lahko tako glede dejanskega stanja kot prava spremeni. To pa družbi Polimeri
pred Splošnim sodiščem ne preprečuje izpodbijanja vrednotenja zadevnega trga v četrtem in desetem tožbenem razlogu te tožbe.
Glede na navedeno je treba drugi tožbeni razlog družbe Polimeri zavrniti kot neutemeljen.
3.     Tretji tožbeni razlog: kršitev pravice do obrambe družbe Polimeri
a)     Trditve strank
Družba Polimeri ugotavlja, da je Komisija v izpodbijani odločbi izključila vsakršno možnost neposrednega pripisa odgovornosti
družbi Syndial, je pa nanjo naslovila tako prvo kot drugo obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah (točka 374 obrazložitve
izpodbijane odločbe).
Posledica tega naj bi bila, da čeprav družba Polimeri v času med 20. majem 1996 in 1. januarjem 2002 ni opravljala dejavnosti
proizvodnje in distribucije upoštevnih proizvodov, saj je dejavnosti v zvezi z BK in SBK prevzela šele 1. januarja 2002, ji
je Komisija pripisala odgovornost za čas skoraj sedmih let (od 20. maja 1996 do 28. novembra 2002) (točka 373 obrazložitve
izpodbijane odločbe).
Zato naj družba Polimeri ne bi imela priložnosti odgovoriti na novo pravno presojo njene odgovornosti. Obstajala naj bi razlika
med tem, da se ugotovi obstoj solidarne odgovornosti skupaj z družbo, ki je dejansko storila dejanja, ki pomenijo kršitev,
in tem, da se ugotovi izključna odgovornost zadnjenavedene družbe za ves čas domnevnega kartela. Izključitev družbe Syndial
iz naslovnikov izpodbijane odločbe naj bi torej pomembno vplivala na položaj družbe Polimeri in strategijo njene obrambe.
Komisija predlaga zavrnitev tega tožbenega razloga. V nasprotju s tem, v kar skuša prepričati družba Polimeri, ugotavlja,
da ji je v obeh obvestilih o ugotovitvah o možnih kršitvah pripisala odgovornost za ves čas trajanja kartela. To, da je mogoče
to odgovornost solidarno pripisati tudi družbi Syndial, ne more vplivati na strategijo obrambe družbe Polimeri. Poleg tega
naj zadnja ne bi navedla, kako naj bi solidarna odgovornost družbe Syndial vodila v drugačen izid postopka.
b)     Presoja Splošnega sodišča
Ugotoviti je treba, da družba Polimeri s tretjim tožbenim razlogom v bistvu uveljavlja kršitev pravice do obrambe, ker naj
ji Komisija ne bi dovolila navesti stališč glede mogoče izključitve družbe Syndial iz naslovnikov izpodbijane odločbe.
Spoštovanje pravice do obrambe v vseh postopkih, ki lahko pripeljejo do sankcij, zlasti glob ali periodičnih denarni kazni,
je temeljno načelo prava Skupnosti, ki mora biti upoštevano tudi v upravnih postopkih. To načelo zahteva zlasti, da so v obvestilu
o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki ga Komisija naslovi na podjetje, zoper katero namerava izreči sankcijo za kršitev pravil
o konkurenci, navedeni vsi bistveni elementi, ki se mu očitajo, kot so očitana dejstva, opredelitev, ki je v zvezi z njimi
podana, in dokazi, na katere se opira Komisija, da bi lahko to podjetje učinkovito uveljavljalo vse trditve v okviru upravnega
postopka, ki poteka proti njemu (glej zgoraj v točkah 74 in 75 navedeno sodno prakso).
Tretji tožbeni razlog družbe Polimeri temelji na premisi, da je Komisija v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah družbo
EniChem SpA (postala Syndial) spoznala za odgovorno za obdobje od 20. maja 1996 do 1. januarja 2002, medtem ko je v izpodbijani
odločbi Komisija za odgovorno spoznala samo družbo Polimeri, in to vključno z zgoraj navedenim obdobjem, v katerem ni opravljala
dejavnosti proizvodnje in distribucije zadevnih proizvodov.
Prvič, v drugem obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah je navedeno, da je treba družbo Polimeri – še posebej ob upoštevanju
prenosa dejavnosti med družbama EniChem SpA in Polimeri 1. januarja 2002 in zaradi pripadnosti obeh družb istemu podjetju
– šteti za odgovorno za kršitev za obdobje od 20. maja 1996 do 28. novembra 2002. Zato je bila družbi Polimeri v drugem obvestilu
o ugotovitvah o možnih kršitvah – tako kot v izpodbijani odločbi (točke od 365 do 373) – pripisana odgovornost za celotno
obdobje kršitve, torej vključno z dejanji, ki jih je pred 1. januarjem 2002 storila družba EniChem SpA.
Drugič, v drugem obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah je navedeno, da ker je družba EniChem SpA med 1. januarjem in 20.
oktobrom 2002 nadzirala 100 % kapitala družbe Polimeri, je družba Syndial solidarno odgovorna za kršitev družbe Polimeri za
to obdobje. Zato je bila družbi Syndial kot matični družbi družbe Polimeri v drugem obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah
pripisana odgovornost samo za omejeno obdobje med 1. januarjem in 20. oktobrom 2002, in ne za celotno trajanje kršitve.
Iz tega sledi, da je premisa družbe Polimeri napačna.
Ker ni bolj podrobnih trditev, je treba zavrniti očitek, ki se nanaša na kršitev pravice družbe Polimeri do obrambe v zvezi
s tem.
Kar zadeva trditev družbe Polimeri z obravnave, da je izključitev družbe Syndial iz naslovnikov izpodbijane odločbe Komisiji
omogočila, da se „izogne“ najvišji omejitvi globe v višini 10 % prometa, je treba – če je ta trditev dopustna kljub temu,
da je pozna – ugotoviti, da spada med trditve v okviru šestnajstega tožbenega razloga. Iz razlogov, navedenih v točkah od
313 do 316 v nadaljevanju, je treba to trditev zavrniti.
Glede na navedeno je treba tretji tožbeni razlog družbe Polimeri zavrniti kot neutemeljen.
B –
Tožbeni razlogi v zvezi z vsebino izpodbijane odločbe
1.     Četrti tožbeni razlog: nepravilna opredelitev upoštevnega trga
a)     Trditve strank
Družba Polimeri navaja, da je Komisija v izpodbijani odločbi zadevi v zvezi z BK in SBK združila, čeprav sta bili med preiskavo
ločeni. Analiza tega hipotetično skupnega sektorja naj bi bila, brez kakršnega koli pojasnila, omejena na pripravo preglednice
(preglednica 3 v izpodbijani odločbi). Družba Polimeri opozarja na to, da je Komisija pri koncentracijah vedno pozorna na
razlikovanje med dvema ločenima trgoma. Družba Polimeri navaja, da v obravnavani zadevi niti tehnično niti ekonomsko niti
z vidika sistema konkurence niso izpolnjeni pogoji, ki bi upravičevali tako združitev.
Prvič, družba Polimeri navaja, da je BK konkurenčen naravnemu kavčuku. Uporabljal naj bi se za pnevmatike lahkih in težkih
gospodarskih vozil, v glavnem za stranico pnevmatike. Družba Polimeri je v zvezi s tem predložila analizo in navedla, da bi
moral biti trg BK sestavljen iz trga BK in dela trga naravnega kavčuka. V tem okviru tržni delež družbe Polimeri med letoma
1996 in 2002 ni nikoli presegel 11,8 %. Družba Polimeri opozarja na to, da Komisija v preglednici 1 izpodbijane odločbe ni
navedla nobenih tržnih deležev, celotnega trga BK niti tistega dela tega trga, ki ga ne nadzorujejo zadevna podjetja. Ti podatki
naj bi bili, kljub temu da so po mnenju družbe Polimeri sporni, povzeti v drugem obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah.
V izpodbijani odločbi naj torej ne bi bilo nobene omembe sposobnosti domnevnega kartela, da vpliva na trg, niti sposobnosti
vsakega od udeležencev. Družba Polimeri dodaja, da je skušala Komisija z opustitvijo odstraniti elemente, zaradi katerih bi
bila njena analiza sporna, kot je na primer stopnja nadziranja upoštevnega trga s strani zadevnih podjetij, ki naj bi bila
veliko nižja, kot je bilo sprva omenjeno v drugem obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah.
Drugič, družba Polimeri opozarja na to, da je SBK kavčuk za splošno uporabo, ki ga je mogoče uporabljati za različne stvari,
ni pa odličen za nobeno rabo. Največ se uporablja pri proizvodnji tekalnih plasti. Vendar naj ne bi bilo sektorja, v katerem
bi bil SBK tehnično nenadomestljiv. Družba Polimeri je predložila analizo v zvezi s tem in navedla, da bi moral biti trg SBK
sestavljen iz trga SBK in dela trga naravnega kavčuka. Pri tem tržni delež družbe Polimeri med letoma 1996 in 2002 ni nikoli
presegel 13,8 %. Tudi v zvezi s tem naj bi tržni deleži za SBK iz izpodbijane odločbe izginili, izginila pa naj bi tudi omemba
celotnega trga in vrednotenje prodaje drugih proizvajalcev. Družba Polimeri v zvezi s prodajo drugih proizvajalcev opozarja
na to, da je izpodbijala podatke, ki jih je prvotno vsebovalo drugo obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah.
Tretjič, družba Polimeri – ob tem da meni, da se trga BK in SBK ne bi smela združevati – opozarja na to, da je Komisija v
izpodbijani odločbi korenito spremenila vrednotenje združenega trga. Družba Polimeri ugotavlja, da je vrednost celotnega trga
v preglednici 3 izpodbijane odločbe precej nižja od tiste v istovrstni preglednici iz drugega obvestila o ugotovitvah o možnih
kršitvah, čeprav je promet zadevnih podjetij ostal enak. Ta razlika naj bi bila posledica prodaje BK in SBK s strani drugih
proizvajalcev. Tako se ob branju izpodbijane odločbe zdi, da je domnevni kartel nadziral 90 % trga, medtem ko je v drugem
obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah nadziral komaj 60 % trga. Družba Polimeri dodaja, da če bi se upoštevala prisotnost
zadevnih podjetij na trgu naravnega kavčuka, ki je konkurenčen BK in SBK, bi se vplivno območje zmanjšalo na raven, ki je
precej nižja od 50 %.
Četrtič, družba Polimeri glede povpraševanja navaja, da se BK in SBK ne uporabljata izključno – kot naj bi trdila Komisija
– pri proizvodnji pnevmatik, čeprav je ta uporaba prevladujoča (med 60 in 70 %). Pomembne razlike pri uporabi BK in SBK zunaj
proizvodnje pnevmatik naj bi potrjevale, da je napačno poskušati združiti oba proizvoda v skupen trg ali sektor. V zvezi s
pnevmatikami naj bi pet glavnih proizvajalcev porabilo celotno količino BK in SBK, ki je namenjena taki uporabi. Vendar nobeden
od teh velikih kupcev ne nabavlja samo pri enem proizvajalcu sintetičnega kavčuka. Poleg tega je Komisija sama priznala, da
imajo številni proizvajalci pnevmatik lastno proizvodnjo sintetičnih kavčukov in se torej večinoma oskrbujejo z naravnim kavčukom.
Iz tega naj bi sledilo, da je pogodbena moč proizvajalcev pnevmatik velika glede na tisto, ki jo imajo proizvajalci kavčuka,
in da je stopnja preglednosti trga, ki so jo ustvarili proizvajalci pnevmatik, v fazi pogajanj visoka. Zaradi navedenega naj
bi bil obstoj sporazuma med proizvajalci malo verjeten. Poleg tega naj bi velik odstotek pogodb (med 40 in 60 %) temeljil
na „formulah za oblikovanje cene“, ki se navezujejo na ceno surovin. Zato naj bi bili trimesečni pogovori o cenah med konkurenti
dejansko nepomembni in brez vpliva.
Družba Polimeri dodaja, da se Komisija v svojih pisanjih nepopolno sklicuje na sklep Sodišča z dne 16. februarja 2006 v zadevi
Adriatica di Navigazione proti Komisiji (C‑111/04 P, še neobjavljen v ZOdl.). Sodišče je v točki 32 navedenega sklepa ugotovilo,
da „je Splošno sodišče potrdilo, da je lahko posledica nejasne in nepopolne opredelitve upoštevnega trga napaka pri pripisu
odgovornosti“. V obravnavani zadevi naj bi opredelitev trga Komisiji omogočila, da absolutno nevtralno ravnanje opredeli kot
nezakonito. Še posebej naj tega kot takega ne bi bilo v zvezi z BK.
Komisija predlaga zavrnitev tega tožbenega razloga. Trdi zlasti, da je izpodbijanje opredelitve upoštevnega trga brezpredmetno
v zvezi z obstojem kartela.
b)     Presoja Splošnega sodišča
Komisija je v izpodbijani odločbi pojasnila, da sta bili prvotno dodeljeni dve številki zadev. Prva je bila dodeljena glede
zahteve družbe Bayer za imuniteto v zvezi z BK. Druga je bila dodeljena prav tako glede zahteve družbe Bayer za imuniteto
v zvezi s SBK. Preiskava pa je bila vodena enotno in večina procesnih dejanj (zlasti obe obvestili o ugotovitvah o možnih
kršitvah) je zajemala oba sektorja. Po prvem obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah se je uporabljala samo ena številka
zadeve. Komisija je v obeh obvestilih o ugotovitvah o možnih kršitvah in v izpodbijani odločbi ugotovila, da zadevna ravnanja
pomenijo enotno nadaljevano kršitev (točki 90 in 91 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Družba Polimeri s svojimi trditvami dejansko zoper izpodbijano odločbo uveljavlja dva očitka. Prvič, meni, da Komisija ne
bi bila smela združiti obeh prvotnih postopkov glede BK in SBK. Drugič, izpodbija sektorsko opredelitev trga, ki jo je podala
Komisija.
V zvezi s prvim očitkom družbe Polimeri je treba opozoriti na to, da ima Komisija iz objektivnih razlogov pravico ločiti in
združiti postopke (glej sodbo Splošnega sodišča z dne 12. septembra 2007 v zadevi Prym in Prym Consumer proti Komisiji, T‑30/05,
še neobjavljena v ZOdl., točka 64 in navedena sodna praksa). V obravnavani zadevi nič ne omogoča sklepa, da združitev obeh
prvotnih postopkov ni bila opravljena iz objektivnih razlogov. Natančneje, ni mogoče izpodbijati tega, da BK in SBK spadata
v isti sektor dejavnosti, še posebej ob upoštevanju fizičnih značilnosti in uporabe teh dveh proizvodov. Dalje, iz izpodbijane
odločbe in izjav zadevnih podjetij izhaja, da so se nekateri od zadevnih nezakonitih sestankov nanašali tako na BK kot na
SBK. Zato trditve družbe Polimeri ne morejo izpodbiti izbire Komisije v zvezi s tem. Poleg tega, tudi če bi bilo za zadevno
kršitev mogoče šteti, da zajema dejansko dve ločeni kršitvi, ni pomembno, ali sta bili kršitvi ugotovljeni v več odločbah
ali eni sami, ker je v obravnavani zadevi nesporno, da zadevni kršitvi nista zastarali (glej v tem smislu zgoraj navedeno
sodbo Prym in Prym Consumer proti Komisiji, točka 63, in sodbo Splošnega sodišča z dne 12. decembra 2007 v združenih zadevah
BASF in UCB proti Komisiji, T-101/05 in T-111/05, ZOdl., str. II‑4949, točka 158). Natančneje, nič ne omogoča sklepa, da je
Komisija zaradi združitve postopkov napačno pripisala kršitev družbi Polimeri. Sicer pa je lahko kršitev člena 81(1) ES ne
le posledica ločenega dejanja, ampak celega niza dejanj ali tudi trajajočega ravnanja. Tej razlagi ni mogoče oporekati, ker
bi lahko tudi en ali več elementov tega niza dejanj ali trajajočega ravnanja sam po sebi in ločeno pomenil kršitev navedene
določbe. Kadar se – kot v obravnavani zadevi – različna dejanja zaradi istega cilja, ki izkrivlja konkurenco na skupnem trgu,
uvrščajo v celostni načrt, lahko Komisija pripiše odgovornost za ta dejanja glede na sodelovanje pri kršitvi kot celoti (zgoraj
v točki 51 navedena sodba Aalborg Portland in drugi proti Komisiji, točka 258).
V zvezi z drugim očitkom družbe Polimeri zadostuje ugotovitev, da je nasprotovanje opredelitvi upoštevnega trga v četrtem
tožbenem razlogu neučinkovito, ker samo po sebi ne dokazuje, da pogoji za uporabo člena 81(1) ES niso izpolnjeni. Družba Polimeri
torej iz tega ne more izpeljati, da ni sodelovala v kartelu (glej v tem smislu zgoraj v točki 96 navedeni sklep Adriatica
di Navigazione proti Komisiji, točka 30; glej v tem smislu tudi sodbo Splošnega sodišča z dne 14. decembra 2006 v združenih
zadevah Raiffeisen Zentralbank Österreich in drugi proti Komisiji, od T‑259/02 do T‑264/02 in T‑271/02, ZOdl., str. II‑5169,
točka 172). Še posebej nič ne omogoča ugotovitve, da je Komisija zaradi opredelitve upoštevnega trga napačno pripisala kršitev
družbi Polimeri. V zvezi s tem je treba poudariti, da je v izpodbijani odločbi jasno ugotovljena odgovornost družbe Polimeri
v zvezi z BK in SBK. Zato dejstvo, da je Komisija ugotovila obstoj ene same kršitve za ta dva proizvoda, ne more povzročiti
tega, da se družbi Polimeri pripiše kršitev, za katero ne bi smela odgovarjati. Navedeno pa družbi Polimeri ne preprečuje
izpodbijanja opredelitve upoštevnega trga v desetem tožbenem razlogu, ki se nanaša na presojo teže kršitve.
Glede na navedeno je treba četrti tožbeni razlog družbe Polimeri zavrniti kot neutemeljen.
2.     Peti tožbeni razlog: gibanje cen v obravnavanem obdobju
a)     Trditve strank
Družba Polimeri navaja, da je Komisija v prvem obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah opravila analizo gibanja cen na trgih
BK in SBK. V drugem obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah in nato v izpodbijani odločbi pa naj bi Komisija umaknila del
v zvezi z „ekonomskimi dokazi“ kršitve. S tem naj bi imlicitno priznala, da domnevna kršitev ni imela nobenega dejanskega
učinka. Družba Polimeri opozarja na to, da je bil umik opravljen po podrobni analizi, ki jo je med upravnim postopkom predložila
družba Syndial in ki je priložena k tožbi. Navedena analiza naj bi dokazovala, da cene niso sledile logiki nadzora in usklajevanja
in da je bilo domnevno usklajevanje cen, če je obstajalo, dejansko odziv proizvajalcev na stroške surovin in razvoj trga.
Pojasnilo Komisije iz točk od 275 do 280 izpodbijane odločbe v odgovor na analizo, ki jo je predložila družba Syndial, naj
ne bi bilo prepričljivo. Družba Polimeri, ki je podrobneje pojasnila izračun gibanja prodajnih cen na upoštevnem trgu, meni,
da so bile razlike v cenah med podjetji prevelike, da bi jih bilo mogoče opredeliti kot „višjo stopnjo medsebojne odvisnosti“.
Družba Polimeri kot primer navaja, da je bilo zvišanje cen družbe EniChem SpA v prvem trimesečju leta 1992 in tretjem trimesečju
leta 1995 za več kot 30 % višje kot zvišanje cen družbe Shell. V zvezi s kritiko Komisije, da analiza za vse proizvode arbitrarno
določa enako izhodiščno vrednost dejanskih cen, družba Polimeri pojasnjuje, da navedena analiza, nasprotno, navaja učinke
nihanj na izhodiščno ceno vsakega proizvajalca, ne glede na absolutno izhodiščno vrednost. Družba Polimeri pa priznava, da
je bilo za proizvajalce, katerih popolni niz nihanja cen ni bil na voljo (to so družbe Bayer, Dwory in Kaučuk), izhodišče
določeno glede na kumulativno nihanje cen, enako tistemu pri družbi EniChem SpA. Vendar naj v nobenem primeru ne bi šlo za
to, da se je posameznemu proizvajalcu pripisala dejanska cena, in kakršen koli drugačen izbor naj bi vodil v enak rezultat.
Nazadnje, družba Polimeri poudarja, da nikoli ni trdila, da je cena butadiena edini dejavnik, ki vpliva na končno ceno BK
in SBK, čeprav ima ta dejavnik prevladujoč vpliv.
Družba Polimeri dodaja – in to velja tudi za šesti tožbeni razlog – da neizkazanost učinkov domnevnega kartela pomeni pomanjkljiv
preiskovalni postopek in zmanjšuje vrednost sicer zbranih dokazov. Družba Polimeri tudi poudarja, da je Splošno sodišče v
sodbi z dne 15. marca 2000 v združenih zadevah Cimenteries CBR in drugi proti Komisiji, imenovani „Ciment“ (T‑25/95, T‑26/95,
od T‑30/95 do T‑32/95, od T‑34/95 do T‑39/95, od T‑42/95 do T‑46/95, T‑48/95, od T‑50/95 do T‑65/95, od T‑68/95 do T‑71/95,
T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 in T‑104/95, Recueil, str. II‑491, točka 245), ob sklicevanju na sodbi z dne 29. junija 1995 v
zadevi Solvay proti Komisiji (T‑30/91, Recueil, str. II‑1775) in ICI proti Komisiji (T‑36/91, Recueil, str. II‑1847) ugotovilo,
da je v navedenih dveh sodbah „[Splošno sodišče] zaradi šibkosti dokaznih listin […] presodilo, da bi morala Komisija, če
bi želela pravno zadostno dokazati usklajeno ravnanje, ki se očita družbama ICI in Solvay, od faze [obvestila o ugotovitvah
o možnih kršitvah] predvideti celovito in poglobljeno ekonomsko presojo, zlasti upoštevnega trga ter pomena in ravnanja podjetij,
ki so delovala na tem trgu“.
Komisija predlaga zavrnitev tega tožbenega razloga. Opozarja na to, da pri uporabi člena 81(1) ES ni treba upoštevati dejanskih
učinkov sporazuma, če je njegov cilj omejiti, preprečiti ali izkriviti konkurenco. Komisija dodaja – in to velja tudi za šesti
tožbeni razlog – da obstoj kartela neizpodbitno izhaja iz celega niza določnih in skladnih elementov, ki so obširno navedeni
v izpodbijani odločbi.
b)     Presoja Splošnega sodišča
V uvodu je treba ugotoviti, da družba Polimeri s svojimi trditvami izpodbija ugotovitev Komisije o obstoju kartela med zadevnimi
podjetji. Družba Polimeri v bistvu meni, da cene niso bile posledica usklajevanja, ampak zlasti posledica sprememb stroškov
surovin in razvoja trga.
V skladu z ustaljeno sodno prakso pri uporabi člena 81(1) ES ni treba upoštevati konkretnih učinkov sporazuma, če se izkaže,
da je njegov namen omejevanje, preprečevanje ali izkrivljanje konkurence (zgoraj v točki 50 navedena sodba Komisija proti
Anic Partecipazioni, točki 122 in 123, ter sodbi Sodišča z dne 15. oktobra 2002 v združenih zadevah Limburgse Vinyl Maatschappij
in drugi proti Komisiji, C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, C-247/99 P, od C-250/99 P do C-252/99 P in C-254/99 P, Recueil,
str. I-8375, točka 491, in z dne 25. januarja 2007 v zadevi Dalmine proti Komisiji, C-407/04 P, ZOdl., str. I-829, točka 84).
Zlasti glede protikonkurenčnega sporazuma, ki se, kot v tem primeru, izoblikuje med sestanki konkurenčnih podjetij, je Sodišče
že presodilo, da je kršitev člena 81(1) ES podana, kadar je namen teh sestankov omejevanje, preprečevanje ali izkrivljanje
konkurence in s tem umetno organiziranje delovanja trga (zgoraj navedena sodba Limburgse Vinyl Maatschappij in drugi proti
Komisiji, točki 508 in 509; zgoraj v točki 51 navedena sodba Sumitomo Metal Industries in Nippon Steel proti Komisiji, točka
47, in zgoraj navedena sodba Dalmine proti Komisiji, točka 84). V takem primeru za dokaz sodelovanja podjetja v kartelu zadošča,
da Komisija dokaže, da je zadevno podjetje sodelovalo na sestankih, na katerih so bili sklenjeni protikonkurenčni sporazumi.
Če je bilo sodelovanje na teh sestankih dokazano, mora to podjetje predložiti indice, s katerimi je mogoče dokazati, da je
bilo njegovo sodelovanje na omenjenih sestankih brez kakršnega koli protikonkurenčnega cilja, tako da izkaže, da je konkurentom
pokazalo, da na teh sestankih sodeluje z drugačnim pristopom od njihovega (sodba Sodišča z dne 8. julija 1999 v zadevi Hüls
proti Komisiji, C‑199/92 P, Recueil, str. I‑4287, točka 155; zgoraj v točki 51 navedena sodba Aalborg Portland in drugi proti
Komisiji, točka 81, in zgoraj v točki 51 navedena sodba Sumitomo Metal Industries in Nippon Steel proti Komisiji, točka 47).
V obravnavani zadevi iz izpodbijane odločbe izhaja, da dokazanost uskladitve ne izhaja samo iz ugotovitve o vzporednem ravnanju
na trgu, ampak tudi iz listin, iz katerih je razvidno, da so bila zadevna ravnanja posledica uskladitve. Zato alternativna
razlaga družbe Polimeri glede cen ne more izpodbiti ugotovitve Komisije o obstoju kartela med zadevnimi podjetji (glej v tem
smislu zgoraj v točki 52 navedeno sodbo PVC II, točki 727 in 728).
Glede na navedeno je treba peti tožbeni razlog družbe Polimeri zavrniti kot neutemeljen.
3.     Šesti tožbeni razlog: dobava glavnim strankam
a)     Trditve strank
Družba Polimeri meni, da je težko razumeti obseg in vpliv intervencije družbe Michelin. Ta naj ne bi niti skušala dokazati,
da se je vzporednost cen iz leta 1995 nadaljevala tudi v naslednjih letih. Poleg tega družba Polimeri navaja, da se družba
Michelin z BK oskrbuje pri štirih proizvajalcih in s SBK pri šestih proizvajalcih. Iz analize, naslovljene na Komisijo med
upravnim postopkom, naj bi izhajalo, da dobave, ki jih je opravila družba EniChem SpA, ne morejo biti del načrta razdelitve
ali „dogovora.“ To naj bi izhajalo zlasti iz nihanja količin, dodeljenih posamičnemu proizvajalcu pnevmatik v obdobju od leta
1997 do 2003.
Komisija predlaga zavrnitev tega tožbenega razloga. Opozarja, da dejanskih učinkov sporazuma ni bilo treba upoštevati, ker
je njegov cilj omejiti konkurenco.
b)     Presoja Splošnega sodišča
V uvodu je treba ugotoviti, da družba Polimeri s svojimi trditvami izpodbija ugotovitev Komisije o obstoju kartela med zadevnimi
podjetji. Družba Polimeri v bistvu meni, da dobava glavnim dobaviteljem ni bila usklajena, kar naj bi dokazovala nihanja prodanih
količin.
Vendar trditve družbe Polimeri iz enakih razlogov, kot so bili navedeni pri petem tožbenem razlogu v točkah od 107 do 109
zgoraj, ne morejo izpodbiti ugotovitve Komisije o obstoju kartela med zadevnimi podjetji.
Glede na navedeno je treba šesti tožbeni razlog družbe Polimeri zavrniti kot neutemeljen.
4.     Sedmi tožbeni razlog: nezakonit pripis kršitve družbi Polimeri
a)     Trditve strank
Družba Polimeri navaja, da če bi bilo treba ugotoviti, da je sodelovala v kartelu – kar sama izpodbija – bi morala Komisija
razlikovati med odgovornostjo družbe Syndial in nje same v obdobjih, ko sta vodili dejavnosti v zvezi z BK in SBK (to je od
20. maja 1996 do 31. decembra 2001 v primeru družbe Syndial ter od 1. januarja 2002 do 28. novembra 2002 v primeru družbe
Polimeri). V zvezi s tem se sklicuje na načelo, ki je bilo razvito v sodni praksi in po katerem mora fizična ali pravna oseba,
ki je zadevno podjetje vodila ob nastanku kršitve skupnostnih konkurenčnih pravil, načeloma zanjo odgovarjati, čeprav je bila
ob sprejetju odločbe o ugotovitvi kršitve za poslovanje podjetja odgovorna druga oseba (sodbi Sodišča z dne 16. novembra 2000
v zadevi Cascades proti Komisiji, C-279/98 P, Recueil, str. I-9693, točke od 77 do 82, in v zadevi Stora Kopparbergs Bergslags
proti Komisiji, C-286/98 P, Recueil, str. I-9925, točka 38). Komisija naj bi to načelo priznala v točki 337 obrazložitve izpodbijane
odločbe. Družba Polimeri pa trdi, da ji je Komisija kljub temu v naslednji točki obrazložitve pripisala vso odgovornost za
kršitev, tudi za obdobje, ko je bila družba Syndial dejavna v zadevnih sektorjih, zadnjo pa je razbremenila vsakršne odgovornosti.
Komisija je svojo odločitev utemeljila v točkah od 367 do 369 izpodbijane odločbe, in sicer s sklicevanjem na merilo ekonomske
kontinuitete in na zgoraj v točki 51 navedeno sodbo Aalborg Portland in drugi proti Komisiji. Vendar naj bi Sodišče v navedeni
sodbi ugotovilo tudi, da med prenosnikom in prejemnikom obstajajo strukturne vezi, in sicer 50-odstotni nadzor enega nad drugim.
Družba Polimeri dodaja, da v tisti zadevi družba prejemnica, Aalborg, ni bila nič drugega kot
ad hoc
ustvarjena za kršitev, da bi se nanjo prenesle dejavnosti matične družbe na trgu cementa. V obravnavani zadevi naj bi družba
Polimeri kot družba obstajala od leta 1995, medtem ko so proizvajalci BK in SBK (po mnenju Komisije) sklepali protikonkurenčne
sporazume, pa se je povsem zakonito ukvarjala s polietileni (in ne elastomeri). Neuravnotežena uporaba merila „enoten gospodarski
subjekt“ zaradi prenosa odgovornosti podjetja prenosnika na prejemnika bi lahko med drugim vodila v kršitev načela individualizacije
kazni (sklepni predlogi generalnega pravobranilca D. Ruiz-Jaraboja k zgoraj v točki 51 navedeni sodbi Aalborg Portland in
drugi proti Komisiji, Recueil, str. I‑133). Komisija bi morala, če bi hotela prenesti odgovornost, navesti druge dejavnike.
V obravnavani zadevi naj bi Komisija natančneje navajala, prvič, da je prenos dejavnosti, ki se je zgodil 1. januarja 2002,
pomenil prenos glavnih dejavnosti in osebja družbe Syndial, drugič, da se je promet družbe Syndial v času prenosa dejavnosti
zmanjšal in da je torej obstajala resna nevarnost, da družba Syndial ni imela več dovolj sredstev za plačilo globe ter, tretjič,
da je družba Polimeri po prenosu sodelovala na sestankih Evropskega združenja za sintetični kavčuk prek iste osebe, zaposlene
pri družbi EniChem SpA. Prva in tretja trditev naj ne bi bili upoštevni za utemeljitev prenosa odgovornosti. Družba Polimeri
v zvezi s tem ugotavlja, da sta ta dejavnika prisotna tudi pri razmerju med družbama Dow in Shell, pa nista povzročila odgovornosti
družbe Dow za kršitev, ki jo je družba Shell storila pred prenosom dejavnosti. Kar zadeva drugo trditev Komisije, naj bi bila
pravno neupoštevna, razen če bi se dokazalo, da je družba v stečaju – kar naj družba Syndial ne bi bila – saj naj bi ta družba
obstajala še danes. Poleg tega naj bi bila ta trditev še manj verodostojna, ker je Komisija v obravnavani zadevi naložila
solidarno odgovornost, da bi se izognila tveganju neplačila. Družba Polimeri dodaja, da je bil nadzor družbe EniChem SpA nad
družbo Polimeri v obdobju desetih mesecev po prenosu dejavnosti samo začasna rešitev, preden je nadzor prevzela holding družba.
Družba Polimeri na podlagi navedenega sklepa, da je bilo merilo gospodarske kontinuitete v obravnavani zadevi uporabljeno
v nasprotju z načelom individualizacije kazni in sodno prakso Skupnosti, da je bilo brez zadostne obrazložitve in diskriminatorno.
Komisija predlaga zavrnitev tega tožbenega razloga. Navaja zlasti, da je obstajala gospodarska kontinuiteta med družbo prenosnico,
vpleteno v kartel (družba EniChem SpA/Syndial), in družbo prejemnico (družba Polimeri).
b)     Presoja Splošnega sodišča
Kot je bilo navedeno v točki 4 zgoraj, je dejavnost družbe Eni za zadevne proizvode prvotno opravljala družba EniChem Elastomeri,
posredno pod nadzorom družbe Eni prek njene hčerinske družbe EniChem SpA. Družba EniChem Elastomeri je bila 1. novembra 1997
združena z družbo EniChem SpA. Družba Eni je nadzorovala 99,97 % družbe EniChem SpA. Družba EniChem SpA je 1. januarja 2002
svojo strateško kemično dejavnost (vključno z dejavnostjo v zvezi z butadienskim kavčukom in emulzijskim stiren-butadienskim
kavčukom) prenesla na svojo hčerinsko družbo Polimeri, ki je bila v njeni stoodstotni lasti . Družba Eni od 21. oktobra 2002
neposredno in v celoti nadzira družbo Polimeri. Družba EniChem SpA je 1. maja 2003 svojo firmo spremenila v Syndial (točke
od 26 do 32 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Komisija v izpodbijani odločbi navaja, da med družbo EniChem SpA (postala Syndial) in družbo Polimeri obstajajo strukturne
vezi, saj ti dve družbi pripadata istemu podjetju. V konkretnem primeru je sklenila, da bi bilo treba družbi Polimeri pripisati
odgovornost za kršitev, ki jo je storila družba Syndial, kljub temu da je zadnja družba še naprej obstajala (točke 338, 368
in 369 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Komisija dodaja, da je odgovornost družbe Polimeri dodatno podkrepljena s tem, prvič, da je bila družba EniChem SpA pred in
po zadevnem prenosu dejavnosti edini delničar družbe Polimeri in da pri navedenem prenosu dejansko ni prišlo do nobenega plačila.
Drugič, kapital in promet družbe EniChem SpA naj bi se po prenosu dejavnosti precej zmanjšal, dejavnost te družbe pa naj bi
bila omejena. Nazadnje, zaposleni, ki je sodeloval pri kršitvi za družbo EniChem SpA, naj bi še naprej sodeloval pri navedeni
kršitvi za družbo Polimeri (točke od 369 do 373 obrazložitve izpodbijane odločbe).
V zvezi s tem je treba opozoriti na to, da kadar gospodarski subjekt krši pravila o konkurenci, mora v skladu z načelom osebne
odgovornosti za to kršitev odgovarjati sam (glej v tem smislu zgoraj v točki 50 navedeno sodbo Komisija proti Anic Partecipazioni,
točka 145, in zgoraj v točki 116 navedeno sodbo Cascades proti Komisiji, točka 78; glej tudi sodbo Sodišča z dne 11. decembra 2007
v zadevi ETI in drugi, C‑280/06, ZOdl., str. I‑10893, točka 39).
Kadar pa dva subjekta sestavljata enoten gospodarski subjekt, pa dejstvo, da subjekt, ki je storil kršitev, še obstaja, samo
po sebi ne preprečuje, da bi bil sankcioniran subjekt, h kateremu so bile prenesene njegove gospodarske dejavnosti (glej v
tem smislu zgoraj v točki 51 navedeno sodbo Aalborg Portland in drugi proti Komisiji, točke od 355 do 358, in sodbo Splošnega
sodišča z dne 27. septembra 2006 v zadevi Jungbunzlauer proti Komisiji, T‑43/02, ZOdl., str. II‑3435, točka 132).
Tako izvajanje sankcije je zlasti dopustno, kadar sta ta subjekta pod nadzorom iste osebe in sta glede na tesne vezi, ki ju
povezujejo na gospodarskem in organizacijskem področju, uporabljala v glavnem iste gospodarske smernice (zgoraj v točki 123
navedena sodba ETI in drugi, točka 49).
V obravnavani zadevi ni sporno, da sta bili družbi EniChem SpA in Polimeri ob kršitvi neposredno ali posredno v lasti iste
družbe, in sicer družbe Eni. V teh okoliščinah načelo osebne odgovornosti ne nasprotuje temu, da se sankcija za kršitev, ki
jo je začela družba EniChem SpA in nadaljevala družba Polimeri, v celoti naloži zadnji (glej v tem smislu zgoraj v točki 123
navedeno sodbo ETI in drugi, točka 51).
Druge trditve družbe Polimeri ne morejo izpodbiti te ugotovitve.
Natančneje, kar zadeva trditev, da elementi, ki jih Komisija navaja in ki so povzeti v točki 122 zgoraj, niso upoštevni, je
treba ugotoviti, da ugotovitev Komisije, da bi bilo treba odgovornost za dejanja družbe EniChem SpA (postala Syndial) pripisati
družbi Polimeri, temelji na tem, da je do zadevnega prenosa dejavnosti prišlo med dvema družbama, ki pripadata istemu podjetju.
Drugi elementi, ki jih je v izpodbijani odločbi navedla Komisija in so povzeti v točki 122 zgoraj, samo podpirajo ugotovitev
Komisije, kot nakazuje uporaba besede „tudi“ v točki 369 izpodbijane odločbe. Zato tudi če bi bile navedbe Komisije neupoštevne,
ta ugotovitev ne more izpodbiti zakonitosti izpodbijane odločbe glede tega.
V vsakem primeru pa so upoštevne navedbe Komisije, ki jih družba Polimeri ne izpodbija z vidika dejanskega stanja. Te navedbe
kažejo na to, da sankcija, naložena podjetju, ki pravno še obstaja, vendar ne opravlja več gospodarskih dejavnosti, ne bi
imela odvračilnega učinka, in da bi se podjetja – če ni druge predvidene možnosti za naložitev sankcije drugemu subjektu od
tistega, ki je storil kršitev – lahko izognila sankcijam zgolj na podlagi dejstva, da se je spremenila njihova istovetnost
zaradi prestrukturiranja, prenosa ali drugih pravnih ali organizacijskih sprememb (glej v tem smislu zgoraj v točki 123 navedeno
sodbo ETI in drugi, točki 40 in 41).
Nazadnje, ker družba Polimeri s svojimi trditvami zatrjuje, da je obrazložitev izpodbijane odločbe pomanjkljiva, zadostuje
ugotovitev, da je Komisija v točkah obrazložitve, navedenih v točkah od 120 do 122 zgoraj, jasno opredelila elemente za presojo,
ki so ji omogočili ugotovitev odgovornosti družbe Polimeri v obravnavani zadevi.
Glede na navedeno je treba sedmi tožbeni razlog družbe Polimeri zavrniti kot neutemeljen.
5.     Osmi tožbeni razlog: neutemeljena ugotovitev obstoja kartela
a)     Trditve strank
Uvodne ugotovitve
Osmi tožbeni razlog družbe Polimeri ima formalno dva dela. V prvem delu družba Polimeri izpodbija vire dokazov, ki jih je
uporabila Komisija. V drugem delu družba Polimeri izpodbija del izpodbijane odločbe z naslovom „Splošni opis kartela“.
Družba Polimeri v zvezi z delom izpodbijane odločbe z naslovom „Sestanki kartela“ napotuje na tri priloge, ki jih je priložila
k tožbi in glede katerih – v nasprotju s Komisijo – trdi, da so dopustne. Iz sodne prakse, na katero se v svojih vlogah sklicuje
Komisija, je mogoče izpeljati, da je treba nedopustnost priloge presojati glede na besedilo tistega tožbenega razloga v tožbi,
ki se nanaša na navedeno prilogo. Splošno sklicevanje na eno ali več prilog bi bilo treba šteti za nedopustno, če pravna podlaga
(tožbeni razlog), na katero se navezuje vsebina priloge, ne bi bila ustrezno oblikovana v tožbi. V obravnavani zadevi naj
bi se družba Polimeri, prvič, v tožbi konkretno sklicevala na vsebino prilog in, drugič, naj bi eno od prilog natančneje navedla
v navedeni tožbi. Poleg tega naj bi bili v samem besedilu prilog večkrat omenjeni nekateri deli tožbe in druge priloge, hkrati
pa naj bi bil predložen tudi prevod v francoščino. Zadevne priloge naj bi imele torej zgolj dokazno in pomožno funkcijo v
zvezi s tožbenim razlogom iz tožbe.
Prvi del osmega tožbenega razloga: viri dokazov
Prvič, družba Polimeri v zvezi z izjavami podjetij, ki so zahtevala imuniteto ali znižanje globe, ugotavlja, da se dejansko
stanje, ki ga je opisala Komisija, večkrat razlikuje od vsebine izjav zaposlenih. Družba Polimeri v zvezi z zadevnimi zaposlenimi
navaja, da razlike ne obstajajo samo med različnimi družbami, ampak tudi znotraj iste družbe. Družba Polimeri dodaja, da so
razlike, na katere opozarja, navedene na več mestih v tožbi. Očitek Komisije v zvezi s tem, da trditve družbe Polimeri ne
vsebujejo niti indicev niti dokazov, naj bi bil povsem formalen.
Drugič, ročno napisani zapiski N. (družba Dow), zbrani med preveritvenim obiskom, naj bi bili edina resnična listinska podlaga,
ki jo lahko Komisija predloži v podporo svoji obtožbi.
Družba Polimeri natančneje ugotavlja, da je na podlagi tega v točki 202 obrazložitve izpodbijane odločbe v zvezi z domnevnim
nezakonitim sestankom konkurentov 16. novembra 1999 v Frankfurtu (Nemčija) navedeno: „Po sestanku 16. novembra 1999 in večerji
so se (P., F., N., V., L., L. in T.) sestali v baru Casablanca v hotelu Meridien.“ Iz preiskovalnega spisa pa naj bi izhajalo,
da P. ob navedeni uri ni bilo več v Frankfurtu. Družba Polimeri je priložila kopijo dokumentov iz preiskovalnega spisa. Poleg
tega je družba Polimeri predložila dokaze, ki naj bi dokazovali, da se je L. (družba EniChem) že vrnil v Milano (Italija).
Dvomi tudi o prisotnosti F., in sicer glede na plačilo s kreditno kartico v hotelu 16. novembra 1999. Družba Polimeri dodaja,
da bi bilo treba enega od dokumentov, priloženih odgovoru na tožbo (to je račun hotela, izdan P.), izločiti iz obremenilnih
dokazov. Čeprav je namreč navedeni dokument del preiskovalnega spisa, naj ne bi bil uporabljen kot dokaz niti v obvestilih
o ugotovitvah o možnih kršitvah niti v izpodbijani odločbi. Družba Polimeri naj torej ne bi mogla oblikovati stališč v zvezi
s tem. Enako naj bi bilo v zvezi z dejstvom, da je Komisija v svojih pisanjih pred Splošnim sodiščem spremenila uradni datum
sestanka in v nadaljevanju uporabljala 15. november 1999. Sicer pa naj Komisija ne bi pojasnila, kako je lahko sestanek potekal
15. novembra 1999 zvečer, če pa naj bi se ročno napisani zapiski N. začeli z uradnim sestankom (ki je potekal 16. novembra
1999). Izpodbijana odločba naj tako ne bi temeljila na preiskavi in naj ne bi bila obrazložena. Novo različico dejanskega
stanja, ki jo je Komisija predstavila v odgovoru na tožbo, bi bilo treba torej razglasiti za nedopustno. Družba Polimeri poleg
tega opozarja na to, da je – v nasprotju s tem, kar želi prikazati Komisija – ves čas izpodbijala dejstvo, da je bila prisotna
na zadevnem sestanku.
Nazadnje, dva druga ročno napisana zapiska N., ki sta bila prvotno uporabljena kot dokaza za kartel (za sestanke 21. februarja
1996 v Düsseldorfu ter 30. novembra in 1. decembra 1998 v Bruslju (Belgija)), naj bi izgubila status dokaza. Družba Polimeri
na podlagi tega sklepa, da vsaj trije ročno napisani zapiski N. od petih niso bili povezani z nezakonitimi sestanki. Splošno
sodišče bi moralo zato temeljito in pozorno proučiti besedilo in razlago ročno napisanih zapiskov N. in jih po potrebi dodatno
preveriti, zlasti zaradi ugotovitve, kako in v kakšni obliki so navedeni zapiski prišli na Komisijo.
Družba Polimeri dodaja, da je v nasprotju s tem, kar v svojih pisanjih navaja Komisija, v tožbi večkrat navedla dejavnike,
na podlagi katerih je mogoče dvomiti o dokazni vrednosti ročno napisanih zapiskov N., in to ne samo tistih v zvezi s sestankom
16. novembra 1999. Sicer pa poudarja, da v skladu s sodno prakso v dvomu velja, da je domneva nedolžnosti na strani podjetja
naslovnika odločbe o ugotovitvi kršitve (zgoraj v točki 46 navedena sodba JFE Engineering in drugi proti Komisiji, točka 177).
Tretjič, družba Polimeri v repliki v zvezi z BK in SBK navaja, da ni dokazov o domnevnih sestankih kartela. V zvezi s tem
je družba Polimeri komentirala vsakega od zadevnih sestankov (v obdobju od leta 1996 do 2002). Družba Polimeri navaja tudi,
da so bile te dejanske okoliščine jasno ponazorjene že v tožbi.
Drugi del osmega tožbenega razloga: splošen opis kartela
V uvodu družba Polimeri navaja, da je del izpodbijane odločbe z naslovom „Splošen opis kartela“ skupek izjav, ki vsebujejo
le malo resnično upoštevnih vidikov. Družba Polimeri opozarja tudi na to, da ni mogoče verjeti trditvi W. (družba Bayer),
povzeti v točki 112 obrazložitve izpodbijane odločbe, da sta L. (družba EniChem) in W. od N. (družba Dow) zahtevala, naj ne
piše več zapiskov o uradnih pogovorih. Natančneje, družba Polimeri ugotavlja, da L. zanika to trditev, N. pa je ni potrdil.
Sicer pa naj bi se izjava W. nanašala na ročno napisane zapiske N. v zvezi s sestanki 21. februarja 1996. Nazadnje naj bi
obstajalo tudi neskladje med domnevnim trenutkom, ko je bil N. pozvan, naj ne piše več zapiskov, in trenutkom, ko je dejansko
to zahtevo upošteval. Družba Polimeri dodaja, da obtožba, ki jo Komisija skuša utemeljiti, izvira samo iz te izjave.
V zvezi z vsebino družba Polimeri razlikuje med sporazumi o cenah, sporazumi o razdelitvi trga, izmenjavo občutljivih poslovnih
informacij, izvajanjem sporazumov in splošnim dejanskim stanjem, kot ga opisuje N.
–       Sporazumi o cenah
Kar zadeva BK, družba Polimeri opozarja na to, da so izjave W. (družba Bayer), povzete v točkah 105 in 106 obrazložitve izpodbijane
odločbe, nejasne, v nobenem primeru pa jim ni mogoče verjeti. V zvezi s tem izpodbija sklicevanje v vlogah Komisije na druge
točke obrazložitve izpodbijane odločbe in se v zvezi s temi točkami obrazložitve sklicuje na več točk v tožbi ali prilogah
k njej. Družba Polimeri še navaja, da se nekatere točke obrazložitve, ki jih omenja Komisija, ne nanašajo na BK.
Poleg tega naj ne bi bilo mogoče verjeti, da je D. (družba EniChem) z grožnjami zahteval od družbe Bayer, naj zviša cene (točka
103 obrazložitve izpodbijane odločbe), glede na to da je bila družba Bayer največji subjekt na trgu. Družba Bayer naj bi poleg
tega zanikala izjave svojega zaposlenega. Komisija torej temu dejstvu ne more oporekati samo z mnenjem v svojih vlogah. Družba
Polimeri tudi navaja, da v tem delu izpodbijane odločbe ni nobene druge konkretne navedbe v zvezi z domnevnimi sporazumi o
cenah BK. Poleg tega naj ne bi obstajala nobena pisna dokumentacija o domnevnih nezakonitih pogovorih v zvezi z BK. Nazadnje
družba Polimeri še opozarja na to, da analiza nihanja cen iz prvega obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah – z uporabo
informacij, ki so jih predložili vsi proizvajalci – jasno kaže na to, da ni bilo usklajenih sprememb cen, da je bilo ravno
toliko zvišanj kot znižanj cen, da so spremembe cen z določenim časovnim razhajanjem odražale zvišanje ali znižanje stroškov
surovin in da so si bile cene različnih proizvodov medsebojno vedno zelo različne.
Kar zadeva SBK, naj bi družba Bayer potrdila, da sta bila D. (družba EniChem) in J. (družba Shell) najdejavnejša pri sporazumih
(točka 111 obrazložitve izpodbijane odločbe). Ti dve osebi pa naj bi ves čas odločno zanikali sodelovanje pri protikonkurenčnih
sporazumih. Izjava, ki je povzeta v točki 119 obrazložitve izpodbijane odločbe in na katero se v svojih vlogah sklicuje Komisija,
naj ne bi bila upoštevna, saj naj bi bila to osebna izjava V. (družba Shell). Ta izjava ne more izpodbiti izjave J. Komisija
naj bi se oprla izključno na izjave sodelujočih podjetij in družbe Shell, ne da bi predložila kakršen koli drug dokaz ali
indic. Družba Shell naj bi v prvem obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah brezpogojno priznala svoje sodelovanje pri sporazumih
o cenah, čeprav je J. to tezo odločno zavrnil. Družba Polimeri pa trdi, da imajo kasnejša priznanja družbe Shell dokazno vrednost
samo v razmerju do družbe, ki jih je izjavila, glede na to, da so se zgodila po prvi obtožbi in niso podprta z drugimi upoštevnimi
dokumenti. V zvezi s tem družba Polimeri izpodbija sklicevanje – iz vlog Komisije – na druge točke obrazložitve izpodbijane
odločbe. Družba Polimeri se v zvezi s temi točkami obrazložitve sklicuje na več točk v tožbi ali prilogah k njej.
Poleg tega naj stališče družbe Bayer, navedeno v točkah 110 in 114 obrazložitve izpodbijane odločbe, ne bi bilo skladno z
izjavami nekaterih njenih zaposlenih, v tem primeru O. in Ü. Družba Polimeri v zvezi s tem napotuje na nekatere dokumente
iz preiskovalnega spisa. V zvezi z O. družba Polimeri ugotavlja, da je bil v nasprotju s tem, kar trdi Komisija v svojih vlogah,
prisoten na sestanku Evropskega združenja za sintetični kavčuk 2. in 3. septembra 1996, ki je bil naveden med „sestanki kartela“.
Prav tako naj ne bi bilo verjetno, da bi odgovorni iz družbe Bayer sklepali sporazume, ne da bi bil o tem obveščen O., komercialni
vodja v tem podjetju. Poznejša ponovna proučitev naj ne bi bil upoštevna, ker naj bi temeljila na novih različicah dejanskega
stanja, ki izhajajo iz pogovorov z W., ki v družbi Bayer nikoli ni bil odgovoren za SBK. Družba Polimeri v zvezi s tem opozarja
na to, da je Komisija navedla izjave oseb, ki so bile najbolj pripravljene za sodelovanje. Nobenega dokaza naj ne bi bilo
za to, da so zadevna podjetja sklenila sporazum o zvišanju cen niti da so sprejela in izvedla skupni mehanizem, ki bi omogočal
sistematsko usklajevanje cen SBK. Družba Polimeri v zvezi s tem opozarja na kritiko v zvezi z ročno napisanimi zapiski N.
Nazadnje, analiza nihanja cen SBK naj bi dala enake rezultate kot tista prej obravnavana glede BK.
Družba Polimeri navaja še, da je – v nasprotju s tem, kar v svojih vlogah trdi Komisija – dokaz o odsotnosti učinkov zadevnega
kartela upošteven. Šlo naj bi za edini način, da družba Polimeri dokaže vsebinsko neutemeljenost izjav, ki jih ne potrjujejo
drugi dokazi.
–       Sporazumi o razdelitvi trga
Družba Polimeri v uvodu navaja, da iz izpodbijane odločbe ni jasno razvidno, ali se domnevni sporazumi o razdelitvi trga nanašajo
samo na SBK ali tudi na BK. Družba Polimeri v zvezi s tem ugotavlja, da sta si točki 124 in 301 obrazložitve izpodbijane odločbe
v nasprotju.
Kar zadeva BK, družba Polimeri opozarja na to, da se samo ena od izjav, povzetih v oddelku glede sporazumov o razdelitvi trga
(to je izjava W. iz družbe Bayer), dejansko nanaša na ta proizvod (točka 129 obrazložitve izpodbijane odločbe). Vendar se
družba Polimeri glede na točki 56 in 57 obrazložitve izpodbijane odločbe sprašuje o sposobnosti proizvajalcev, da si razdelijo
kupce (v tem primeru proizvajalce pnevmatik) take velikosti, kot jih navaja Komisija. Poleg tega – kot izhaja iz točke 125
obrazložitve izpodbijane odločbe – naj zaradi tehničnih specifikacij vsi proizvajalci ne bi bili sprejemljivi za vsakega kupca.
Domnevnih sporazumov o razdelitvi trga naj ne bi dokazoval noben dokument. Družba Polimeri navaja tudi, da se je dobava družbe
EniChem SpA proizvajalcem pnevmatik, ki jih omenja Komisija (od 60 do 65 % proizvodnje BK družbe EniChem SpA), ves čas spreminjala.
To naj bi bilo nezdružljivo z zamislijo o ohranitvi nespremenjenega stanja, vsaj kar zadeva družbo Polimeri. Prav tako naj
bi družba EniChem SpA preostali del svoje proizvodnje BK (to je od 35 do 40 %) prodajala kupcem, ki niso bili proizvajalci
pnevmatik in niso bili skupni kupci. Družba Polimeri poudarja, da v nasprotju s tem, kar v svojih vlogah navaja Komisija,
ne trdi, da ni imela poslovnega interesa za sklenitev protikonkurenčnih sporazumov.
Kar zadeva izjavo V. (družba Shell), povzeto v točki 127 obrazložitve izpodbijane odločbe, po kateri naj bi mu L. (družba
EniChem) ukazal, naj ne posega v trg nosilcev za preproge v Združenem kraljestvu, naj ta ne bi bila verodostojna. Družba Polimeri
v zvezi s tem opozarja na spreminjanje izjav družbe Shell, na to, da L. odločno zanika, da je imel tak pogovor, in na to,
da BK ne zadeva trga nosilcev za preproge.
Kar zadeva SBK, družba Polimeri ugotavlja, da je P. (družba Bayer), ki je svoje naloge prevzel leta 1999 (nobena navedba se
torej ne nanaša na leta pred tem), v svoji izjavi – ki je povzeta v točki 124 obrazložitve izpodbijane odločbe – zanikal,
da bi obstajali sporazumi za zamrznitev kapacitet ali tržnih deležev, in zatrdil, da je bila odločitev o neizvajanju agresivnega
konkuriranja prepuščena prosti presoji podjetij. To pričanje naj bi bilo vse drugo kot dokaz o obstoju sporazuma. Navedeno
naj bi potrjevalo dejstvo, da so se količine SBK, ki jih je glavnim kupcem prodajala družba EniChem SpA, ves čas spreminjale.
Trditev Komisije, da stališče družbe Polimeri temelji na napaki v italijanskem prevodu izjave P., bi bilo treba razglasiti
za nedopustno. Komisija naj bi poleg tega imela možnost to napako v prevodu popraviti in tako omogočiti družbi Polimeri izvrševanje
njene pravice do obrambe. Vsekakor pa naj bi bila zadevna izjava nejasna tudi v izvirnem jeziku (nemščini). Družba Polimeri
izpodbija tudi sklicevanje – v vlogah Komisije – na druge točke obrazložitve izpodbijane odločbe, ki naj bi dokazovale obstoj
kartela v zvezi s SBK pred letom 1999.
Kar zadeva trditev družbe Dow, povzeto v točki 125 obrazložitve izpodbijane odločbe, in sicer da „so družbi EniChem [SpA]
zagotovili, da ne bodo napadali njenega položaja v razmerju do družb Michelin ali Bridgestone,“ naj se ta ne bi nanašala na
konkretno obdobje in naj bi bila zato nezdružljiva s spremembami dobavljenih količin družbe EniChem SpA v celotnem zadevnem
obdobju. Kar zadeva izjavo družbe Bayer, povzeto v točki 126 obrazložitve izpodbijane odločbe, in sicer da sta se družbi Dow
in EniChem SpA na nekaterih sestankih medsebojno obtoževali kraje kupcev, se ta kaže kot dober prikaz obstoja visoke ravni
konkurence na trgu, vsaj v razmerju med družbama EniChem SpA in Dow.
–       Izmenjava občutljivih poslovnih informacij
Kar zadeva BK, se družba Polimeri sklicuje na točke 120, 128 in 132 obrazložitve izpodbijane odločbe ter v bistvu meni, da
izjave v njih niso verodostojne (točka 132 obrazložitve izpodbijane odločbe) ali pa niso podprte z dokazi (točki 120 in 128
obrazložitve izpodbijane odločbe). Poleg tega naj bi se v točki 128 obrazložitve izpodbijane odločbe sklicevalo na delno javne
informacije, kar naj bi Komisija priznala v točki 329 obrazložitve izpodbijane odločbe. Prav tako naj bi implicitno priznala
neutemeljenost očitka v zvezi z izmenjavo informacij.
Kar zadeva SBK, naj iz točk od 131 do 133 obrazložitve izpodbijane odločbe ne bi izhajala nobena konkretna obtožba. Družba
Polimeri zato napotuje na to, kar je navedla v zvezi z BK.
Družba Polimeri dodaja, da je v nasprotju s trditvami Komisije v tožbi izpodbijala dokumente v zvezi s sestanki 20. maja 1996
v Milanu ter 15. in 16. novembra 1999 v Frankfurtu. Sicer pa so zadevne informacije po mnenju družbe Polimeri skoraj izključno
javne informacije.
–       Izvajanje sporazumov
Komisija naj bi se v točki 136 izpodbijane odločbe sklicevala na dvostranske telefonske stike konkurentov med sestanki. Družba
Polimeri meni, da je del izpodbijane odločbe, v katerem je opisan domnevni mehanizem izvajanja sporazumov kartela, sestavljen
iz izjemno razdrobljenega opisa dogodkov. Tako naj ne bi bilo nobenega dokaza o obstoju skupne volje vpletenih podjetij po
izvajanju mehanizma medsebojnega nadzora nad domnevnimi sporazumi. Družba Polimeri opozarja tudi na sodno prakso, po kateri
je treba dokazati, da je zadevno podjetje vedelo za protipravna ravnanja drugih udeležencev ali da bi jih lahko razumno predvidelo
in da je bilo glede tega pripravljeno sprejeti tveganje (zgoraj v točki 55 navedena sodba Bolloré in drugi proti Komisiji).
Ta dokaz ne bi smel temeljiti na domnevi krivde, ampak na neposrednih listinskih dokazih (zgoraj v točki 105 navedena sodba
Ciment).
Kar zadeva BK, se družba Polimeri sklicuje na točke 137, 138, 143 in 144 obrazložitve izpodbijane odločbe ter v bistvu meni,
da v njih povzete izjave niso podrobne (obdobje, proizvod, stranke) in imajo zato šibko dokazno vrednost. Natančneje, družba
Polimeri glede izjave F. (družba Dow), povzete v točki 143 obrazložitve izpodbijane odločbe, ugotavlja, da iz neke druge izjave
družbe Dow iz spisa izhaja, da je v istem obdobju obstajal spor med družbama Dow in EniChem SpA o kršitvi poslovnih skrivnosti
s strani družbe Karbochem (podjetje v lasti družbe Dow). Zaradi tega spora, rešenega s poravnavo, so bili potrebni nenehni
stiki med tema podjetjema. Izjava W. (družba Dow), povzeta v točki 144 obrazložitve izpodbijane odločbe, pa naj bi bila nepričakovano
umeščena med izjave o sestankih Evropskega združenja za sintetični kavčuk, še posebej glede tistega iz meseca novembra 2001.
Kar zadeva SBK, se družba Polimeri sklicuje na izjavo F. (družba Bayer), po kateri je L. (družba EniChem) z njim približno
dvakrat vzpostavil stik v letu po njunem prvem sestanku, ki je potekal februarja 1999 (točka 140 obrazložitve izpodbijane
odločbe). Družba Polimeri meni, da so bili ti stiki povezani s pogodbo o dobavi med družbama EniChem SpA in Bayer, ki se je
nanašala na poseben proizvod zunaj kategorije SBK v ožjem smislu. Družba Polimeri je v zvezi s tem predložila dokument, ki
izkazuje prodajo zadevnega proizvoda – leta 1999 – družbi Bayer, in je napotila na izjavo iz preiskovalnega spisa. Izjave
družbe Bayer naj bi bile vzete iz konteksta in pristransko navedene po delih. Poleg tega naj F. ne bi bil neposredno odgovoren
za dejavnost v zvezi s SBK. F. naj bi tudi potrdil, da zadevni pogovori niso mogli vključevati sporazumov o cenah.
–       Splošno dejansko stanje, kot ga opisuje N.
Družba Polimeri opozarja Splošno sodišče na izjavo N. (družba Dow) iz pogovora 13. decembra 2005, ki ni bila povzeta v izpodbijani
odločbi. Ta izjava, ki jo v celoti dobesedno navaja, naj bi bila še posebej pomembna. Kazala naj bi na to, da stiki ob robu
sestankov Evropskega združenja za sintetični kavčuk niso bili nič drugega kot neizogibna in običajna srečanja med subjekti
iz sektorja, ki so se pogovarjali o različnih temah, največkrat na podlagi javnih informacij, brez kakršne koli volje po usklajevanju.
Mogoče je, da je v teh okoliščinah prišlo do naključnih situacij, ki bi jih bilo mogoče opredeliti kot „na meji“. Vendar naj
bi obstajala velika razlika med tako situacijo in kartelom, ki je Komisija ni premostila s predloženimi dokazi v zvezi s tem.
Družba Polimeri dodaja, da je Komisija namenoma prezrla bistveno razliko med izmenjavo javnih informacij in sklenitvijo omejevalnega
sporazuma o cenah določenega proizvoda. Družba Polimeri opozarja tudi na to, da izjava N. potrjuje, da ni bilo skupne vizije,
in sicer niti glede gibanja cen surovin niti tudi glede končnega cilja, ki bi ga družbe želele uresničiti.
Komisija predlaga zavrnitev tega tožbenega razloga. V uvodu meni, da je družba Polimeri v prilogah od A 23 do A 25 tožbe navedla
številne očitke in trditve, ki jih v besedilu tožbe ni. S tem naj bi družba Polimeri kršila člen 19, prvi odstavek, Statuta
Sodišča in člen 44(1)(c) Poslovnika. Glede preostalega Komisija v bistvu meni, da ni storila napake, ko je ugotovila obstoj
kršitve družbe Polimeri.
b)     Presoja Splošnega sodišča
Opozoriti je treba, da mora Komisija glede izvedbe dokaza kršitve člena 81(1) ES dokazati kršitve, ki jih ugotovi, in predložiti
dokaze, s katerimi lahko pravno zadostno dokaže obstoj okoliščin, ki pomenijo kršitev. Tako je nujno, da Komisija predloži
natančne in skladne dokaze, da bi utemeljila trdno prepričanje, da je bila kršitev storjena (glej zgoraj v točki 50 navedeno
sodno prakso). Opozoriti je treba tudi na to, da za sporazum v smislu člena 81(1) ES zadostuje, da zadevna podjetja izrazijo
skupno voljo, da bodo na trgu delovala na določen način (sodbi Sodišča z dne 15. julija 1970 v zadevi ACF Chemiefarma proti
Komisiji, 41/69, Recueil, str. 661, točka 112, in z dne 29. oktobra 1980 v združenih zadevah van Landewyck in drugi proti
Komisiji, od 209/78 do 215/78 in 218/78, Recueil, str. 3125, točka 86, ter sodba Splošnega sodišča z dne 17. decembra 1991
v zadevi Hercules Chemicals proti Komisiji, T‑7/89, Recueil, str. II‑1711, točka 256). V dvomu mora sodišče ugoditi podjetju,
ki ga zadeva odločba, v kateri je ugotovljena kršitev. Sodišče torej ne more zaključiti, da je Komisija pravno zadostno dokazala
obstoj zadevne kršitve, če dvomi glede tega vprašanja (sodba Splošnega sodišča z dne 25. oktobra 2005 v zadevi Groupe Danone
proti Komisiji, T‑38/02, ZOdl., str. II‑4407, točka 215).
Dopustnost nekaterih trditev družbe Polimeri iz osmega tožbenega razloga
Na podlagi člena 21 Statuta Sodišča in člena 44(1)(c) Poslovnika morata biti v vsaki tožbi navedena predmet spora in kratek
povzetek tožbenih razlogov. V skladu z ustaljeno sodno prakso je za dopustnost tožbe nujno, da iz besedila tožbe izhajajo
oziroma so vsaj povzeti bistveni dejanski in pravni elementi, na katerih tožba temelji. Čeprav je besedilo tožbe glede posebnih
vprašanj lahko podprto in dopolnjeno s sklicevanjem na odlomke iz dokumentov, ki so ji priloženi, pa splošno sklicevanje na
druga pisanja ne more nadomestiti pomanjkanja bistvenih elementov pravne utemeljitve, ki morajo biti na podlagi zgoraj navedenih
določb zajeti v tožbi (sodba Sodišča z dne 31. marca 1992 v zadevi Komisija proti Danski, C-52/90, Recueil, str. I-2187, točka
17, in sodba Splošnega sodišča z dne 17. septembra 2007 v zadevi Microsoft proti Komisiji, T-201/04, ZOdl., str. II‑3601,
točka 94). Poleg tega Splošno sodišče ni dolžno v prilogah iskati ter prepoznavati razlogov in trditev, ki bi jih lahko štelo
za podlago za tožbo, ker imajo priloge le dokazno in pomožno funkcijo (sodbi Splošnega sodišča z dne 7. novembra 1997 v zadevi
Cipeke proti Komisiji, T-84/96, Recueil, str. II-2081, točka 34, in z dne 21. marca 2002 v zadevi Joynson proti Komisiji,
T-231/99, Recueil, str. II-2085, točka 154).
Podobno se zahteva, če se v utemeljitev tožbenega razloga navaja očitek (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 14.
maja 1998 v zadevi Mo och Domsjö proti Komisiji, T‑352/94, Recueil, str. II-1989, točka 333).
Družba Polimeri v obravnavani zadevi navaja: „[Z]aradi strogo omejenega števila strani, ki jih je treba spoštovati pri tej
tožbi, bo tožeča stranka v njej navedla svoje trditve v zvezi z delom ‚Splošen opis kartela‘, konkretna stališča v zvezi z
delom ‚Sestanki kartela‘ pa bo navedla v prilogi [A] 23, prilogi [A] 24 in prilogi [A] 25 [k tožbi].“
Tako je družba Polimeri v tožbi navedla očitek v zvezi z delom izpodbijane odločbe z naslovom „Splošen opis kartela“ (to je
oddelek 4.2 izpodbijane odločbe). Očitek v zvezi z delom izpodbijane odločbe z naslovom „Sestanki kartela“ (to je oddelek
4.3 izpodbijane odločbe) pa je – tako glede dejanskega stanja kot prava – naveden samo v prilogah od A 23 do A 25 k tožbi.
Natančneje, družba Polimeri v zvezi z delom izpodbijane odločbe z naslovom „Sestanki kartela“ v sami tožbi navaja samo to:
„Kar zadeva obdobje od leta 1996 do 2000 (v prilogi [A] 23 [k tožbi]) družba Polimeri navaja, da je nemogoče trditi, da je
med konkurenti obstajala kakršna koli oblika dogovora o cenah SBK in BK. Še v tistih maloštevilnih primerih, ko priložena
dokumentacija – ki v zelo velikem delu zadeva SBK – izkazuje sestanke zunaj uradnih sestankov, nič – ampak prav nič – ne omogoča
sklepa, da je bila tržna politika podjetij kakor koli usklajena.
Družba Polimeri glede leta 2001 v prilogi [A] 24 [k tožbi] dokazuje, da gre za popolnoma neupoštevno leto z vidika konkurenčnega
prava, tako glede BK kot SBK, tako da če bi že –
quod non
– Komisija morala ugotoviti obstoj kartela v zvezi z družbo EniChem, bi morala ta kartel v vsakem primeru šteti za končan
najkasneje leta 2000.
Nazadnje, noben očitek v zvezi z letom 2002 (priloga [A] 25 [k tožbi]) – kot Komisija sama priznava – ne zadeva BK. Kar zadeva
SBK, pa ni bila dokazana nobena nezakonita dejavnost v zvezi z družbo Polimeri.“
V opombah so navedeni kraji in datumi zadevnih sestankov.
Sicer pa ima osmi tožbeni razlog družbe Polimeri v tožbi dva dela, če se izvzame del z naslovom „Uvod“. Navedena dva dela
z naslovi „Viri dokazov“ in „Splošen opis kartela“ se nanašata na konkretna dela izpodbijane odločbe z enakima naslovoma.
Nikjer pa osmi tožbeni razlog družbe Polimeri v tožbi ne vsebuje dela z naslovom „Sestanki kartela.“
Zato očitek družbe Polimeri zoper del izpodbijane odločbe z naslovom „Sestanki kartela“ (to je oddelek 4.3 izpodbijane odločbe),
katerega bistveni elementi v zvezi z dejanskim stanjem in pravom so povzeti samo v prilogah od A 23 do A 25 k tožbi, ne izpolnjuje
zahtev iz člena 21 Statuta Sodišča in člena 44(1)(c) Poslovnika.
Družba Polimeri teh pomanjkljivosti v fazi replike ne more odpraviti z navedbo nekaterih dejanskih in pravnih podatkov o „sestankih
kartela“ ter s sklicevanjem na priloge od A 23 do A 25 k tožbi ali s predložitvijo novih prilog k repliki. Vsebina replike
naj ne bi bila upoštevna pri preizkusu, ali tožba izpolnjuje pogoje iz člena 44(1) Poslovnika. Zlasti naj se na dopustnost
tožbenih razlogov in utemeljitev, ki se v repliki uporabijo za ponovitev tožbenih razlogov iz tožbe, kar je priznano v sodni
praksi (sodbi Splošnega sodišča z dne 27. februarja 1997 v zadevi FFSA in drugi proti Komisiji, T‑106/95, Recueil, str. II‑229,
točka 125, in z dne 28. januarja 1999 v zadevi BAI proti Komisiji, T‑14/96, Recueil, str. II‑139, točka 66), ne bi bilo mogoče
sklicevati za odpravo pomanjkljivosti glede zahtev iz člena 44(1) Poslovnika, do katerih je prišlo ob vložitvi tožbe, saj
bi bil sicer zadnji določbi odvzet ves pomen (sklep Splošnega sodišča z dne 19. maja 2008 v zadevi TF1 proti Komisiji, T‑144/04,
ZOdl., str. II-761, točka 30; glej v tem smislu tudi sodbo Splošnega sodišča z dne 16. marca 1993 v združenih zadevah Blackman
proti Parlamentu, T‑33/89 in T‑74/89, Recueil, str. II‑249, točka 65, in sklep Splošnega sodišča z dne 28. aprila 1993 v zadevi
De Hoe proti Komisiji, T‑85/92, Recueil, str. II‑523, točka 25).
Glede na navedeno je očitek družbe Polimeri nedopusten v delu, v katerem se nanaša na oddelek 4.3 izpodbijane odločbe z naslovom
„Sestanki kartela“ (glej v tem smislu zgoraj v točki 162 navedeno sodbo Mo och Domsjö proti Komisiji, točka 334, ter sodbi
Splošnega sodišča z dne 27. septembra 2006 v zadevi Roquette Frères proti Komisiji, T‑322/01, ZOdl., str. II‑3137, točka 210,
in z dne 30. januarja 2007 v zadevi France Télécom proti Komisiji, T‑340/03, ZOdl., str. II‑107, točka 168).
Prvi del osmega tožbenega razloga: viri dokazov
Prvič, kar zadeva izjave podjetij, ki so zahtevala imuniteto ali znižanje globe, so trditve družbe Polimeri – kot opozarja
Komisija – splošne, brez dovolj natančnih navedb. Zato te trditve ne morejo izpodbiti zakonitosti izpodbijane odločbe v zvezi
s tem. Če se s trditvami družbe Polimeri skuša izpodbiti dokazna vrednost izjav podjetij v obvestilu o ugotovitvah o možnih
kršitvah, pa jih je treba zavrniti iz istih razlogov, kot so bili navedeni pri prvem tožbenem razlogu (glej točko 58 zgoraj).
Drugič, kar zadeva ročno napisane zapiske N. (družba Dow), je treba najprej ugotoviti, da družba Polimeri v delu tožbe v zvezi
z „viri dokazov“ izpodbija samo tiste v zvezi z nezakonitim sestankom 15. in 16. novembra 1999 v Frankfurtu (točka 201 obrazložitve
izpodbijane odločbe). Družba Polimeri ne izpodbija ročno napisanih zapiskov N. v zvezi z nezakonitim sestankom 25. in 26.
februarja 1997 na Dunaju (Avstrija) (točka 173 obrazložitve izpodbijane odločbe). Družba Polimeri v tem delu tožbe ne izpodbija
niti ročno napisanih zapiskov N. v zvezi z nezakonitim sestankom 20. in 21. maja 1996 v Milanu (točka 163 obrazložitve izpodbijane
odločbe). To, da bi lahko družba Polimeri dokazno vrednost teh zapiskov izpodbijala v drugih delih tožbe, še posebej pri trinajstem
tožbenem razlogu, te ugotovitve ne more spremeniti. Vsekakor pa iz razlogov, ki bodo navedeni pri zadnjem tožbenem razlogu,
družba Polimeri ni predložila dokazov, s katerimi bi lahko izpodbila dokazno vrednost navedenih zapiskov. Zato tudi če bi
lahko obstajal dvom glede dokazne vrednosti ročno napisanih zapiskov N. v zvezi z nezakonitim sestankom 15. in 16. novembra
1999 v Frankfurtu ali če bi bila izpodbijana odločba glede tega pomanjkljivo obrazložena, to ne bi moglo ogroziti dokazne
vrednosti drugih prej navedenih ročno napisanih zapiskov.
Tretjič, osmi tožbeni razlog družbe Polimeri je del tožbenih razlogov v zvezi z vsebino izpodbijane odločbe, in ne tožbenih
razlogov v zvezi z razglasitvijo ničnosti ali znižanjem globe. Z osmim tožbenim razlogom torej družba Polimeri želi, da Splošno
sodišče ugotovi neobstoj kršitve družbe Polimeri. Vendar tudi če bi Splošno sodišče razveljavilo dokazno vrednost ročno napisanih
zapiskov N. v zvezi z nezakonitim sestankom 15. in 16. novembra 1999 v Frankfurtu ali ugotovilo, da družba Polimeri ni bila
prisotna na navedenem sestanku, posledica tega ne bi bila ugotovitev, da to podjetje ni storilo kršitve. Ugotovitev kršitve
namreč temelji na drugih dokazih, med drugim na izjavah podjetij, ki potrjujejo druge istovrstne izjave, ročno napisanih zapiskih
z drugih nezakonitih sestankov in dokaznih listinah, zbranih med preiskavo Komisije. Sicer pa so v primeru sporazumov, ki
so nastali na sestankih podjetij, ki si konkurirajo, pravila o konkurenci kršena, če imajo ti sestanki tak cilj in se namerava
tako umetno organizirati delovanje trga. V tem primeru je odgovornost podjetja, ki je opredeljena v okviru kršitve, veljavno
ugotovljena, če je sodelovalo na teh sestankih, pri čemer je poznalo njihov cilj, pa čeprav potem ni izvajalo katerega od
tam dogovorjenih ukrepov. Bolj ali manj redna prisotnost podjetja na teh sestankih in bolj ali manj popolno izvajanje dogovorjenih
ukrepov ne vplivata na obstoj njegove odgovornosti, ampak na razsežnost te odgovornosti in torej na raven sankcije (sodba
Sodišča z dne 28. junija 2005 v združenih zadevah Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, C-189/02 P, C-202/02 P, od C-205/02 P
do C‑208/02 P in C-213/02 P, ZOdl., str. I-5425, točka 145).
Iz tega je mogoče sklepati, da je treba trditve družbe Polimeri v zvezi z viri dokazov zavrniti.
Drugi del osmega tožbenega razloga: splošen opis kartela
V uvodu je treba v zvezi s kritiko družbe Polimeri glede trditve W. (družba Bayer), ki je povzeta v točki 112 obrazložitve
izpodbijane odločbe in po kateri sta L. (družba EniChem) in W. od N. (družba Dow) zahtevala, naj ne piše več zapiskov o uradnih
pogovorih, ugotoviti, da tudi če bi bilo kritiko družbe Polimeri mogoče sprejeti in se trditev W. ne bi upoštevala, ta okoliščina
ne bi vplivala na zakonitost izpodbijane odločbe. To namreč ne more izpodbiti drugih izjav družbe Bayer, ker jih potrjujeta
družbi Dow ali Shell ali pa so podprte z dokaznimi listinami. Zaradi zgoraj navedene izjave W. je Komisija tudi lahko pojasnila,
zakaj ročno napisanih zapiskov v zvezi z nezakonitimi sestanki za leti 2000 in 2001 ni bilo mogoče najti (točka 113 obrazložitve
izpodbijane odločbe). Navedeno pojasnilo ne vpliva na vsebino izpodbijane odločbe. Komisija je izjavo W. uporabila tudi v
točki 152 obrazložitve izpodbijane odločbe, ko je opisala vlogo vsakega od zadevnih podjetij v kartelu. Vendar iz izpodbijane
odločbe ne izhaja, da je Komisija to okoliščino upoštevala pri presoji teže kršitve družbe Polimeri. Tudi če bi napaka Komisije
v zvezi s tem lahko vplivala na znesek globe družbe Polimeri, pa v nobenem primeru ne more vplivati na ugotovitev obstoja
kršitve.
Prav tako je v uvodu treba še navesti, da se bo pri analizi trditev družbe Polimeri razlikovalo med BK in SBK, čeprav družba
Polimeri ni mogla dokazati, da je Komisija storila napako pri opredelitvi obravnavane kršitve kot enotne (v zvezi s tem glej
četrti tožbeni razlog zgoraj).
–       Sporazumi o cenah
Kar zadeva BK in to, da naj bi bile izjave W. (Bayer), povzete v uvodnih izjavah 105 in 106 izpodbijane odločbe, nenatančne,
je treba opozoriti na to, da je Komisija v praksi pogosto zavezana dokazati obstoj kršitve v okoliščinah, ki so za to neugodne,
ker je lahko poteklo več let od časa nastanka dejanskega stanja kršitve in ker več podjetij, ki so bila predmet preiskave,
ni dejavno sodelovalo s Komisijo. V teh okoliščinah bi se podjetje, ki je odgovorno za kršitev, prelahko izognilo sankciji,
če bi se lahko sklicevalo na trditev o nenatančnosti predloženih informacij glede izvajanja nezakonitega sporazuma, kadar
sta obstoj sporazuma in njegov protikonkurenčni cilj vendarle zadostno dokazana. Podjetja se v takem položaju lahko primerno
branijo, če imajo možnost podati pripombe na vse dokaze, ki jih proti njim uveljavlja Komisija (zgoraj v točki 46 navedena
sodba JFE Engineering in drugi proti Komisiji, točka 203). Zato trditve družbe Polimeri ne morejo vzbuditi dvoma o izjavah
W., povzetih v točkah 105 in 106 obrazložitve izpodbijane odločbe, ki jih sicer potrjujejo tudi izjave družb Dow in Shell
ter dokazne listine.
Kar zadeva izjavo W., povzeto v točki 103 obrazložitve izpodbijane odločbe, jo Komisija navaja zaradi prikaza razvoja odnosov
med zadevnimi podjetji. Natančneje, zadevna izjava se nanaša na leto 1995, torej obdobje, za katero Komisija ni ugotovila
obstoja kršitve pravil o konkurenci. Zato so trditve družbe Polimeri v smislu ugotavljanja odsotnosti kršitve v obravnavani
zadevi neučinkovite.
Kar zadeva SBK in to, da naj bi J. (družba Shell) ves čas zanikal sodelovanje pri zadevnih sporazumih, zadostuje ugotovitev,
da je družba Shell izrecno priznala, da je sodelovala pri sporazumih o cenah med 30. avgustom 1995 in 31. majem 1999 (točka
119 obrazložitve izpodbijane odločbe). V nasprotju s tem, na kar nakazuje družba Polimeri, je bila ta izjava dana v imenu
družbe Shell, in ne v imenu V. osebno. Odgovori, podani v imenu podjetja, pa so verodostojnejši kot odgovori uslužbenca, ne
glede na njegove osebne izkušnje ali mnenje (sodba Splošnega sodišča z dne 20. marca 2002 v zadevi LR AF 1998 proti Komisiji,
T‑23/99, Recueil, str. II-1705, točka 45, in zgoraj v točki 46 navedena sodba JFE Engineering in drugi proti Komisiji, točka
205). V zvezi s tem, da imajo izjave podjetij dokazno vrednost samo v razmerju do družb, ki jih dajo, zadostuje opozoriti
na to, da izjav družbe Shell ne potrjujejo samo izjave družb Bayer in Dow, ampak tudi dokazne listine, ki jih navaja Komisija.
V zvezi s tem, da naj bi bila izjava družbe Bayer, povzeta v točkah 110 in 114 izpodbijane odločbe, v nasprotju s stališčem
nekaterih njenih zaposlenih, je treba ugotoviti, da se izjava družbe Bayer nanaša na priznanje obstoja sporazumov o cenah
SBK med septembrom 1996 in letom 1999. Kot pa je bilo opozorjeno v prejšnji točki, so odgovori, podani v imenu podjetja, verodostojnejši
kot odgovori uslužbenca, ne glede na njegove osebne izkušnje ali mnenje. Zato izjave zaposlenih družbe Bayer ne morejo imeti
večje dokazne vrednosti kot izjave navedenega podjetja. Poleg tega izjavo družbe Bayer potrjujejo izjave družb Dow in Shell
ter več dokaznih listin.
Nazadnje, v zvezi z analizami cen tako glede BK kot SBK, ki jih je predložila družba Polimeri, dokaz o usklajevanju med podjetji
ne izhaja samo iz ugotovitve vzporednega ravnanja na trgu, ampak iz dokumentov, iz katerih je razvidno, da je bilo ravnanje
posledica uskladitve. Zato pojasnilo družbe Polimeri glede cen ne more izpodbiti ugotovitve Komisije, da je med zadevnimi
podjetji obstajal kartel.
Iz navedenih razlogov trditve družbe Polimeri ne morejo izpodbiti sklepa Komisije glede sporazumov o cenah.
–       Sporazumi o razdelitvi trga
Kar zadeva BK, je treba ugotoviti, prvič, da družba Polimeri navaja, da se samo izjava družbe Bayer, povzeta v točki 129 obrazložitve
izpodbijane odločbe, nanaša na sporazume o razdelitvi trga. Premisa družbe Polimeri pa je napačna. Ugotovitev Komisije namreč
temelji tudi na izjavi družbe Dow, povzeti v točki 125 izpodbijane odločbe, ki „zajema tako BK kot SBK“. Družba Dow v navedeni
izjavi med drugim pojasnjuje, da so se dvostranski pogovori med proizvajalci dejansko nanašali na kupce. Natančneje, družba
Dow ugotavlja, da so proizvajalci družbi EniChem SpA zagotovili, da ne bodo napadali njenega položaja v razmerju do družb
Michelin ali Bridgestone. Poleg tega se v izjavi družbe Shell, povzeti v točki 127 obrazložitve izpodbijane odločbe, omenja
pogovor med W. (družba Bayer) in V. (družba Shell) glede prodaje BK „BP“. To, da L. (družba EniChem) zanika sodelovanje pri
tem pogovoru ali da BK ne zadeva trga preprog, ne more izpodbiti navedene izjave, vsaj ne glede dvostranskega stika med družbama
Bayer in Shell. Sicer pa je izjava družbe Bayer, ki je povzeta v točki 129 obrazložitve izpodbijane odločbe in je družba Polimeri
formalno ne izpodbija, jasna glede sporazumov o razdelitvi trga BK med konkurenti. Družba Bayer v njej namreč navaja, da je
bilo „tudi za BK“ dogovorjeno, da se ne jemlje kupcev drugih konkurentov. Iz tega je mogoče sklepati, da je razdelitev trga
BK potrjena z izjavami treh zadevnih podjetij, in sicer družb Bayer, Dow in Shell. V zvezi s tem je treba opozoriti na to,
da imajo izjave v imenu podjetij nezanemarljivo dokazno vrednost, saj pripeljejo do precejšnjih pravnih in gospodarskih tveganj.
Ta dokazna vrednost je še posebej velika, kadar so – tako kot v obravnavani zadevi –izjave podjetij potrjene z drugimi istovrstnimi
izjavami.
Drugič, nekatere izjave podjetij, čeprav se ne nanašajo konkretno na BK, pričajo o razdelitvi trga. To na primer velja za
izjavo družbe Shell, povzeto v točkah 120 in 128 obrazložitve izpodbijane odločbe, kot tudi za izjavo družbe Bayer, povzeto
v točki 126 obrazložitve izpodbijane odločbe.
Tretjič, kar zadeva dejstvo, da naj razdelitev trga BK ne bi bila verjetna glede na poslovno moč strank ali nihanje prodaje
družbe EniChem SpA, je treba opozoriti na to, da so v primeru sporazumov, ki so nastali na sestankih podjetij, ki si konkurirajo,
pravila o konkurenci kršena, če imajo ti sestanki protikonkurenčen cilj in se namerava tako umetno organizirati delovanje
trga. V tem primeru je odgovornost podjetja, ki je opredeljena v okviru kršitve, veljavno ugotovljena, če je sodelovalo na
teh sestankih, pri čemer je poznalo njihov cilj, pa čeprav potem ni izvajalo katerega od tam dogovorjenih ukrepov. Bolj ali
manj redna prisotnost podjetja na teh sestankih in bolj ali manj popolno izvajanje dogovorjenih ukrepov ne vplivata na obstoj
njegove odgovornosti, ampak na razsežnost te odgovornosti in torej na raven sankcije (glej zgoraj v točki 173 navedeno sodno
prakso).
Kar zadeva SBK in izjavo družbe Bayer, povzeto v točki 124 obrazložitve izpodbijane odločbe, trditve družbe Polimeri dejansko
temeljijo na napaki v italijanskem prevodu izjave P., ki jo je ta dal v nemščini. Kljub temu da je ta napaka pri prevodu vredna
obžalovanja, pa ni taka, da bi izpodbila izjavo P. ali njeno dokazno vrednost. V zvezi s tem je treba poudariti, da je izvirnik
izjave P. povzet v opombi v izpodbijani odločbi, ne glede na jezikovno različico. Sicer pa ta napaka pri prevodu ni mogla
vplivati na pravico do obrambe družbe Polimeri pred Splošnim sodiščem, ker je imela v fazi replike možnost navesti utemeljitve
v zvezi s tem. Nazadnje, tudi če se prevod, ki ga je Splošnemu sodišču predložila Komisija, ne bi smel upoštevati, kot trdi
družba Polimeri, bi ostal v izpodbijani odločbi, naslovljeni na družbo Polimeri, povzeti izvirnik izjave P., nedotaknjen.
Splošno sodišče bi zato imelo možnost, da pri presoji zakonitosti izpodbijane odločbe uporabi navedeno jezikovno različico.
Iz izvirnika izjave P. pa izhaja, da čeprav ta navaja, da ni bil sklenjen noben sporazum o zamrznitvi tržnih deležev ali proizvodnih
kapacitet, je bilo dogovorjeno, da nobeno od vpletenih podjetij ne želi škodovati drugim, in da ta podjetja tudi menijo, da
ne bodo vodila agresivne konkurence do glavnih strank drugih udeležencev. Zato je treba skleniti, da so zadevna podjetja ravnala
nenapadalno glede strank.
Izjavo družbe Dow, povzeto v točki 125 obrazložitve izpodbijane odločbe, potrjuje izjava družbe Bayer, po kateri so bila zadevna
podjetja nenapadalno usmerjena. To, da družba Polimeri konkretno izpodbija trditev, da so proizvajalci družbi EniChem SpA
zagotovili, da ne bodo napadali njenega položaja v razmerju do družb Michelin ali Bridgestone, še posebej ker je prodaja družbe
EniChem SpA nihala, nikakor ni povezano z ugotovitvijo, da izjava družbe Dow potrjuje izjavo družbe Bayer. Poleg tega je v
primeru sporazumov, ki so nastali na sestankih podjetij, ki si konkurirajo, člen 81 ES kršen, če imajo ti sestanki protikonkurenčen
cilj in se namerava umetno organizirati delovanje trga. V tem primeru je odgovornost podjetja, ki je opredeljena v okviru
kršitve, veljavno ugotovljena, če je sodelovalo na teh sestankih, pri čemer je poznalo njihov cilj, pa čeprav potem ni izvajalo
katerega od tam dogovorjenih ukrepov. Bolj ali manj redna prisotnost podjetja na teh sestankih in bolj ali manj popolno izvajanje
dogovorjenih ukrepov ne vplivata na obstoj njegove odgovornosti, ampak na razsežnost te odgovornosti in torej na raven sankcije
(glej zgoraj v točki 173 navedeno sodno prakso).
Nazadnje, kar zadeva izjavo družbe Bayer, povzeto v točki 126 izpodbijane odločbe, je to, da so se zadevna podjetja (v tem
primeru družbi Dow in EniChem SpA) na skupnih sestankih z drugimi podjetji medsebojno obtoževala, da so si jemala tržne deleže
ali stranke, indic, da so bila podjetja nenapadalno usmerjena, in ne obratno.
Nenapadalno usmerjenost zadevnih podjetij potrjujejo tudi izjave družbe Shell, povzete v točkah 120 in 128 izpodbijane odločbe,
in izjava družbe Bayer, povzeta v točki 129 obrazložitve izpodbijane odločbe. Poleg tega nekatere listine dokazujejo vsaj
to, da so se informacije o strankah zadevnih podjetij izmenjevale. To še posebej izhaja iz ročno napisanih zapiskov N. (družba
Bayer) z nezakonitega sestanka 20. in 21. maja 1996 v Milanu.
Iz navedenih razlogov trditve družbe Polimeri ne morejo izpodbiti ugotovitve Komisije glede sporazumov o razdelitvi trga.
–       Izmenjava občutljivih poslovnih informacij
V zvezi s tem zadostuje ugotovitev, da so si glede na ugotovitve v zvezi s sporazumi o cenah in razdelitvi trga zadevna podjetja
morala izmenjevati občutljive poslovne informacije, in sicer vsaj podatke o cenah in kupcih.
Iz navedenih razlogov trditve družbe Polimeri ne morejo izpodbiti ugotovitve Komisije glede izmenjave občutljivih poslovnih
informacij.
–       Izvajanje sporazumov
V uvodu je treba ugotoviti – kot utemeljeno navaja Komisija – da družba Polimeri kritizira nekatere točke obrazložitve izpodbijane
odločbe v zvezi z izvajanjem sporazumov, v delih, ki se nanašajo konkretno na družbo EniChem SpA. Družba Polimeri ne izpodbija
tistih točk obrazložitve izpodbijane odločbe, ki zadevajo druga podjetja. Podjetje pa je lahko odgovorno za celoten kartel
tudi, če je dokazano, da je neposredno sodelovalo le pri enem ali nekaj njegovih delih, če je, prvič, vedelo ali bi moralo
vedeti, da je bilo usklajevanje, pri katerem je sodelovalo, zlasti na rednih sestankih, ki so potekali več let, del celotnega
sistema, namenjenega izkrivljanju običajnega delovanja konkurence, in drugič, če je ta sistem zajemal vse sestavne dele kartela
(zgoraj v točki 52 navedena sodba PVC II, točka 773, in zgoraj v točki 46 navedena sodba JFE Engineering in drugi proti Komisiji,
točka 370). Prav tako dejstvo, da so različna podjetja imela različne vloge pri uresničevanju skupnega cilja, ne izključuje
enakosti protikonkurenčnega namena in s tem kršitve, če je vsako podjetje na svoji ravni prispevalo k uresničevanju skupnega
cilja (zgoraj v točki 46 navedena sodba JFE Engineering in drugi proti Komisiji, točka 370). Ker je že bilo ugotovljeno, da
je družba Polimeri sodelovala pri sporazumih o cenah in razdelitvi trga, trditve družbe Polimeri v zvezi z njenim osebnim
sodelovanjem pri izvajanju sporazumov ne morejo ogroziti ugotovitve, da je kršila pravila o konkurenci.
Vsekakor, kar zadeva BK in izjave družb Bayer in Dow, povzete v točkah 137, 138 in 143 obrazložitve izpodbijane odločbe, je
treba ugotoviti, da čeprav v njih omenjeni dogodki niso natančno datumsko opredeljeni, so dovolj podrobni (imena podjetij,
celo imena zadevnih zaposlenih ali njihov položaj, imena kupcev ali proizvodov, časovni okvir). Nič ne vzbuja dvoma v dokazno
vrednost teh izjav, družba Polimeri pa na splošno trdi, da nimajo dokazne vrednosti. Natančneje, izjava družbe Dow, povzeta
v točki 143 obrazložitve izpodbijane odločbe – čeprav je v njej navedeno ime Karbochem (podjetje, ki je bilo takrat v lasti
družbe Dow) – ni povezana s sporom, na katerega se v svojih vlogah sklicuje družba Polimeri. Nasprotno, v izjavi družbe Dow
so jasno omenjeni dvostranski stiki glede zvišanja prodajnih cen družbe Karbochem za družbo Pirelli. Kar zadeva izjavo W.
(družba Dow), povzeto v točki 144 obrazložitve izpodbijane odločbe, bi se podjetje, ki je odgovorno za kršitev, prelahko izognilo
sankciji, če bi se lahko sklicevalo na trditev o nenatančnosti predloženih informacij glede izvajanja nedopustnega sporazuma,
kadar sta obstoj sporazuma in njegov protikonkurenčni cilj vendarle zadostno dokazana. Vsekakor je navedena izjava nadaljevanje
izjave F. (družba Dow), povzete v točki 143 obrazložitve izpodbijane odločbe, ki pa je podrobna. Izjava, povzeta v točki 144
obrazložitve izpodbijane odločbe, se nanaša na dokaz, da je bil nek drugi zaposleni družbe Dow v stiku z družbo EniChem SpA
iz enakih razlogov (in sicer zaradi dejanskih prodajnih cen). Poleg tega, tudi če tega pogovora ni bilo, to ne jemlje dokazne
vrednosti drugim elementom iz dela izpodbijane odločbe v zvezi z izvajanjem sporazumov, ki ga družba Polimeri večinoma ne
izpodbija.
Kar zadeva SBK, družba Polimeri izpodbija samo izjavo družbe Bayer, povzeto v točki 140 obrazložitve izpodbijane odločbe.
Družba Polimeri meni, da so bili zadevni stiki povezani s pogodbo o dobavi, ki se je nanašala na proizvod zunaj kategorije
SBK. Vendar se izjava družbe Bayer nanaša konkretno na pogovore o SBK (trg, cene surovin itd.). Okoliščina, na katero se sklicuje
družba Polimeri, torej ne more upravičiti dvostranskih stikov, navedenih v točki 140 obrazložitve izpodbijane odločbe.
Iz navedenih razlogov trditve družbe Polimeri ne morejo izpodbiti ugotovitve Komisije glede izvajanja sporazumov.
–       Dejansko stanje, kot ga opisuje N.
Ob upoštevanju prej navedenega je treba ugotoviti, da so bili stiki med zadevnimi podjetji ob robu sestankov Evropskega združenja
za sintetični kavčuk vse kaj drugega kot „neizogibni in naravni“, kot trdi družba Polimeri.
Poleg tega iz izjav družbe Dow (delodajalec N.) jasno izhaja, da je navedena družba izrecno priznala, da je sodelovala pri
sklenitvi protikonkurenčnih sporazumov. Izjava N., ki jo v svojih pisanjih omenja družba Polimeri, torej ne more imeti večje
dokazne vrednosti kot izjava družbe, pri kateri je zaposlen. Odgovori, podani v imenu podjetja, so namreč verodostojnejši
kot odgovori uslužbenca, ne glede na njegove osebne izkušnje ali mnenje (glej zgoraj v točki 179 navedeno sodno prakso).
Iz navedenih razlogov trditve družbe Polimeri ne morejo izpodbiti ugotovitve obstoja kršitve pravil o konkurenci v obravnavani
zadevi.
Glede na navedeno je treba osmi tožbeni razlog družbe Polimeri zavrniti kot neutemeljen.
6.     Deveti tožbeni razlog: neutemeljena ugotovitev sodelovanja družbe Polimeri v domnevnem kartelu
a)     Trditve strank
Prvič, družba Polimeri ugotavlja, da točka 152 obrazložitve izpodbijane odločbe, v kateri je navedeno, da so se pogovori v
okviru kartela začeli pod pritiskom družbe EniChem SpA, sama napotuje na točko 103 obrazložitve izpodbijane odločbe. Navaja
pa, da se ta točka nanaša na obdobje – leto 1995 – ki naj bi bilo zdaj izvzeto iz obtožbe. Enaka pripomba velja za ugotovitev
Komisije v zvezi s SBK in napotilo na točko 108 obrazložitve izpodbijane odločbe, ki se nanaša na sestanek iz meseca avgusta
1995. Poleg tega naj bi bil kartel nesmiseln, saj naj bi se v navedenem obdobju cene ves čas spontano višale.
Drugič, kar zadeva ugotovitev Komisije, da sta družbi Bayer in Dow menili, da je družba EniChem SpA imela glavno vlogo v omejevalnem
sporazumu, naj bi bilo nerealno pričakovati, da bi ta vodilna subjekta na trgu (eden za BK in drugi za SBK) sama priznala,
da sta gonilna sila kartela. Sicer pa naj bi bila točka 150 obrazložitve izpodbijane odločbe zanimiva v tem smislu, da naj
bi družba Dow opredelila družbo Bayer kot eno od dveh družb, ki sta vodili pogovore o cenah BK, medtem ko naj bi družba Bayer
zanikala kakršno koli odgovornost v zvezi s tem.
Tretjič, družba Polimeri navaja, da se je že opredelila do poznejšega pričanja družbe Shell, ki ga je za nazaj bežno po spominu
potrdil samo W. (družba Bayer), ki je opisal sestanek 19. in 20. februarja 1998 z L. (družba EniChem), in napotuje na prilogo
k tožbi.
Četrtič, trditev, da je L. (družba EniChem) telefoniral „enemu za drugim “ zaradi uskladitve dejavnosti kartela, naj bi izhajala
iz prvega obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah. Iz drugega obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah in izpodbijane odločbe
pa naj bi izhajalo ravno nasprotno. Družba Polimeri ugotavlja tudi, da Komisija omenja, da je L. interveniral, da bi N. (družba
Dow) prepričal, naj preneha pisati zapiske na sestankih kartela, v točki 150 obrazložitve izpodbijane odločbe pa ne omenja,
da je W. (družba Bayer) počel enako. Vsekakor naj bi bila ta trditev neutemeljena.
Nazadnje, to, kar omenja Komisija, in sicer da je bila družba EniChem v letih 1998, 2000 in 2001 največji dobavitelj BK in
SBK skupaj, naj ne bi bilo pravilno. Družba EniChem naj bi bila vodilni subjekt na trgu SBK samo leta 1998. Družba Bayer naj
bi bila ves čas vodilni subjekt na trgu BK. Družba Dow naj bi bila vodilni subjekt na trgu SBK vsaj od leta 2000 (to je od
takrat, ko je kupila delež družbe Shell).
Sklepno, elementi iz točke 152 obrazložitve izpodbijane odločbe, s katerimi se dokazuje pomembna vloga družbe EniChem SpA
v kartelu, naj bi bili neutemeljeni.
Komisija predlaga zavrnitev tega tožbenega razloga. Opozarja na to, da ji ni bilo treba dokazati, da je družba EniChem SpA/Polimeri
imela pomembno vlogo v zadevnem kartelu, ampak samo to, da je to podjetje v njem sodelovalo. Iz analize očitkov v zvezi z
domnevnimi napakami pri oceni dokazov glede obstoja kartela (glej osmi tožbeni razlog zgoraj) naj bi jasno izhajalo, da družba
Polimeri ni dokazala neutemeljenosti številnih dokazov o obstoju enotne nadaljevane kršitve člena 81 ES in sodelovanja družbe
EniChem SpA/Polimeri pri navedeni kršitvi.
b)     Presoja Splošnega sodišča
Družba Polimeri v devetem tožbenem razlogu trdi, da so elementi iz točke 152 obrazložitve izpodbijane odločbe, s katerimi
se dokazuje pomembna vloga družbe EniChem SpA v kartelu, neutemeljeni.
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da je družba Polimeri deveti tožbeni razlog navedla med tožbenimi razlogi v zvezi z vsebino
izpodbijane odločbe, in ne med tistimi v zvezi z razglasitvijo ničnosti ali znižanjem globe.
Komisija je iz razlogov, navedenih pri osmem tožbenem razlogu, utemeljeno ugotovila, da je družba EniChem SpA sodelovala pri
zadevni kršitvi. Zato trditve pri devetem tožbenem razlogu – tudi če bi Komisija storila napako glede domnevno pomembne vloge
družbe EniChem SpA v kartelu – ne morejo izpodbiti zakonitosti izpodbijane odločbe, kar zadeva ugotovitev obstoja kršitve
družbe Polimeri.
Vendar je treba ugotoviti, da je družba Polimeri na obravnavi navedla, da deveti tožbeni razlog zadeva tudi znesek globe.
V zvezi s tem je treba ob upoštevanju besedila vlog, predloženih Splošnemu sodišču, še posebej tožbe, ugotoviti, da je trditev
družbe Polimeri z obravnave nov tožbeni razlog, ki ga je treba zato razglasiti za nedopustnega. Vsekakor iz izpodbijane odločbe
ne izhaja, da je Komisija domnevno pomembno vlogo družbe EniChem SpA v kartelu upoštevala pri določanju zneska globe, naložene
družbi Polimeri.
Glede na navedeno je treba deveti tožbeni razlog družbe Polimeri zavrniti kot neutemeljen.
C –
Tožbeni razlogi v zvezi z določitvijo zneska globe
1.     Deseti tožbeni razlog: neutemeljena presoja teže kršitve
a)     Trditve strank
Prvič, družba Polimeri trdi, da analiza, opravljena pri tožbenih razlogih v zvezi z vsebino izpodbijane odločbe, dokazuje,
da spornih ravnanj ne bi bilo mogoče opredeliti kot samih po sebi zelo resnih, takoj ko se izraz „kartel“ ne bi mogel uporabljati
za položaj v obravnavani zadevi. Tudi če bi Splošno sodišče v celoti potrdilo izpodbijano odločbo, bi moralo vseeno upoštevati,
da vsaj eden od obeh proizvodov – in sicer BK – v zvezi s katerima je bila izpodbijana odločba sprejeta, nikoli ni bil predmet
nobene oblike usklajevanja.
Drugič, Komisija naj bi morala upoštevati dejanski vpliv kršitve na trg, kolikor je bil merljiv. Kot pa naj bi izhajalo iz
točke 462 obrazložitve izpodbijane odločbe, Komisija take analize ni opravila. Omejila naj bi se na navedbo, da je zadevna
kršitev po definiciji zelo resna (točka 464 obrazložitve izpodbijane odločbe). Družba Polimeri se s takim pristopom ne strinja
in napotuje zlasti na sodbo Splošnega sodišča z dne 5. aprila 2006 v zadevi Degussa proti Komisiji (T‑279/02, ZOdl., str. II‑897,
točke 223, od 243 do 254). Natančneje, družba Polimeri meni, da če se dokaže, da kartel ni imel učinka, bi morala Komisija
določiti nižji znesek globe kot je tisti, ki bi ga določila, če te ugotovitve ne bi bilo. Družba Polimeri še posebej opozarja
na to, da če so dejanske posledice za trg dejavnik pri presoji morebitnega zvišanja globe, pa odsotnost škodljivih učinkov
v zadevnih sektorjih upravičuje znižanje sankcije. Pomanjkanje analize učinkov domnevnega kartela naj ne bi izhajalo iz objektivne
nezmožnosti presoje, ampak iz nesposobnosti Komisije, da opravi tako analizo, ali iz ponesrečenega poskusa, da bi prikrila
temelji podatek za dokazovanje in ovrednotenje globe. To ugotovitev naj bi potrjevalo dejstvo, da je Komisija v prvo obvestilo
o ugotovitvah o možnih kršitvah vključila analizo cen in jo nato umaknila.
Tretjič, družba Polimeri opozarja na to, da so njene analize brez velikih težav kljub pomanjkanju konkretnih podatkov (to
je samo na podlagi podatkov o cenah, ki so jih stranke predložile Komisiji) pokazale, da domnevna kršitev ni imela nobenega
vpliva na gibanje cen. Te so se višale samo glede na višanje cen surovin. Poleg tega občasni sporazumi o razdelitvi trga tudi
ob sporni domnevi, da so dejansko obstajali, niso imeli nobenega vpliva na kupce, saj so ti še naprej kupovali od kogar koli
so želeli in kadar so želeli. Družba Polimeri se sklicuje tudi na Odločbo Komisije 1999/210/ES z dne 14. oktobra 1998 o postopku
uporabe člena [81] ES (zadeva IV/F-3/33.708 – British Sugar plc, zadeva IV/F-3/33.709 – Tate & Lyle plc, zadeva IV/F-3/33.710
– Napier Brown & Company Ltd, zadeva IV/F-3/33.711 – James Budgett Sugars Ltd) (UL 1999, L 76, str. 1), v kateri naj bi Komisija
izključila obstoj zelo resne kršitve, ker vpliv kršitve ni bil dokazan.
Četrtič, družba Polimeri opozarja na svoje stališče, v skladu s katerim je Komisija zmanjšala skupno vrednost trga, da bi
bilo videti, kot da je kartel nadzoroval več kot 80 % prodaje BK in SBK. Ta ugotovitev naj ne bi bila utemeljena. Družba Polimeri
naj bi poleg tega dokazala, da domnevni kartel nikoli ni nadzoroval več kot tretjino trga BK/naravnega kavčuka in ne več kot
polovico trga SBK/naravnega kavčuka. Družba Polimeri nazadnje napotuje na zgoraj v točki 214 navedeno sodbo Degussa proti
Komisiji, v kateri je Splošno sodišče znižalo globo za 15 %, ker „se je v skladu z ugotovitvami Komisije od takrat, ko je
vstopilo na trg podjetje Monsanto, tržni delež udeležencev kartela postopno zmanjšal in proti koncu kartela znašal 60 %“.
Petič, družba Polimeri navaja, da bi bilo treba pri presoji teže kršitve razlikovati med obema upoštevnima trgoma. Vendar
sta ta trga, tudi če bi se ju analiziralo skupaj, le malo pomembna. Splošno sodišče naj bi v zvezi s tem navedlo, da je prilagajanje
splošnih izhodiščnih zneskov globe glede na velikost trga razumno in skladno (sodba Splošnega sodišča z dne 15. marca 2006
v zadevi BASF proti Komisiji, T‑15/02, ZOdl., str. II‑497). Globa družbe Polimeri pa naj bi znašala skoraj polovico vrednosti
trga za leto 2001 (točka 467 obrazložitve izpodbijane odločbe). Tak pristop naj bi bil nerazumen in v nasprotju z načelom
sorazmernosti. Družba Polimeri dodaja, da se Komisija – ta pripomba velja tudi za povišanje zaradi ponovne kršitve – ne more
sklicevati na to, da v tožbi ni izpodbijala udeležbe družbe Eni v kartelu. To bi morala namreč izpodbijati družba Eni, in
ne družba Polimeri.
Komisija predlaga zavrnitev tega tožbenega razloga. V bistvu meni, da ni storila napake pri presoji teže kršitve.
b)     Presoja Splošnega sodišča
Težo kršitev je treba ugotoviti ob upoštevanju velikega števila dejavnikov, kot so okoliščine posameznega primera, njegov
kontekst in odvračilni učinek glob, in to ne da bi bil narejen zavezujoč in dokončen seznam meril, ki jih je treba obvezno
upoštevati (zgoraj v točki 108 navedena sodba Limburgse Vinyl Maatschappij in drugi proti Komisiji, točka 465, in zgoraj v
točki 173 navedena sodba Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, točka 241).
Med dejavniki, ki se lahko upoštevajo pri presoji teže kršitev, so ravnanje vsakega od podjetij, vloga, ki jo ima vsako od
podjetij pri vzpostavitvi kartela, korist, ki jo je vsako od njih lahko imelo od tega kartela, njihova velikost in vrednost
zadevnega blaga ter nevarnost, ki jo ta vrsta kršitev pomeni za cilje Skupnosti (glej v tem smislu zgoraj v točki 108 navedeno
sodbo Dalmine proti Komisiji, točka 130 in navedena sodna praksa).
Sicer pa Smernice določajo zlasti, da je treba pri oceni teže kršitve upoštevati njeno naravo, njen dejanski vpliv na trg,
kjer je to mogoče meriti, in velikost upoštevnega geografskega trga. Kršitve so tako razdeljene v tri skupine, na podlagi
katerih je mogoče razlikovati med manjšimi, resnimi in zelo resnimi kršitvami (točka 1 A, prvi in drugi odstavek, Smernic).
V obravnavani zadevi je Komisija v izpodbijani odločbi najprej ugotovila, da so zadevna podjetja sklenila sporazume o ciljnih
cenah in o razdelitvi trga ter si izmenjevala občutljive poslovne informacije. Za Komisijo je tako ravnanje po naravi zelo
resna kršitev (točka 461 obrazložitve in člen 1 izreka izpodbijane odločbe). Nato je Komisija navedla, da dejanskega vpliva
kartela na trg EGP ni bilo mogoče izmeriti. Komisija je dodala še, da čeprav dejanskega vpliva kartela ni bilo mogoče izmeriti,
so zadevna podjetja izvajala zadevne sporazume in so zato ti vplivali na trg. Komisija je sklenila, da vpliva na trg ne bo
upoštevala pri določitvi zneska glob (točka 462 obrazložitve izpodbijane odločbe). Nazadnje je Komisija ugotovila, da kršitev
zajema celotno ozemlje EGP (točka 463 obrazložitve izpodbijane odločbe). Iz navedenih razlogov je Komisija sklenila, da je
mogoče zadevno kršitev opredeliti kot zelo resno (točka 464 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Nato je Komisija različno obravnavala podjetja glede na njihov skupni promet z BK in SBK za leto 2001, ki je zadnje polno
leto kršitve, razen za družbi Shell (leto 1998, ker je družba Shell svoje dejavnosti prodala leta 1999) in Stomil (leto 1999,
ker je družba Stomil svoje dejavnosti prodala leta 2000). Komisija je zadevna podjetja razvrstila v pet kategorij, družba
EniChem pa je bila uvrščena v prvo (55 milijonov EUR izhodiščnega zneska globe) (točke od 465 do 473 obrazložitve izpodbijane
odločbe).
Prvič, treba je ugotoviti, da družba Polimeri s svojimi trditvami zatrjuje, da kartel ni imel nobenega vpliva na trg.
Opozoriti pa je treba, da iz ugotovitev pri osmem tožbenem razlogu izhaja, da je Komisija utemeljeno sklenila, da so zadevna
podjetja kršila člen 81(1) ES v zvezi z BK in SBK. V zvezi s tem iz opisa zelo resnih kršitev v Smernicah izhaja, da je mogoče
sporazume oziroma usklajena ravnanja, ki se tako kot v tem primeru nanašajo predvsem na določitev ciljnih cen oziroma razdelitev
trga, le na podlagi njihove narave opredeliti kot „zelo resne“ in ni potrebno, da Komisija dokaže dejanski vpliv takega ravnanja
na trg (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 3. septembra 2009 v zadevi Prym in Prym Consumer proti Komisiji, C-534/07 P,
ZOdl., str. I-7415, točka 75; glej tudi sodbo Splošnega sodišča z dne 27. julija 2005 v združenih zadevah Brasserie nationale
in drugi proti Komisiji, od T-49/02 do T-51/02, ZOdl., str. II-3033, točka 178, in zgoraj v točki 59 navedeno sodbo Hoechst
proti Komisiji, točka 345). Podobno iz ustaljene sodne prakse izhaja, da so horizontalni sporazumi o cenah ena izmed najhujših
kršitev prava Skupnosti o konkurenci in jih je zato mogoče opredeliti za zelo hude (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča
z dne 12. julija 2001 v združenih zadevah Tate & Lyle in drugi proti Komisiji, T-202/98, T-204/98 in T-207/98, Recueil, str.
II-2035, točka 103, in zgoraj v točki 160 navedeno sodbo Danone proti Komisiji, točka 147).
Komisija torej ni storila napake s tem, da je ugotovila, da so bila zadevna ravnanja po naravi zelo resna kršitev.
Kar zadeva predhodno prakso odločanja Komisije in kolikor družba Polimeri uveljavlja kršitev načela enakega obravnavanja,
zadostuje ugotovitev, da se ugotovitve, na podlagi katerih je bila sprejeta Odločba 1999/210 (glej točko 215 zgoraj), na katero
se družba Polimeri sklicuje v svojih vlogah, razlikujejo od tistih v obravnavani zadevi. Natančneje, v Odločbi 1999/210 je
bilo poudarjeno, da je upoštevni geografski trg omejen na Veliko Britanijo (točka 193 obrazložitve Odločbe 1999/210). Iz Odločbe
1999/210 torej ni mogoče izpeljati, da je Komisija ugotovila obstoj resne – in ne zelo resne – kršitve samo zato, ker učinki
kršitve niso bili dokazani, kot v bistvu trdi družba Polimeri. Poleg tega se v izpodbijani odločbi ugotavlja obstoj enotnega
nadaljevanega sporazuma, pri katerem so se zadevna podjetja med drugim dogovorila o razdelitvi strank. Navedena okoliščina
v Odločbi 1999/210 ni bila omenjena.
Glede na navedeno je treba zavrniti trditve družbe Polimeri v zvezi z odsotnostjo vpliva kartela na upoštevne trge.
Drugič, kar zadeva dejstvo, da naj bi Komisija napačno določila skupno vrednost upoštevnega trga, je treba najprej opozoriti
na to, da je velikost trga lahko dejavnik, ki ga je treba upoštevati pri ugotovitvi teže kršitve (glej v tem smislu zgoraj
v točki 108 navedeno sodbo Dalmine proti Komisiji, točka 132, in sodbo Splošnega sodišča z dne 27. septembra 2006 v zadevi
Archer Daniels Midland proti Komisiji, T‑329/01, ZOdl., str. II‑3255, točka 102). Dalje, iz dokumentov, ki jih je v odgovor
na vprašanje Splošnega sodišča predložila Komisija, izhaja, da trditev iz točke 66 obrazložitve izpodbijane odločbe, da je
prodaja BK in SBK proizvajalcev zunaj kartela leta 2001 znašala „vsaj 70 milijonov EUR“, ni napačna. Zato nič ne omogoča sklepa,
da je Komisija v izpodbijani odločbi storila napako, ko je upoštevni trg leta 2001 ovrednotila na „najmanj “ 550 milijonov
EUR (točka 467 obrazložitve izpodbijane odločbe). Vsekakor, kot utemeljeno navaja Komisija, nič ne omogoča sklepa, da bi prenizka
vrednost škodovala družbi Polimeri.
Tretjič, glede tega, da bi bila morala Komisija pri določitvi vrednosti upoštevnega trga upoštevati naravni kavčuk, ki naj
bi bil nadomestilo za BK in SBK, in zato tudi tržne deleže zadevnih podjetij, je treba ugotoviti, da se kartel ni nanašal
na navedeni proizvod. Presojo resnosti kršitve in še posebej dejanske gospodarske zmožnosti kršiteljev, da povzročijo škodo
drugim subjektom (točka 1 A, četrti odstavek, Smernic), pa je mogoče izpeljati le za tiste proizvode, ki so bili predmet kartela
(sodba Splošnega sodišča z dne 6. decembra 2005 v zadevi Brouwerij Haacht proti Komisiji, T‑48/02, ZOdl., str. II‑5259, točka
59).
Četrtič, v zvezi s podrednimi trditvami družbe Polimeri o upoštevanju velikosti upoštevnega trga, kot izhaja iz izpodbijane
odločbe (in sicer 550 milijonov EUR za leto 2001 na ozemlju EGP), je treba ugotoviti, da čeprav je to lahko dejavnik, ki se
upošteva pri ugotovitvi teže kršitve, pa je treba upoštevati tudi druge upoštevne dejavnike v obravnavani zadevi (glej v tem
smislu zgoraj v točki 108 navedeno sodbo Dalmine proti Komisiji, točka 132, in zgoraj v točki 229 navedeno sodbo Archer Daniels
Midland proti Komisiji, točka 102). V obravnavani zadevi je treba upoštevati, da je zadevna kršitev po naravi zelo resna in
da zajema celotno ozemlje EGP. Še posebej je treba poudariti, da so se zadevna podjetja dogovorila o ciljnih cenah, o razdelitvi
kupcev s sporazumi o nenapadanju in o izmenjavi občutljivih poslovnih informacij v zvezi s cenami, konkurenti in kupci. Poleg
tega je treba opozoriti na to, da je v skladu s točko 1 A Smernic mogoča globa za zelo resno kršitev nad 20 milijonov EUR.
Dalje, treba je ugotoviti, da je prodaja zadevnih proizvodov družbe EniChem leta 2001 znašala več kot 164 milijonov EUR (točka
468 obrazložitve izpodbijane odločbe). Nazadnje, družba Polimeri ne izpodbija tega, da določena globa ne presega 10 % njenega
celotnega prometa v predhodnem poslovnem letu, kot določa člen 23(2) Uredbe št. 1/2003, pri čemer se s to omejitvijo želi
preprečiti, da zadevno podjetje ne bi bilo zmožno plačati zadevne globe (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 7. junija 1983
v združenih zadevah Musique Diffusion française in drugi proti Komisiji, od 100/80 do 103/80, Recueil, str. 1825, točka 119).
Glede na navedeno trditve družbe Polimeri ne morejo ogroziti določitve izhodiščnega zneska globe v višini 55 milijonov EUR.
V zvezi z nesorazmerjem med končnim zneskom globe, ki je bila solidarno naložena družbama Eni in Polimeri (to je 272,25 milijonov
EUR), in obsegom upoštevnega trga leta 2001 (to je 550 milijonov EUR) je treba opozoriti na to, da ima Komisija pri določitvi
zneska posameznih glob diskrecijsko pravico (sodba Sodišča z dne 16. novembra 2000 v zadevi Mo och Domsjö proti Komisiji,
C‑283/98 P, Recueil, str. I-9855, točka 47, in sodba Splošnega sodišča z dne 5. decembra 2006 v zadevi Westfalen Gassen Nederland
proti Komisiji, T-303/02, ZOdl., str. II-4567, točka 151). Poleg tega se na podlagi člena 23(3) Uredbe št. 1/2003 znesek globe
določi na podlagi teže kršitve in njenega trajanja. Poleg tega je navedeni znesek rezultat več računskih operacij, ki jih
Komisija izvede v skladu s Smernicami. Ta znesek je treba določiti zlasti na podlagi različnih okoliščin, ki se nanašajo na
posamezno ravnanje zadevnega podjetja, kot je obstoj obteževalnih ali olajševalnih okoliščin (sodba Splošnega sodišča z dne
4. julija 2006 v zadevi Hoek Loos proti Komisiji, T‑304/02, ZOdl., str. II‑1887, točki 82 in 85). Iz tega pravnega okvira
ni mogoče sklepati, da bi morala Komisija zagotoviti sorazmerje med zneskom tako izračunanih glob in obsegom trga za zadevni
proizvod v EGP v letu kršitve (v obravnavanem primeru 2001), medtem ko je zadevna kršitev trajala več kot šest let in je znesek
globe odvisen tudi od drugih okoliščin, povezanih s posameznim ravnanjem podjetja (glej v tem smislu zgoraj v točki 59 navedeno
sodbo Hoechst proti Komisiji, točka 342). Iz tega je mogoče sklepati, da je treba trditev družbe Polimeri v zvezi s tem zavrniti.
Glede na navedeno je treba deseti tožbeni razlog družbe Polimeri zavrniti kot neutemeljen.
2.     Enajsti tožbeni razlog: nezakonito različno obravnavanje
a)     Trditve strank
Družba Polimeri opozarja na to, da je bila specifična teža podjetij določena s primerjavo prodaje BK in SBK skupaj z vrednostjo
skupne prodaje leta 2001. Ta vrednost pa naj ne bi bila preverjena, saj naj bi se med drugim obvestilom o ugotovitvah o možnih
kršitvah in izpodbijano odločbo vidno zmanjšala. Poleg tega naj bi se družbi Polimeri s seštevanjem vrednosti prodaje obeh
proizvodov napačno pripisala specifična teža, ki je ni nikoli imela, saj naj bi bila glede BK vedno uvrščena za družbo Bayer,
pred družbo Dow pa naj bi bila uvrščena šele za leto 1998. Če bi bila oba trga ločena, bi bil rezultat drugačen. V zvezi s
tem družba Polimeri ugotavlja, da Smernice predvidevajo upoštevanje „dejanskega vpliva nezakonitega ravnanja posameznega podjetja
na konkurenco“. To naj bi pomenilo, da je treba najprej opredeliti trge, ki jih kršitev zadeva. Tudi če bi se oba trga seštela,
bi bilo treba upoštevati njuno konkurenčno okolje, in zlasti obstoj naravnega kavčuka. Nazadnje, izhodiščni znesek globe za
družbo Polimeri naj bi pomenil 33 % skupne vrednosti njene prodaje. Glede na to, da naj bi bila družbi Polimeri pripisana
teža neutemeljena, naj bi bil tudi ta znesek pretiran.
Komisija predlaga zavrnitev tega tožbenega razloga. Opozarja zlasti na to, da je v skladu z besedilom točke 1 A Smernic obravnavano
merilo namenjeno porazdelitvi osnovnega zneska globe med podjetja, ki so sodelovala v kartelu, in ne presoji vpliva kartela
(kot celote) na upoštevni trg (ob upoštevanju tudi morebitnih nadomestnih proizvodov).
b)     Presoja Splošnega sodišča
Zadostuje ugotovitev, da se večina trditev družbe Polimeri ujema s tistimi pri četrtem in desetem tožbenem razlogu. Zato je
treba iz enakih razlogov, kot so tisti, navedeni v točkah 100, 101, 229 in 230 zgoraj, zavrniti tudi trditve družbe Polimeri
v zvezi s tem.
Kar zadeva dejstvo, da naj bi izhodiščni znesek globe za družbo EniChem (to je 55 milijonov EUR) pomenil 33 % skupne vrednosti
njene prodaje na upoštevnem trgu za leto 2001 (to je 164,90 milijonov EUR), je treba iz enakih razlogov, kot so tisti, navedeni
v točki 231 zgoraj, ugotoviti, da trditve družbe Polimeri ne morejo ogroziti določitve izhodiščnega zneska globe v višini
55 milijonov EUR.
Glede na navedeno je treba enajsti tožbeni razlog družbe Polimeri zavrniti kot neutemeljen.
3.     Dvanajsti tožbeni razlog: nezakonita uporaba množitelja za odvračilni učinek
a)     Trditve strank
Prvič, družba Polimer trdi, da je Komisija kršila svojo obveznost obrazložitve. V toči 474 obrazložitve izpodbijane odločbe
naj bi bilo namreč navedeno, da je bil množitelj za odvračilni učinek določen med drugim na podlagi „okoliščin zadeve“. Te
okoliščine pa naj ne bi bile niti opisane niti analizirane. Splošno sodišče naj bi že poudarilo, da je treba osnovne dejavnike
za določitev višine glob navesti v sami odločbi (sodba Splošnega sodišča z dne 14. maja 1998 v zadevi Buchmann proti Komisiji,
T‑295/94, Recueil, str. II‑813, točka 173). Družba Polimeri meni, da pravica Komisije do odločanja po prostem preudarku pri
določanju stopnje zvišanja za odvračilni učinek (zgoraj v točki 214 navedena sodba Degussa proti Komisiji, točka 317) ni absolutna.
Opredelitev „okoliščin“ s strani Komisije v odgovoru na tožbo naj bi bila sporna, vsekakor pa prepozna. Komisija naj bi s
tem kršila pravico do obrambe družbe Polimeri, ki ni imela možnosti razprave o temeljnem elementu za določitev globe.
Drugič, družba Polimeri meni, da je Komisija kršila načeli enakega obravnavanja in sorazmernosti. Iz točke 474 obrazložitve
izpodbijane odločbe naj bi izhajalo, da je Komisija uporabila promet skupine, ki ji pripadajo podjetja, vpletena v kršitev.
Razlika med prometom družb Eni in Bayer, ki naj bi znašala 46,355 milijard EUR, in tista med družbama Shell in Eni, ki naj
bi znašala 3,7-krat več, in sicer 172,81 milijard EUR, pa naj bi povzročila povečanje množitelja za 0,5 oziroma 1. Družba
Polimeri – ki ne trdi, da bi moralo obstajati določeno razmerje med prometom in množiteljem – navaja, da je bila zoper njo
neupravičeno uporabljena zelo kaznovalna metoda izračuna. Družba Polimeri napotuje zlasti na zgoraj v točki 214 navedeno sodbo
Degussa proti Komisiji in dodaja, da je obstoj praga (to je množitelja tri), ki sicer v zakonodaji ni določen, v nobenem primeru
ne bi smel postavljati v slabši položaj. Družba Polimeri dodaja, da ne razume, zakaj je Komisija zvišanje globe za odvračilni
učinek izračunala na podlagi prometa, ki je bil po zakonodaji, ki se uporablja na področju koncentracij, ustvarjen s prodajo
proizvodov in storitev. Poleg tega naj bi bila uporaba prometa družbe Eni za določanje množitelja za družbo Polimeri nesorazmerna,
ker je zadnja postala solidarno odgovorna za plačilo globe, ki je bila podvojena zaradi prometa matične družbe.
Komisija predlaga zavrnitev tega tožbenega razloga. V bistvu meni, da ni storila napake pri uporabi množitelja za odvračilni
učinek.
b)     Presoja Splošnega sodišča
Smernice določajo, da je treba ob naravi kršitve, njenem konkretnem vplivu na trg in geografskem obsegu tega trga upoštevati
dejansko ekonomsko zmožnost kršiteljev, da drugim subjektom, zlasti potrošnikom, povzročijo precejšnjo škodo, in znesek globe
določiti na ravni, ki zagotavlja njen zadostni odvračilni učinek (točka 1 A, četrti odstavek, Smernic).
Pooblastilo Komisije, da naloži globe podjetjem, ki namenoma ali iz malomarnosti kršijo določbe člena 81 ES, je eno od sredstev,
s katerimi lahko Komisija izvaja nadzorne naloge, ki ji jih daje pravo Skupnosti, te pa vključujejo dolžnost voditi splošno
politiko, na podlagi katere se na področju konkurence izvajajo načela iz Pogodbe, in v tem smislu usmerjati ravnanje podjetij.
Iz tega je mogoče sklepati, da mora Komisija pri presoji teže kršitve za določitev zneska globe skrbeti za odvračilnost svojih
ukrepov, predvsem pri kršitvah, ki so še posebej škodljive za doseganje ciljev Skupnosti (glej v tem smislu zgoraj v točki 231
navedeno sodbo Musique diffusion française in drugi proti Komisiji, točki 105 in 106; sodbo Splošnega sodišča z dne 20. marca
2002 v zadevi ABB Asea Brown Boveri proti Komisiji, T-31/99, Recueil, str. II-1881, točka 166, in zgoraj v točki 160 navedeno
sodbo Groupe Danone proti Komisiji, točka 169).
To zahteva, da je globa določena ob upoštevanju želenega vpliva na podjetje, ki mu je naložena, to pa zato, da globa ne bi
bila zanemarljiva oziroma, nasprotno, prekomerna, zlasti glede na finančne zmožnosti zadevnega podjetja, v skladu z zahtevami,
ki izhajajo iz potrebe po zagotavljanju učinkovitosti globe in spoštovanja načela sorazmernosti. Veliko podjetje, ki ima precejšnja
finančna sredstva glede na druge udeležence kartela, lahko lažje pridobi potrebna sredstva za plačilo globe, kar z vidika
zadostne odvračilnosti globe utemeljuje izrek sorazmerno višje globe – med drugim z uporabo določenega množitelja – kot se
jo za isto kršitev izreče podjetju, ki takih sredstev nima (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 29. aprila 2004
v združenih zadevah Tokai Carbon in drugi proti Komisiji, T‑236/01, T‑239/01, od T‑244/01 do T‑246/01, T‑251/01 in T‑252/01,
Recueil, str. II‑1181, točki 241 in 243; glej tudi zgoraj v točki 243 navedeno sodbo ABB Asea Brown Boveri proti Komisiji,
točka 170, in zgoraj v točki 217 navedeno sodbo BASF proti Komisiji, točka 235).
Dodati je treba, da je Sodišče izpostavilo zlasti pomembnost upoštevanja skupnega prometa vsakega podjetja, udeleženega v
kartelu, za določitev globe (glej v tem smislu sodbi Sodišča z dne 16. novembra 2000 v zadevi Sarrió proti Komisiji, C-291/98 P,
Recueil, str. I-9991, točki 85 in 86, in z dne 14. julija 2005 v zadevi Acerinox proti Komisiji, C-57/02 P, ZOdl., str. I-6689,
točki 74 in 75; glej tudi sodbo Sodišča z dne 29. junija 2006 v zadevi Showa Denko proti Komisiji, C-289/04 P, ZOdl., str.
I-5859, točka 17).
Nazadnje, z odvračilnim ciljem, ki ga Komisija upravičeno želi uresničiti pri določitvi zneska globe, se želi zagotoviti,
da bodo podjetja spoštovala pravila o konkurenci, ki so za izvajanje njihovih dejavnosti znotraj Skupnosti ali EGP določena
s Pogodbo. Iz tega izhaja, da se odvračilni množitelj, ki je lahko vključen v izračun globe, presoja glede na več dejavnikov,
in ne samo glede na poseben položaj zadevnega podjetja. To načelo se med drugim uporabi, kadar Komisija določi „odvračilni
množitelj“, ki se uporabi pri globi za določeno podjetje (glej v tem smislu zgoraj v točki 245 navedeno sodbo Showa Denko
proti Komisiji, točki 23 in 24).
V obravnavani zadevi je Komisija navedla, da lestvica višine glob v kategoriji zelo resnih kršitev dopušča določitev zneskov
glob na ravni, ki ob upoštevanju velikosti posameznega podjetja zagotavlja njihovo zadostno odvračilnost. Komisija je na podlagi
svetovnega prometa zadevnih podjetij, ustvarjenega leta 2005, ugotovila, da obstaja velika razlika v velikosti med družbama
Kaučuk (2,718 milijarde EUR prometa) in Stomil (38 milijonov EUR prometa) na eni strani ter drugimi zadevnimi podjetji na
drugi strani, še posebej družbo Bayer (27,383 milijard EUR prometa), ki je prvo med velikimi podjetji, na katere se nanaša
izpodbijana odločba. Komisija je na podlagi tega in ob upoštevanju okoliščin zadeve sklenila, da družbama Kaučuk in Stomil
ni treba naložiti množitelja za odvračilni učinek, za družbo Bayer pa je primeren množitelj 1,5. Nazadnje, Komisija je prav
tako na podlagi tega in ob upoštevanju okoliščin zadeve naložila množitelj 1,75 družbi Dow (37,221 milijard EUR prometa),
množitelj 2 družbi EniChem (73,738 milijard EUR prometa) in množitelj 3 družbi Shell (246,549 milijard EUR prometa) (točka
474 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Prvič, kar zadeva neobstoj obrazložitve, ki jo zatrjuje družba Polimeri, je treba opozoriti, da mora obrazložitev posamične
odločbe jasno in nedvoumno izražati razlogovanje institucije, ki je akt izdala, tako da se lahko stranke seznanijo z utemeljitvijo
sprejetega ukrepa in da lahko pristojno sodišče izvrši nadzor. Zahtevo po obrazložitvi je treba presojati glede na okoliščine
posameznega primera. Ne zahteva se, da so v obrazložitvi navedeni vsi upoštevni dejanski in pravni razlogi, saj je treba vprašanje,
ali je obrazložitev v skladu s členom 253 ES, presojati ne samo glede na besedilo zadevnega akta, ampak tudi glede na okoliščine,
v katerih je bil ta akt sprejet (sodba Sodišča z dne 2. aprila 1998 v zadevi Komisija proti Sytraval in Brink’s France, C‑367/95 P,
Recueil, str. I‑1719, točka 63). Bistvene procesne zahteve, ki jih pomeni ta obveznost obrazložitve, so izpolnjene, če Komisija
v odločbi navede elemente presoje, na podlagi katerih je izmerila težo in trajanje kršitve (zgoraj v točki 245 navedena sodba
Sarrió proti Komisiji, točka 73, ter zgoraj v točki 108 navedena sodba Limburgse Vinyl Maatschappij in drugi proti Komisiji,
točka 463).
V obravnavani zadevi je treba ugotoviti, da je Komisija navedla, da je zaradi zagotovitve zadostne odvračilnosti globe upoštevala
velikost vsakega podjetja. Na podlagi tega je Komisija uporabila skupni promet zadevnih podjetij leta 2005. Poleg tega je
Komisija zaradi določitve množiteljev za odvračilni učinek izvedla primerjavo velikosti različnih podjetij. Natančneje, Komisija
je v zvezi z družbo EniChem navedla, da je skupni promet tega podjetja skoraj dvakrat večji od prometa družbe Dow. Iz tega
je mogoče sklepati, da dejavniki, na podlagi katerih je Komisija določila množitelja za družbo EniChem, jasno izhajajo iz
izpodbijane odločbe.
To, da je Komisija upoštevala tudi „okoliščine zadeve“, te ugotovitve ne more ogroziti. Iz izpodbijane odločbe namreč ne izhaja,
da je Komisija pri določanju množiteljev za odvračilni učinek izrecno upoštevala kakšne druge dejavnike kot skupni promet
in sorazmerno velikost zadevnih podjetij, kar je Komisija na obravnavi tudi potrdila. Poleg tega se lahko izraz „okoliščine
zadeve“ razume tako, da – upravičeno – zajema skupni promet in sorazmerno velikost zadevnih podjetij. V tem smislu je treba
skleniti, da je izpodbijana odločba dovolj obrazložena, da lahko Splošno sodišče izvrši nadzor nad njeno zakonitostjo, družba
Polimeri pa svojo pravico do obrambe.
Drugič, kar zadeva kršitev načela enakega obravnavanja, iz izpodbijane odločbe izhaja, da je Komisija množitelje za odvračilni
učinek določila glede na sorazmerno velikost zadevnih podjetij. Družba Polimeri pa ne izpodbija podatkov o prometu, ki jih
v izpodbijani odločbi navaja Komisija. Natančneje, družba Polimeri ne izpodbija, da je bila družba EniChem leta 2005 večja
od družb Bayer in Dow ter manjša od družbe Shell. Zato je skladno in objektivno utemeljeno, da je množitelj za družbo EniChem
večji od tistega za družbi Bayer in Dow ter manjši od tistega za družbo Shell. Poleg tega je treba opozoriti na to, da je
svetovni promet za leto 2005 pri družbi Bayer znašal 27,383 milijard EUR, pri družbi Dow 37,221 milijard EUR (to je 35,93
% več kot pri družbi Bayer) in pri družbi EniChem 73,738 milijard EUR (to je 169,28 % več kot pri družbi Bayer in 98,11 %
več kot pri družbi Dow). Zato povečanje množitelja za družbo EniChem za 14,28 % glede na tistega za družbo Dow (2 v primerjavi
z 1,75) – zadnji pa je bil povečan za 16,66 % glede na tistega za družbo Bayer (1,75 v primerjavi z 1,5) – ne more pomeniti
kršitve načela enakega obravnavanja. Nasprotno, Komisija bi lahko na tej podlagi za družbo EniChem določila še večji množitelj.
V preostalem delu in ker družba Polimeri poziva Splošno sodišče, naj preveri zakonitost zneskov glob, določenih za velika
podjetja, s katerimi tožeča stranka primerja njej naloženo globo, še posebej kar zadeva množitelj, ki je bil določen za družbo
Shell, iz izpodbijane odločbe izhaja, da je bil množitelj za družbo EniChem izračunan na podlagi množitelja za družbo Dow,
in ne na podlagi množitelja za družbo Shell. Trditve družbe Polimeri v zvezi s tem so torej brezpredmetne. Poleg tega je treba
opozoriti na to, da lahko Komisija globo določi po prostem preudarku in da ni dolžna uporabiti natančne matematične formule
(glej zgoraj v točki 232 navedeno sodbo Hoek Loos proti Komisiji, točka 68 in navedena sodna praksa). V obravnavani zadevi
torej Komisija pri upoštevanju različne ekonomske sposobnosti zadevnih podjetij pri izbiri uporabljenih množiteljev ni storila
očitne napake pri presoji (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 30. septembra 2009 v zadevi Akzo Nobel in drugi
proti Komisiji, T‑175/05, še neobjavljena v ZOdl., točka 155). V zvezi z zgoraj v točki 214 navedeno sodbo Degussa proti Komisiji,
na katero se sklicuje družba Polimeri, zadostuje ugotovitev, da je Komisija v obravnavani zadevi uporabila enak množitelj
za odvračilni učinek za podjetja, katerih promet je zelo različen. Okoliščine, v katerih je bila izdana zgoraj v točki 214
navedena sodba Degussa proti Komisiji, torej niso primerljive s tistimi v obravnavani zadevi. V zvezi s trditvijo družbe Polimeri
z obravnave, in sicer da je položaj družbe Eni drugačen od položaja družb Shell in Dow, ker sta bili holding družbi zadnjih
dveh podjetij – v nasprotju z družbo Eni – lahko obveščeni o kartelu, in če bi bila ta trditev dopustna kljub temu, da je
pozna, in bi lahko vplivala na določitev množitelja za odvračilni učinek, zadostuje ugotovitev, da holdinški družbi družb
Shell in Dow nista bili spoznani za odgovorni za udeležbo pri kršitvi. Navedeni dve družbi sta bili tako kot družba Eni spoznani
za odgovorni zaradi nadzora, ki sta ga imeli nad svojimi hčerinskimi družbami, ki so neposredno sodelovale pri kršitvi. Trditev
družbe Polimeri je treba zato zavrniti.
Tretjič, v zvezi s kršitvijo načela sorazmernosti družba Polimeri ni predložila nobenega dokaza, ki bi omogočal sklep, da
je bil za družbo EniChem določeni množitelj nesorazmeren s težo kršitve in ciljem zagotavljanja odvračilnosti glob.
Kar zadeva dejstvo, da naj bi bil sprejeti množitelj nesorazmeren, ker mora družba Polimeri solidarno plačati dvojno globo
zaradi prometa njene matične družbe, je treba najprej opozoriti na to, da Komisija ne uporabi napačno prava, če se zaradi
zagotovitve odvračilnega učinka glob opre na velikost sredstev skupine podjetij (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča
z dne 27. septembra 2006 v zadevi Akzo Nobel proti Komisiji, T‑330/01, ZOdl., str. II‑3389, točka 120). Dalje, okoliščina,
na podlagi katere je več družb solidarno zavezanih za plačilo globe, ker skupaj tvorijo podjetje v smislu člena 81 ES, ne
pomeni – glede uporabe zgornje meje, določene v členu 23(2) Uredbe št. 1/2003 – da se obveznost vsake omeji na 10 % prometa,
ki ga je ustvarila v zadnjem poslovnem letu. Zgornja meja 10 % v smislu te določbe mora biti namreč izračunana na podlagi
skupnega prometa vseh družb, ki sestavljajo enotni gospodarski subjekt, ki deluje kot podjetje v smislu člena 81 ES, saj je
lahko le skupni promet družb, ki tvorijo podjetje, pokazatelj velikosti in gospodarske moči zadevnega podjetja (sodbi Splošnega
sodišča z dne 20. marca 2002 v zadevi HFB in drugi proti Komisiji, T‑9/99, Recueil, str. II-1487, točki 528 in 529, in z dne
12. decembra 2007 v zadevi Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, T-112/05, ZOdl., str. II-5049, točka 90). Družba Polimeri ne
navaja, da naj bi bil presežen prag 10 %, izračunan na podlagi skupnega prometa družb Polimeri in Eni. Zato to, da je bila
družba Polimeri spoznana za solidarno odgovorno za plačilo globe, ki je bila podvojena zaradi prometa njene matične družbe,
samo po sebi – brez bolj podrobnih trditev – ne more voditi v sklep, da je bil v obravnavani zadevi uporabljeni množitelj
nesorazmeren.
Glede na navedeno je treba dvanajsti tožbeni razlog družbe Polimeri zavrniti kot neutemeljen.
4.     Trinajsti tožbeni razlog: nepravilna določitev trajanja kršitve družbe Polimeri
a)     Trditve strank
Komisija je v točki 478 obrazložitve izpodbijane odločbe ugotovila, da je družba Polimeri sodelovala pri domnevni kršitvi
v obdobju od 20. maja 1996 do 28. novembra 2002.
Družba Polimeri glede obdobja med 20. majem 1996 in 31. decembrom 2001 najprej ugotavlja, da datum začetka kršitve ni gotov
(družba Polimeri napotuje zlasti na prvo obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, potem na drugo obvestilo o ugotovitvah
o možnih kršitvah in, nazadnje, na izpodbijano odločbo). Dalje, družba Polimeri v zvezi z 20. majem 1996 opozarja, prvič,
na to, da tega datuma kot začetka domnevnega kartela ne omenja nobeden od tistih, ki so podali izjave. Drugič, ročno napisani
zapiski N. (družba Dow) v zvezi s tem sestankom naj bi bili podobni tistim z nekega prejšnjega sestanka iz meseca februarja
1996. Navedeni zapiski naj torej ne bi imeli dokazne vrednosti. Družba Polimeri v zvezi s tem v nasprotju s trditvami iz vlog
Komisije opozarja na to, da je izpodbijala dokazno vrednost teh zapiskov. Tretjič, med udeleženci tega sestanka naj bi bila
tudi zaposlena družb Bayer in Shell (O. in J.), ki naj bi ves čas zanikala sodelovanje pri protikonkurenčnih sporazumih ali
pogovorih. To naj bi tudi ustrezalo obdobju, za katero je družba Bayer izjavila, da ni prepričana, ali so med majem in koncem
novembra 1996 obstajali sporazumi v zvezi s SBK. V zvezi z BK družba Polimeri opozarja na to, da Komisija sama ni ugotovila
nobenega nezakonitega sporazuma pred sestankom 4. septembra 1997. Torej naj ne bi bilo nobenega indica o tem, da je med zadevnimi
podjetji takrat nastal kartel.
Kar zadeva obdobje med 1. januarjem in 28. novembrom 2002, družba Polimeri v zvezi z BK ugotavlja, da je bil po ugotovitvah
Komisije datum zadnjega protikonkurenčnega sestanka za ta proizvod 31. avgust 2001. Ta trditev naj bi bila tudi sicer neutemeljena.
Družba Polimeri v zvezi s tem ugotavlja, da v izjavah W. (družba Bayer), povzetih v točki 229 obrazložitve izpodbijane odločbe,
ta sestanek izrecno ni omenjen. Komisija, ki se je tega zavedala, naj bi prvotno besedilo iz drugega obvestila o ugotovitvah
o možnih kršitvah črtala. Poleg tega naj bi – kot naj bi izhajalo iz točke 229 obrazložitve izpodbijane odločbe – nekateri
udeleženci tega sestanka (G., naslednik W.) formalno zanikali, da so sodelovali pri protikonkurenčnih sporazumih. Kar zadeva
SBK, naj Komisija v izpodbijani odločbi za leto 2002 ne bi navajala nobenega dogodka ali dokumenta, ki bi potrjeval tezo,
da se je domnevni kartel navedeno leto izvajal. Družba Polimeri v zvezi s tem napotuje na svojo analizo iz osmega in devetega
tožbenega razloga. Kar zadeva trditve družbe Bayer, povzete v točkah 240 in 247 obrazložitve izpodbijane odločbe, naj bi jih
izpodbile trditve N. in W. ter I. iz družbe Dow (družba Polimeri v zvezi s tem napotuje na prvo obvestilo o ugotovitvah o
možnih kršitvah). Zato naj bi Komisija organizirala drugi krog pogovorov z zaposlenimi družbe Dow, da bi pridobila tako različico
dejanskega stanja, ki bi bila najbolj skladna s tistim družbe Bayer. Vendar naj bi bile izjave enega od zaposlenih družbe
Dow (W.), povzete v točki 244 obrazložitve izpodbijane odločbe, samo hipotetične. V nobenem primeru naj ne bi mogle biti podlaga
za sklep Komisije, da sta družbi Bayer in Dow obe izjavili, da je bil zadnji sestanek kartela 2. septembra 2002 (točka 443
obrazložitve izpodbijane odločbe). Nazadnje, družba Polimeri se sprašuje, zakaj je Komisija po tem, ko je vztrajala pri sestanku
2. septembra 2002, za konec kršitve določila 28. in 29. november 2002, ko je bil sestanek, na katerem družbe Polimeri ni bilo.
Družba Polimeri v zvezi z elektronsko pošto P. (družba Bayer), povzeto v točki 241 obrazložitve izpodbijane odločbe in navedeno
v vlogah Komisije, dodaja, da je predložila nasprotne dokaze v zvezi s tem, zlasti v prilogi k tožbi. Navedene dokaze naj
bi Komisiji že predložila med upravnim postopkom.
Sklepno, družba Polimeri meni, da če bi Splošno sodišče ugotovilo obstoj kršitve, bi se morala ta, kar zadeva SBK, začeti
po 20. maju 1996 in končati pred 2. septembrom 2002, kar zadeva BK, pa bi se morala začeti po 4. septembru 1997 in končati
pred 31. decembrom 2001. Globo bi bilo treba torej znižati.
Komisija predlaga zavrnitev tega tožbenega razloga. Opozarja zlasti na to, da je glede začetka kršitve zavzela previden pristop.
V zvezi s koncem kršitve Komisija med drugim trdi, da je upravičeno ugotovila, da je obravnavana kršitev trajala do sestanka
28. in 29. novembra 2002, na katerem so člani kartela dozdevno sprejeli skupno odločitev, da ga končajo.
b)     Presoja Splošnega sodišča
Iz sodne prakse izhaja, da je Komisija tista, ki mora dokazati ne samo obstoj kartela, ampak tudi njegovo trajanje (sodbe
Splošnega sodišča z dne 7. julija 1994 v zadevi Dunlop Slazenger proti Komisiji, T-43/92, Recueil, str. II-441, točka 79;
z dne 13. decembra 2001 v zadevi Acerinox proti Komisiji, T-48/98, Recueil, str. II-3859, točka 55, in z dne 29. novembra
2005 v zadevi Union Pigments proti Komisiji, T-62/02, ZOdl., str. II-5057, točka 36). Pri izračunu trajanja kršitve, katere
cilj je omejevanje konkurence, je treba ugotoviti dolžino trajanja sporazuma, to je obdobje od datuma njegove sklenitve do
datuma njegovega prenehanja (zgoraj v točki 225 navedena sodba Brasserie nationale in drugi proti Komisiji, točka 185, in
zgoraj v točki 232 navedena sodba Westfalen Gassen Nederland proti Komisiji, točka 138). Poleg tega, kadar ni dokazov, s katerimi
bi lahko neposredno dokazali trajanje kršitve, se mora Komisija opreti vsaj na dokaze glede dejstev, ki so si časovno dovolj
blizu, tako da se lahko razumno prizna, da je kršitev trajala brez prekinitve med natančnima datuma (zgoraj navedena sodba
Dunlop Slazenger proti Komisiji, točka 79, in zgoraj v točki 58 navedena sodba Peróxidos Orgánicos proti Komisiji, točka 51).
Komisija je v obravnavani zadevi ugotovila, da je družba Polimeri odgovorna za kršitev za obdobje od 20. maja 1996 do 28.
novembra 2002 (točka 478 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Prvič, datum začetka kršitve družbe Polimeri ustreza datumu prvega v izpodbijani odločbi ugotovljenega nezakonitega sestanka
v Milanu (ob robu sestanka Evropskega združenja za sintetični kavčuk) med predstavniki družb Bayer, EniChem SpA, Shell in
Buna Sow Leuna Olefinverbund (v nadaljevanju: družba BSL, pozneje pod nadzorom družbe Dow) (točki 161 in 162 izpodbijane odločbe).
Dokaz o nezakonitem sestanku na eni strani izhaja iz ročno napisanih zapiskov takrat zaposlenega pri družbi BSL, pozneje zaposlenega
pri družbi Dow (N., točka 163 obrazložitve izpodbijane odločbe), na drugi strani pa iz izjave družbe Dow (točka 164 obrazložitve
izpodbijane odločbe).
Družba Polimeri izpodbija dokazno vrednost zapiskov N., ker naj bi bili ti zapiski in tisti s prejšnjega sestanka iz meseca
februarja 1996 „podobni“. Družba Polimeri se dejasnko sklicuje na ročno napisane zapiske z dne 21. februarja 1996. Teh zapiskov
Komisija nazadnje ni uporabila kot obremenilnega dokaza.
V zvezi s tem zadostuje ugotovitev, da dokazna vrednost ročno napisanih zapiskov N. v zvezi s sestankom 20. maja 1996 ne more
biti manjša zato, ker Komisija podobnih ročno napisanih zapiskov (to je takih, ki tudi vsebujejo informacije o trgu) ni sprejela
kot obremenilni dokaz. Vprašati se je treba samo o tem, ali so lahko zadevni ročno napisani zapiski dokaz, ki omogoča ugotovitev
obstoja nezakonitega sestanka med zadevnimi podjetji.
V zvezi s tem družba Polimeri formalno ne izpodbija tega, da je eden od njenih predstavnikov na sestanku 20. maja 1996 v Milanu
lahko srečal predstavnike družb Bayer, Shell in BSL. Dalje, vsebinsko ne izpodbija tega, da je v ročno napisanih zapiskih
N. navedeno, da so si podjetja izmenjevala občutljive podatke. Tako so v navedenih zapiskih podatki o zalogi SBK družbe Bayer.
Podobno je razviden tudi seznam cen družbe Shell. Poleg tega je v delu ročno napisanih zapiskov navedeno, da „bo“ družba Eni
„odpustila“ zaposlene „do konca leta“, kar v odsotnosti nasprotnih dokazov napeljuje na to, da je bil predstavnik tega podjetja
prisoten na navedenem sestanku. Nazadnje, na ročno napisanih zapiskih N. je datum 20. maj 1996 ter navedba „Milano ESRA“.
Glede na navedeno je treba skleniti, da so ročno napisani zapiski dokaz za obstoj nezakonitega sestanka zadevnih podjetij
20. maja 1996 v Milanu.
Ročno napisane zapiske N. poleg tega v eni svojih izjav potrjuje družba Dow. V zvezi s tem je treba opozoriti na to, da imajo
izjave v imenu podjetij nezanemarljivo dokazno vrednost, saj pripeljejo do precejšnjih pravnih in gospodarskih tveganj (glej
zgoraj v točki 53 navedeno sodno prakso). Družba Dow v svoji izjavi med drugim navaja, da so bile nekatere cene, povzete v
ročno napisanih zapiskih N., ciljne cene SBK (točka 164 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Poleg tega so zgoraj navedeni dokazi podprti z izjavami drugih zadevnih podjetij, zlasti družb Bayer in Shell.
Natančneje, družba Bayer je izjavila, da je B., ki je bil ena od oseb, prisotnih na nezakonitem sestanku 20. maja 1996, „v
imenu družbe Bayer“ sodeloval pri protikonkurenčnih sporazumih v zvezi s SBK od polovice ali konca leta 1995 do „sredine maja
1996“ (točka 107 obrazložitve izpodbijane odločbe). Omemba „sredina maja“ potrjuje dokaz o obstoju nezakonitega sestanka 20.
maja 1996. To, da je družba Bayer – kot navaja družba Polimeri – izjavila, da „družba Bayer ni prepričana, ali so v zvezi
s SBK med majem in koncem novembra 1996 obstajali sporazumi“, ni v nasprotju z natančno izjavo družbe Bayer v zvezi z vlogo
B. do sredine maja 1996. Navedena izjava lahko pomeni, da družba Bayer po tem datumu (sredini maja 1996) in do konca novembra
1996 ni zasledila protikonkurenčnih sporazumov med zadevnimi podjetji.
Družba Shell pa je izjavila, da so njeni predstavniki v kartelu o cenah sodelovali med 30. avgustom 1995 in 31. majem 1999.
Natančneje, družba Shell je potrdila dejanski del prvega obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki je že vsebovalo povzetek
nezakonitega sestanka 20. maja 1996 in ročno napisane zapiske N. ter razlago družbe Dow. To, da J., ki je družbo Shell zastopal
na nekaterih sestankih, med drugim na tistem 20. maja 1996, ni priznal, da bi bili stiki med konkurenti v prvem obvestilu
o ugotovitvah o možnih kršitvah pravilno opisani (točka 119 obrazložitve izpodbijane odločbe), ne more ogroziti izjave podjetja
Shell. Odgovori, podani v imenu podjetja, so namreč verodostojnejši kot odgovori uslužbenca, ne glede na njegove osebne izkušnje
ali mnenje.
V zvezi z O. (družba Bayer), ki ga družba Polimeri omenja v svojih pisanjih, Komisija utemeljeno ugotavlja, da ni bil prisoten
na nezakonitem sestanku 20. maja 1996.
Kar zadeva, nazadnje, trditev družbe Polimeri, da Komisija pred sestankom 4. septembra 1997 ni ugotovila nobenega nezakonitega
sporazuma o BK, je dovolj spomniti na to, da je lahko kršitev člena 81(1) ES ne le posledica posameznega dejanja, ampak celega
niza dejanj ali tudi trajajočega ravnanja. Tej razlagi ni mogoče oporekati s trditvijo, da bi lahko tudi en ali več elementov
tega niza dejanj ali trajajočega ravnanja sam po sebi in ločeno pomenil kršitev navedene določbe. Kadar se – kot v obravnavani
zadevi – različna dejanja zaradi istega cilja, ki izkrivlja konkurenco na skupnem trgu, uvrščajo v celostni načrt, lahko Komisija
pripiše odgovornost za ta dejanja glede na sodelovanje pri kršitvi kot celoti (glej zgoraj v točki 100 navedeno sodno prakso).
Če lahko Komisija zakonito meni, da so bili različni izrazi del enotne kršitve, ker so bili del skupnega načrta, katerega
namen je bil izkriviti konkurenco, dejstvo, da sta se število in intenzivnost tajnih dogovorov razlikovala glede na zadevni
trg, še ne pomeni, da kršitev ni zadevala trgov, na katerih so bila obravnavana ravnanja manj intenzivna in številna. Razdelitev
trajajočega ravnanja, za katero je značilen en sam cilj, na več ločenih kršitev, ker so se dejavnosti tajnega dogovarjanja
razlikovale glede na zadevni trg, bi bila namreč umetna.
Iz vsega navedenega je mogoče sklepati, da Komisija ni storila napake z ugotovitvijo, da je treba družbi Polimeri pripisati
odgovornost za kršitev za obdobje od 20. maja 1996.
Drugič, datum konca kršitve družbe Polimeri, to je 28. november 2002 (točka 447 obrazložitve izpodbijane odločbe), ustreza
zadnjemu nezakonitemu sestanku, navedenemu v izpodbijani odločbi, ki je potekal ob robu sestanka Evropskega združenja za sintetični
kavčuk v Londonu (Združeno kraljestvo) med predstavniki družb Bayer, Dow, Dwory in Kaučuk (prek družbe Tavorex) 28. in 29.
novembra 2002. Glede na izjavo družbe Bayer naj bi ta obvestila družbi Dow in Dwory, da ni treba več nadaljevati z zadevnimi
sporazumi (točke od 246 do 248 izpodbijane odločbe).
V zvezi s tem, da družba Polimeri v svojih utemeljitvah ločuje med BK in SBK je dovolj spomniti, da bi bilo umetno, če bi
se nadaljevano ravnanje z enim ciljem delilo na več ločenih kršitev, ker so bila usklajena ravnanja različna glede na upoštevni
trg.
V zvezi s tem, da naj se kartel leta 2002 ne bi izvajal, je v izpodbijani odločbi ugotovljeno, da je bil 2. in 3. septembra
2002 v Pragi nezakonit sestanek o SBK. Ugotovitev Komisije temelji najprej na izjavi družbe Bayer, v kateri je navedeno, da
so družbe Bayer, Dow, Polimeri, Dwory in Kaučuk (prek družbe Tavorex) sklenile sporazum o cenah. Dalje, ugotovitev Komisije
temelji na potrditvi izjave družbe Bayer s strani družbe Dow po tem, ko je prebrala prvo obvestilo o ugotovitvah o možnih
kršitvah. V nasprotju s trditvami družbe Polimeri Komisija ni organizirala drugega kroga pogovorov z zaposlenimi družbe Dow.
Kot jasno izhaja iz točke 244 obrazložitve izpodbijane odločbe, se je družba Dow po tem, ko je prebrala prvo obvestilo o ugotovitvah
o možnih kršitvah, sama odločila, da ponovno zasliši svoje zaposlene glede očitanega dejanskega stanja, in je bila torej ona
tista, ki je predložila novo izjavo Komisiji. V njej družba Dow priznava, da je glede na nove izjave njenih zaposlenih dejansko
mogoče, da se kartel ni končal 28. novembra 2002 in torej, implicitno, da je bil sestanek 2. in 3. septembra 2002 del nezakonitih
sestankov. Čeprav izjava družbe Dow ni izrecno priznanje njene udeležbe na nezakonitem sestanku 2. in 3. septembra 2002, pa
bolj podpira izjavo družbe Bayer. Sklep Komisije temelji nazadnje na dokaznih listinah, in sicer dveh elektronskih sporočilih
z dne 4. in 12. septembra 2002 iz družbe Bayer, v katerih so predvidena zvišanja cen SBK. Družba Polimeri navaja, da dokazno
vrednost elektronskih sporočil izpodbija v prilogi A 25 k tožbi. Iz razlogov pri osmem tožbenem razlogu pa se trditev družbe
Polimeri v navedeni prilogi ne upošteva. Iz navedenih razlogov trditve družbe Polimeri ne morejo izpodbiti presoje Komisije,
da se je kartel leta 2002 izvajal.
Kar zadeva dejstvo, da naj družba Polimeri ne bi bila prisotna na sestanku 28. in 29. novembra 2002, to ni upoštevno pri določanju
konca kršitve. Komisija namreč ni ugotovila obstoja nezakonitega sporazuma z dne 28. in 29. novembra 2002, ampak voljo udeležencev
navedenega sestanka, da končajo dejavnosti kartela.
Iz vsega navedenega je mogoče sklepati, da Komisija ni storila napake z ugotovitvijo, da je treba družbi Polimeri pripisati
odgovornost za kršitev za obdobje do 28. novembra 2002.
Glede na navedeno je treba trinajsti tožbeni razlog družbe Polimeri zavrniti kot neutemeljen.
5.     Štirinajsti tožbeni razlog: neupravičeno zvišanje osnovnega zneska globe zaradi ponovne kršitve
a)     Trditve strank
Trditve družbe Polimeri
Prvič, družba Polimeri meni, da pogoj istovetnosti podjetij ni izpolnjen.
Družba Polimeri v zvezi s tem ugotavlja, da je po mnenju Komisije temeljni pogoj za uporabo instituta ponovne kršitve to,
da je isto podjetje storilo več kršitev, pojem podjetja v okviru konkurenčnega prava pa pomeni „gospodarski subjekt, ki je
skupek materialnih in osebnih elementov“ (zgoraj v točki 50 navedena sodba Komisija proti Anic Partecipazioni). V obravnavani
zadevi pa naj bi bila globa zmotno zvišana za kršitve, sankcionirane leta 1986 in 1988, pri katerih je sodelovalo povsem drugo
podjetje kot družba Polimeri. V skladu s Smernicami se institut ponovne kršitve uporablja samo, kadar se lahko dvoje ali več
med seboj podobnih ravnanj pripiše istemu podjetju. Zdi se, da je Komisija zamešala pojem podjetja – ki je v obravnavani zadevi
edini upošteven – s pojmom pravne osebe. Družbi Eni naj ne bi bilo mogoče za nazaj pripisati ravnanj, ki ji niso bila pripisana.
Poleg tega naj predhodno sankcionirane dejavnosti (PVC in polipropilen) ne bi spadale med dejavnosti, kamor spadajo elastomeri,
niso bile predmet prenosa z družbe EniChem SpA na družbo Polimeri, zadnja pa jih ni nikoli opravljala. Navedeni dejavnosti
sta bili preneseni na tretje družbe leta 1983 (polipropilen) oziroma 1986 (PVC), to je pred upoštevnimi odločbami o kršitvi,
kar je približno 18 oziroma 15 let pred tem, ko je družba Polimeri nasledila družbo EniChem SpA glede BK in SBK.
Poleg tega naj bi obstajalo protislovje med uporabo instituta ponovne kršitve in odločitvijo za uporabo množitelja za odvračilni
učinek na podlagi prometa družbe Eni, in ne prometa družbe Polimeri. Po mnenju družbe Polimeri Komisija ne more zvišati globe
zaradi ponovne kršitve, če je referenčni promet za odvračilni učinek tisti družbe Eni, ker to ne zadeva te družbe.
Drugič, družba Polimeri meni, da je Komisija kršila načeli pravne varnosti in sorazmernosti. V zvezi s tem družba Polimeri
ugotavlja, da ponovitev kršitve prava Skupnosti o konkurenci ni določena v nobenem zakonodajnem aktu, Smernice pa so le samoureditveni
akt. V obravnavani zadevi naj bi bile odločbe, na katerih temelji institut ponovne kršitve, datirane 18 in 20 let pred izpodbijano
odločbo. Za institut ponovne kršitve pa bi morali veljati zastaralni roki. Družba Polimeri napotuje zlasti na sodbo Sodišča
z dne 8. februarja 2007 v zadevi Groupe Danone proti Komisiji (C‑3/06 P, ZOdl., str. I‑1331), v kateri naj bi bil določen
desetletni rok med dvema kršitvama. Družba Polimeri dodaja, da v pravnih redih 27 držav članic pri uporabi instituta ponovne
kršitve velja pogoj, da je časovno obdobje med novo in prejšnjo kršitvijo pet let ali manj. Sicer pa bi bilo paradoksalno
ocenjevati, da je nesmotrno ali nekoristno zaradi zastaranja preganjati kršitev, storjeno več kot pet let prej, hkrati pa
pri ponovitvi upoštevati kršitve, ki so se zgodile več kot deset let pred začetkom nove kršitve.
Družba Polimeri sklepno meni, da je več kot 50-odstotno zvišanje v vsakem primeru absolutno nesorazmerno in nesprejemljivo,
saj temelji tudi na izhodiščnem znesku globe, izračunanem v zvezi z podjetjem – družbo Eni – ki ni bilo nikoli obtoženo nobene
kršitve. V zvezi s tem družba Polimeri ugotavlja, da je Splošno sodišče v zgoraj v točki 160 navedeni sodbi Groupe Danone
proti Komisiji z dne 25. oktobra 2005 ocenilo, da je treba zaradi dveh prejšnjih kršitev osnovni znesek globe zaradi obteževalnih
okoliščin skupno zvišati za 40 %. 50‑odstotno zvišanje naj ne bi bilo pravilo, kot v svojih vlogah navaja Komisija.
Trditve Komisije
Prvič, v zvezi s tem, da pogoj istovetnosti podjetij ni izpolnjen, Komisija opozarja na to, da družba Polimeri ne izpodbija
pripisa kršitve družbi Eni. Komisija poleg tega ugotavlja, da je bilo vprašanje ponovne kršitve obravnavano v drugem obvestilu
o ugotovitvah o možnih kršitvah. Družba Polimeri naj v zvezi s tem ne bi imela pripomb.
Komisija bi – če bi želela – lahko glede na to, da je v pravu Skupnosti o konkurenci priznano, da so lahko različne družbe
iz iste skupine en gospodarski subjekt, v prejšnjih odločbah naložila globo isti matični družbi. Komisija je lahko zato v
izpodbijani odločbi utemeljeno presodila, da je bilo isto podjetje že sankcionirano za istovrstno kršitev (sodba Splošnega
sodišča z dne 30. septembra 2003 v zadevi Michelin proti Komisiji, T‑203/01, Recueil, str. II‑4071). Opozarja na to, da je
Splošno sodišče v navedeni sodbi Michelin proti Komisiji potrdilo zvišanje globe zaradi ponovne kršitve druge družbe iz iste
skupine, natančneje sestrske družbe tiste družbe, ki je bila sankcionirana predhodno.
Pojem ponovne kršitve ne pomeni nujno ugotovitve obstoja predhodne denarne kazni, ampak samo ugotovitev predhodne kršitve
(zgoraj v točki 160 navedena sodba Groupe Danone proti Komisiji z dne 25. oktobra 2005). Zato naj bi bilo vseeno, če Komisija
v prejšnjih odločbah globe ni naložila družbi Eni kot taki. Odločilno pa naj bi bilo, nasprotno, to, da je družba Eni v celoti
nadzorovala družbe, ki so naslovnice prejšnjih odločb. Ne bi naj bilo sprejemljivo, da bi se družbe iz iste skupine, ki so
del istega podjetja, izognile institutu ponovne kršitve samo zaradi organizacijske strukture same skupine ali njenega prestrukturiranja.
Ugotovitev in presoja posebnih značilnosti ponovljene kršitve sta del diskrecijske pravice Komisije, ki ni vezana na morebiten
zastaralni rok za tako ugotovitev (zgoraj v točki 284 navedena sodba Groupe Danone proti Komisiji z dne 8. februarja 2007).
Vsekakor pa naj bi bile v obravnavani zadevi kršitve v zvezi s polipropilenom in PVC ugotovljene z odločbama iz leta 1986
oziroma 1994 (Odločba Komisije 86/398/EGS z dne 23. aprila 1986 o postopku na podlagi člena [81 ES] (IV/31.149 – polipropilen)
(UL L 230, str. 1, v nadaljevanju: odločba polipropilen) in Odločba Komisije 94/599/ES z dne 27. julija 1994 o postopku na
podlagi člena [81 ES] (IV/31.865 – PVC) (UL L 239, str. 14, v nadaljevanju: odločba PVC II)). Upoštevanje navedenih predhodnih
odločb pri novi kršitvi z začetkom leta 1996 naj bi bilo popolnoma logično, običajno in smotrno.
Poleg tega naj ne bi bilo pomembno, da so se predhodne kršitve nanašale na dejavnosti, ki niso PVC in polipropilen (zgoraj
v točki 160 navedena sodba Groupe Danone proti Komisiji z dne 25. oktobra 2005), ali da so bile te dejavnosti pozneje prenesene
na tretje osebe (glej zgoraj v točki 116 navedeno sodbo Cascades proti Komisiji).
Nazadnje, nobenega protislovja naj ne bi bilo med, na eni strani, določitvijo množitelja na podlagi prometa družbe Eni – vodilne
družbe skupine – ter, na drugi strani, upoštevanjem ponovne kršitve v zvezi s kršitvami, ugotovljenimi z odločbami, naslovljenimi
na druge družbe iz skupine, za katere pa je bila odgovorna tudi družba Eni.
Kar zadeva domnevno kršitev načel pravne varnosti in sorazmernosti naj bi bilo v zgoraj v točki 284 navedeni sodbi Groupe
Danone proti Komisiji z dne 8. februarja 2007 ponovno potrjeno, da je morebitna ponovljena kršitev eden izmed dejavnikov,
ki se upoštevajo pri analizi teže zadevne kršitve, v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17, in da je v teh okoliščinah tožeča
stranka vedno lahko predvidela pravne posledice svojih ravnanj.. Enako naj bi veljalo v zvezi s členom 23(3) Uredbe št. 1/2003.
V zgoraj v točki 284 navedeni sodbi Groupe Danone proti Komisiji z dne 8. februarja 2007 naj bi bili tudi zavrnjeni tožbeni
razlogi, ki so se nanašali na morebiten zastaralni rok. Poleg tega Komisija v zvezi s tem, da naj bi bilo 50-odstotno zvišanje
globe nesorazmerno, ker naj družba Eni ne bi bila nikoli obtožena za nobeno kršitev, opozarja na to, da je bilo upoštevanje
položaja družbe Eni popolnoma upravičeno. Komisija naj bi bila pri stopnji zvišanja mila, saj naj bi se taka stopnja običajno
uporabljala za podjetja povratnike po eni predhodni kršitvi. To, da je Splošno sodišče v zgoraj v točki 160 navedeni sodbi
Groupe Danone proti Komisiji z dne 25. oktobra 2005 določilo 40‑odstotno zvišanje, naj bi bilo posledica okoliščin tiste zadeve.
b)     Presoja Splošnega sodišča
V točki 2 Smernic je kot primer obteževalnih okoliščin navedena „ponovljena kršitev iste vrste in istega(-ih) podjetja(-ij)“.
Pojem ponovne kršitve, kakor se razume v več nacionalnih pravnih redih, pomeni, da je neka oseba ponovila kršitve po tem,
ko je za podobne kršitve že bila kaznovana (sodba Splošnega sodišča z dne 11. marca 1999 v zadevi Thyssen Stahl proti Komisiji,
T-141/94, Recueil, str. II-347, točka 617, in zgoraj v točki 287 navedena sodba Michelin proti Komisiji, točka 284).
Morebitno povratništvo je eden od elementov, ki ga je treba upoštevati pri analizi teže obravnavane kršitve (zgoraj v točki
51 navedena sodba Aalborg Portland in drugi proti Komisiji, točka 91, in zgoraj v točki 284 navedena sodba Groupe Danone proti
Komisiji z dne 8. februarja 2007, točka 26).
V obravnavani zadevi Komisija v izpodbijani odločbi ugotavlja, da je bila družba EniChem že naslovnik odločb Komisije s področja
omejevalnih sporazumov (in sicer odločb polipropilen in PVC II). To naj bi dokazovalo, da prve globe niso bile zadostne za
spremembo ravnanja tega podjetja. Komisija iz tega izpeljuje, da ta ponovna kršitev pomeni obteževalno okoliščino, ki upravičuje
50-odstotno zvišanje osnovnega zneska globe (točka 487 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Družba Polimeri navaja zlasti, da se predhodne odločbe, ki jih v izpodbijani odločbi omenja Komisija, niso nanašale niti nanjo
niti na družbo Eni.
Iz tega je mogoče sklepati, da je Komisija v obravnavani zadevi pojem „podjetja“ v smislu člen 81 ES upoštevala pri uporabi
obteževalne okoliščine v zvezi s ponovno kršitvijo, kar je Komisija potrdila v svojih vlogah. Natančneje, Komisija je v bistvu
ocenila, da je isto podjetje ponovilo kršitev, ne glede na to, da v zadevne kršitve vpletene pravne osebe niso bile enake.
V zvezi s tem je treba spomniti, da je treba pojem podjetja v smislu člena 81 ES razumeti, kot da označuje gospodarsko enoto,
čeprav s pravnega vidika to gospodarsko enoto sestavlja več fizičnih ali pravnih oseb (glej sodbo z dne 10. septembra 2009
v zadevi Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, C‑97/08 P, ZOdl., str. I‑8237, točka 55 in navedena sodna praksa). V tem smislu
je treba presoditi, da kadar se želi Komisija sklicevati na pojem „podjetja“ v smislu člena 81 ES, mora v podporo svoji trditvi
predložiti obrazložene in natančne elemente.
Treba pa je ugotoviti, prvič, da se Komisija v točki 487 obrazložitve izpodbijane odločbe samo na splošno sklicuje na „družbo
EniChem“, ta pojem pa je v točki 36 obrazložitve izpodbijane odločbe opredeljen kot „vsaka družba v lasti družbe Eni SpA“.
Zato je treba ugotoviti, da je pojem, ki ga Komisija uporablja v izpodbijani odločbi pri presoji ponovne kršitve, sorazmerno
nedoločen, vsaj kar zadeva pravne osebe, ki naj bi tvorile gospodarski subjekt, na katerega se nanašata odločbi polipropilen
in PVC II. Poleg tega je treba opozoriti na to, da tudi če so zadevne pravne osebe tiste, navedene v točkah od 26 do 35 izpodbijane
odločbe, družba, na katero se nanaša odločba polipropilen, to je družba Anic, ni del pravnih oseb iz navedenih točk obrazložitve.
Sicer pa se točke od 26 do 35 izpodbijane odločbe v bistvu nanašajo na opis sprememb glede družb v lasti družbe Eni v času
kršitve, po sprejetju odločb polipropilen in PVC II. Navedene točke obrazložitve torej ne dajejo dovolj obrazloženih in natančnih
podatkov o družbah v lasti družbe Eni pred z izpodbijano odločbo sankcionirano kršitvijo.
Drugič, Komisija v opombi na strani 262 izpodbijane odločbe napotuje na odločbi polipropilen in PVC II in navaja, da je bila
„družba Eni“ navedena v obeh navedenih odločbah. Najprej je treba ugotoviti, da pojem „družba Eni“ v izpodbijani odločbi v
nasprotju s pojmom „družba EniChem“ ni opredeljen. Natančneje, iz točk od 26 do 36 obrazložitve izpodbijane odločbe izhaja,
da kadar Komisija misli na družbo Eni kot matično družbo drugih družb, takrat uporablja pojem „družba Eni SpA“.
Tretjič, tudi če bi Komisija pri uporabi pojma „družba Eni“ v opombi na strani 262 izpodbijane odločbe mislila na družbe,
ki so del „podjetja“ v smislu člena 81 ES, ki ga tvorijo pravne osebe pod nadzorom družbe Eni, je treba ugotoviti, da Komisija
v izpodbijani odločbi ni navedla nobenega obrazloženega in natančnega elementa v zvezi s tem. Komisija v svojih vlogah pred
Splošnim sodiščem samo navaja, da je družba Eni „v celoti“ nadzorovala družbe, na katere se nanašata odločbi polipropilen
in PVC II. Ta trditev poleg tega, da ni podprta z nobenim dokazom, tudi ni bila navedena v izpodbijani odločbi.
Četrtič, ugotoviti je treba, da so v obravnavani zadevi spremembe v strukturi in nadzoru zadevnih družb še posebej zapletene.
Natančneje, odločba polipropilen je bila naslovljena na družbo Anic, ne da bi se ime Eni pojavilo v navedeni odločbi. V odločbi
PVC II je Komisija v točki 8 obrazložitve navedla, da je družba Anic „postala“ družba EniChem SpA, v točki 43 obrazložitve
pa, da se je ta sprememba zgodila zaradi „različnih reorganizacij“, brez natančnejšega pojasnila. Poleg tega se tudi tu ime
Eni v navedeni odločbi ne pojavlja. Dodati je treba, da je v obravnavani zadevi dejavnost družbe Eni v zvezi z zadevnimi proizvodi
prvotno opravljala družba Eni Chem Elastomeri (preden se je ta družba leta 1997 združila v družbo EniChem SpA, to je po sprejetju
odločbe PVC II) in da so bile dejavnosti družbe EniChem SpA pozneje prenesene na družbo Polimeri, kar še povečuje zapletenost
strukturnih sprememb zadevnih podjetij. V tem smislu bi morala biti Komisija še posebej natančna in navesti vse potrebne obrazložene
elemente za ugotovitev, da so bile družbe, na katere se nanaša izpodbijana odločba, in družbe, na katere se nanašata odločbi
polipropilen in PVC II, isto „podjetje“ v smislu člena 81 ES.
Ob upoštevanju navedenega Splošno sodišče ocenjuje, da Komisija v izpodbijani odločbi ni navedla dovolj obrazloženih in natančnih
elementov, na podlagi katerih bi bilo mogoče utemeljeno ugotoviti, da je isto „podjetje“ v smislu člena 81 ES ponovilo kršitev.
Zato je treba štirinajstemu tožbenemu predlogu ugoditi in tako člen 2(c) izpodbijane odločbe razglasiti za ničen v delu, v
katerem družbi Polimeri nalaga znesek globe v višini 272,25 milijonov EUR.
6.     Petnajsti tožbeni razlog: neupoštevanje olajševalnih okoliščin
a)     Trditve strank
Družba Polimeri ob tem, da opozarja na to, da se po njenem mnenju domnevni kartel – tudi če je obstajal – ni izvajal, meni,
da Komisija v njenem primeru nezakonito ni uporabila olajševalne okoliščine „dejanskega neizvajanja sporazumov o kršitvah“
(točka 3, druga alinea, Smernic). To, da se podjetje udeleži sestankov ali je kako drugače v stiku s svojimi konkurenti, naj
ne bi pomenilo, da se je to, o čemer so morda razpravljali, dejansko tudi izvajalo. V obravnavani zadevi naj bi družba Polimeri
dokazala, da se zadevni sporazumi – tudi če so obstajali – niso izvajali.
Komisija predlaga zavrnitev tega tožbenega razloga. V bistvu meni, da dejansko stanje obravnavane zadeve ne omogoča priznanja
olajševalne okoliščine, na katero se sklicuje družba Polimeri.
b)     Presoja Splošnega sodišča
V skladu s točko 3, druga alinea, Smernic je lahko tudi „dejansko neizvajanje kršitvenih sporazumov“ olajševalna okoliščina.
Vendar dejstvo, da podjetje, katerega sodelovanje pri usklajevanju s konkurenti je ugotovljeno, na trgu ni ravnalo tako, kot
se je dogovorilo s konkurenti, ni nujno element, ki se mora kot olajševalna okoliščina upoštevati pri določitvi zneska globe,
ki se mora naložiti (zgoraj v točki 101 navedena sodba Raiffeisen Zentralbank Österreich in drugi proti Komisiji, točka 490).
Podjetje, ki kljub usklajevanju s konkurenti na trgu vodi bolj ali manj neodvisno politiko, lahko samo poskuša uporabiti kartel
v svojo korist (sodbi Splošnega sodišča z dne 14. maja 1998 v zadevi SCA Holding proti Komisiji, T-327/94, Recueil, str. II-1373,
točka 142, in Cascades proti Komisiji, T-308/94, Recueil, str. II-925, točka 230) in podjetje, ki se ne oddalji od sklepov
sestanka, na katerem je sodelovalo, načeloma ohrani popolno odgovornost glede sodelovanja v kartelu (glej zgoraj v točki 1901
navedeno sodbo Raiffeisen Zentralbank Österreich in drugi proti Komisiji, točka 491 in navedena sodna praksa). Zato mora Komisija
priznati, da obstaja olajševalna okoliščina, ker se kartel ni izvajal, le, če lahko podjetje, ki uveljavlja to okoliščino,
dokaže, da je jasno in bistveno nasprotovalo izvajanju tega kartela, in sicer tako, da je oviralo njegovo izvajanje, in če
ni vzbujalo vtisa, da spoštuje sporazum, in s tem spodbudilo drugih podjetij k izvajanju zadevnega kartela. Podjetja bi tako
preveč preprosto zmanjšala tveganje plačila visoke globe, če bi lahko imela korist od nedopustnega kartela in bi bila deležna
znižanja globe, ker so imela le manjšo vlogo pri izvajanju kršitve, medtem ko je njihov odnos spodbudil druga podjetja, da
ravnajo za konkurenco škodljiveje (sodba Splošnega sodišča z dne 8. julija 2004 v zadevi Mannesmannröhren-Werke proti Komisiji,
T‑44/00, ZOdl., str. II‑2223, točke od 277 do 279, in zgoraj v točki 101 navedena sodba Raiffeisen Zentralbank Österreich
in drugi proti Komisiji, točka 491).
V obravnavani zadevi družba Polimeri ni navedla nobenega dokaza, ki bi omogočal ugotovitev, da je jasno in bistveno nasprotovala
izvajanju navedenega kartela, in sicer tako, da je ovirala njegovo izvajanje, in da ni vzbujala vtisa, da spoštuje sporazum,
in s tem spodbudila drugih podjetij k izvajanju zadevnega kartela. Zato ji Komisija na podlagi tega ni mogla priznati nobene
olajševalne okoliščine.
Poleg tega neobstoj učinkov na trg, čeprav bi bil dokazan, ne bi bil pomemben, saj nikakor ne bi dokazal dejanskega neizvajanja
sporazumov (zgoraj v točki 160 navedena sodba Groupe Danone proti Komisiji z dne 25. oktobra 2005, točka 389).
Glede na navedeno je treba petnajsti tožbeni razlog družbe Polimeri zavrniti kot neutemeljen.
7.     Šestnajsti tožbeni razlog: kršitev 10-odstotne zgornje meje prometa
a)     Trditve strank
Družba Polimeri ob tem, da kritizira dejstvo, da je bila družba Syndial izvzeta iz naslovnikov izpodbijane odločbe, trdi,
da bi morala Komisija omejiti znesek globe za družbo Syndial/Polimeri na 86 milijonov EUR, ker je promet družbe Syndial leta
2005 znašal 860 milijonov EUR. Družba Polimeri meni, da je treba pri enotni in solidarni globi upoštevati zgornjo mejo za
najmanjše podjetje. V nasprotnem primeru plačila celotne globe ne bi bilo mogoče zahtevati od vseh podjetij. V vsakem primeru
pa bi morala Komisija naložiti dve ločeni globi glede na obdobje, v katerem so zadevna podjetja opravljala dejavnosti v zvezi
s proizvodi.
Komisija predlaga zavrnitev tega tožbenega razloga. Meni, da če bi bila družba Syndial naslovnica izpodbijane odločbe, bi
člen 23(2) Uredbe št. 1/2003 lahko Komisiji v določenih okoliščinah preprečil določitev zneska globe, ki bi presegal 86 milijonov
EUR, za družbo Syndial, nikakor pa ne za družbo Polimeri.
b)     Presoja Splošnega sodišča
Okoliščina, na podlagi katere je več družb solidarno zavezanih za plačilo globe, ker skupaj tvorijo podjetje v smislu člena
81 ES, ne pomeni – glede uporabe zgornje meje, določene v členu 23(2) Uredbe št. 1/2003 – da se obveznost vsake omeji na 10
% prometa, ki ga je ustvarila v zadnjem poslovnem letu. Zgornja meja 10 % v smislu te določbe mora biti namreč izračunana
na podlagi skupnega prometa vseh družb, ki sestavljajo enotni gospodarski subjekt, ki deluje kot podjetje v smislu člena 81
ES, saj je lahko le skupni promet družb, ki tvorijo podjetje, pokazatelj velikosti in gospodarske moči zadevnega podjetja
(zgoraj v točki 253 navedeni sodbi HFB in drugi proti Komisiji, točki 528 in 529, ter Akzo Nobel in drugi proti Komisiji z
dne 12. decembra 2007, točka 90).
Zato zneska globe, za plačilo katerega bi bila družba Polimeri solidarno odgovorna, ne bi bilo treba omejiti na 10 % prometa
družbe Syndial, tudi če bi bila družba Syndial naslovnica izpodbijane odločbe. Iz tega je mogoče sklepati, da so utemeljitve
družbe Polimeri neučinkovite.
Zavrniti je treba tudi trditve družbe Polimeri, v skladu s katerimi bi morala Komisija naložiti dve ločeni globi glede na
obdobje, v katerem so zadevna podjetja opravljala dejavnosti v zvezi s proizvodi. Družbi Polimeri naložena globa namreč odraža
njeno neposredno sodelovanje pri kršitvi in njeno odgovornost za kršitev, ki jo je storila družba EniChem SpA (postala Syndial).
Navedena globa zato ni omejena na obdobje, v katerem je družba Polimeri opravljala dejavnost v zvezi z zadevnimi proizvodi.
Tudi če se domneva, da družba Polimeri s svojimi trditvami dejansko izpodbija to, da je bila spoznana za odgovorno za kršitev,
ki jo je storila družba EniChem SpA (postala Syndial), je te trditve treba zavrniti iz razlogov, navedenih v točkah od 120
do 131 zgoraj.
Glede na navedeno je treba šestnajsti tožbeni razlog družbe Polimeri zavrniti kot neutemeljen.
Iz vsega navedenega je mogoče sklepati, da je treba ugoditi štirinajstemu tožbenemu razlogu in zato člen 2(c) izpodbijane
odločbe razglasiti za ničen v delu, v katerem družbi Polimeri nalaga znesek globe v višini 272,25 milijonov EUR, preostale
tožbene predloge za razglasitev delne ničnosti izpodbijane odločbe pa zavrniti.
D –
Pripravljalni ukrepi
Družba Polimeri predlaga Splošnemu sodišču, naj zasliši več zaposlenih iz družb Bayer, Dow in Shell, ker meni, da so predloženi
dokazi Komisije omejeni in nejasni.
Splošno sodišče meni, da je na podlagi spisnega gradiva z zadevo dovolj seznanjeno in da zato ni treba odrediti ukrepov procesnega
vodstva, ki jih predlaga družba Polimeri.
II –
Predlogi glede spremembe zneska globe
Iz razlogov, navedenih v točkah od 298 do 303 zgoraj, mora Splošno sodišče pri izvajanju svojih neomejenih pristojnosti na
podlagi člena 31 Uredbe št. 1/2003 brez nadaljnjega spremeniti člen 2(c) izpodbijane odločbe v delu, v katerem je Komisija
pri določitvi zneska 272,25 milijona EUR pri družbi Polimeri zmotno uporabila obteževalno okoliščino ponovne kršitve.
V okoliščinah obravnavane zadeve je treba zaradi določitve ustreznega zneska globe v preostalem delu metodo za določanje glob,
ki jo je Komisija uporabila, pustiti nespremenjeno.
Končni znesek globe, ki se naloži družbi Polimeri, je torej 181,5 milijonov EUR.

Stroški
V skladu s členom 87(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. V skladu z odstavkom
3, prvi pododstavek, istega člena lahko Splošno sodišče, če vsaka stranka uspe samo deloma, odloči, da se stroški delijo.
V tem primeru je treba odločiti, da vsaka stranka nosi svoje stroške.
Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (prvi senat)
razsodilo:
1.
Člen 2(c) Odločbe Komisije C(2006) 5700 konč. z dne 29. novembra 2006 v zvezi s postopkom na podlagi člena 81 [ES] in člena
53 Sporazuma EGP (Zadeva COMP/F/38.638 – Butadienski kavčuk in emulzijski stiren-butadienski kavčuk) se razveljavi v delu,
v katerem določa, da znesek globe, naložene družbi Polimeri Europa SpA, znaša 272,25 milijona EUR.
2.
Znesek globe, naložene družbi Polimeri Europa, se določi na 181,5 milijona EUR.
3.
V preostalem se tožba zavrne.
4.
Vsaka stranka nosi svoje stroške.
Dehousse
Wiszniewska-Białecka
Wahl
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 13. julija 2011.
Stvarno kazalo
Dejansko stanje
Postopek in predlogi strank
Pravo
I –  Tožbeni predlogi za razglasitev delne ničnosti izpodbijane odločbe
A –  Tožbeni razlogi v zvezi s kršitvami postopka
1.  Prvi tožbeni razlog: nepravilna uporaba obvestila o ugodni obravnavi
a)  Trditve strank
b)  Presoja Splošnega sodišča
2.  Drugi tožbeni razlog: neupravičeno pošiljanje drugega obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah
a)  Trditve strank
b)  Presoja Splošnega sodišča
3.  Tretji tožbeni razlog: kršitev pravice do obrambe družbe Polimeri
a)  Trditve strank
b)  Presoja Splošnega sodišča
B –  Tožbeni razlogi v zvezi z vsebino izpodbijane odločbe
1.  Četrti tožbeni razlog: nepravilna opredelitev upoštevnega trga
a)  Trditve strank
b)  Presoja Splošnega sodišča
2.  Peti tožbeni razlog: gibanje cen v obravnavanem obdobju
a)  Trditve strank
b)  Presoja Splošnega sodišča
3.  Šesti tožbeni razlog: dobava glavnim strankam
a)  Trditve strank
b)  Presoja Splošnega sodišča
4.  Sedmi tožbeni razlog: nezakonit pripis kršitve družbi Polimeri
a)  Trditve strank
b)  Presoja Splošnega sodišča
5.  Osmi tožbeni razlog: neutemeljena ugotovitev obstoja kartela
a)  Trditve strank
Uvodne ugotovitve
Prvi del osmega tožbenega razloga: viri dokazov
Drugi del osmega tožbenega razloga: splošen opis kartela
–  Sporazumi o cenah
–  Sporazumi o razdelitvi trga
–  Izmenjava občutljivih poslovnih informacij
–  Izvajanje sporazumov
–  Splošno dejansko stanje, kot ga opisuje N.
b)  Presoja Splošnega sodišča
Dopustnost nekaterih trditev družbe Polimeri iz osmega tožbenega razloga
Prvi del osmega tožbenega razloga: viri dokazov
Drugi del osmega tožbenega razloga: splošen opis kartela
–  Sporazumi o cenah
–  Sporazumi o razdelitvi trga
–  Izmenjava občutljivih poslovnih informacij
–  Izvajanje sporazumov
–  Dejansko stanje, kot ga opisuje N.
6.  Deveti tožbeni razlog: neutemeljena ugotovitev sodelovanja družbe Polimeri v domnevnem kartelu
a)  Trditve strank
b)  Presoja Splošnega sodišča
C –  Tožbeni razlogi v zvezi z določitvijo zneska globe
1.  Deseti tožbeni razlog: neutemeljena presoja teže kršitve
a)  Trditve strank
b)  Presoja Splošnega sodišča
2.  Enajsti tožbeni razlog: nezakonito različno obravnavanje
a)  Trditve strank
b)  Presoja Splošnega sodišča
3.  Dvanajsti tožbeni razlog: nezakonita uporaba množitelja za odvračilni učinek
a)  Trditve strank
b)  Presoja Splošnega sodišča
4.  Trinajsti tožbeni razlog: nepravilna določitev trajanja kršitve družbe Polimeri
a)  Trditve strank
b)  Presoja Splošnega sodišča
5.  Štirinajsti tožbeni razlog: neupravičeno zvišanje osnovnega zneska globe zaradi ponovne kršitve
a)  Trditve strank
Trditve družbe Polimeri
Trditve Komisije
b)  Presoja Splošnega sodišča
6.  Petnajsti tožbeni razlog: neupoštevanje olajševalnih okoliščin
a)  Trditve strank
b)  Presoja Splošnega sodišča
7.  Šestnajsti tožbeni razlog: kršitev 10-odstotne zgornje meje prometa
a)  Trditve strank
b)  Presoja Splošnega sodišča
D –  Pripravljalni ukrepi
II –  Predlogi glede spremembe zneska globe
Stroški
*
Jezik postopka: italijanščina.