CELEX: 62010CJ0317
Apellatsioonkaebus
Ühenduse kaubamärk
Määrus (EÜ) nr 40/94
Artikli 8 lõike 1 punkt b
Sõnamärgid UNIWEB ja UniCredit Wealth Management
Siseriiklike sõnamärkide UNIFONDS ja UNIRAK ning siseriikliku kujutismärgi UNIZINS omaniku vastulause
Segiajamise tõenäosuse hindamine
Seostamise tõenäosus
Kaubamärkide seeria või perekond

Apellatsioonkaebuses palub Union Investment Privatfonds GmbH tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 27. aprilli 2010. aasta otsus
liidetud kohtuasjades T‑303/06 ja T‑337/06: UniCredito Italiano SpA
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet – Union Investment Privatfonds (UNIWEB) (edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus”). Selle otsusega tühistas
Üldkohus esiteks kaks Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) (edaspidi „ühtlustamisamet”) teise
apellatsioonikoja otsust – 5. septembri 2006. aasta otsuse (liidetud asjad R 196/2005-2 ja R 211/2005-2) ja 25. septembri
2006. aasta otsuse (liidetud asjad R 456/2005-2 ja R 502/2005-2) (edaspidi „vaidlusalused otsused”) – niivõrd, kuivõrd nendega
rahuldati apellandi vastulause sõnamärkide UNIWEB ja UniCredit Wealth Management ühenduse kaubamärkidena registreerimisele
UniCredito Italiano SpA (edaspidi „UniCredito”) poolt, ja teiseks jättis rahuldamata apellandi nõude tühistada need otsused
selles osas, mis puudutas kinnisvarateenuseid.

Õiguslik raamistik
Nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määrus (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT 1994, L 11, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01,
lk 146) tunnistati kehtetuks ja asendati nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 207/2009 (ELT L 78, lk 1), mis
hakkas kehtima 13. aprillil 2009. Asjaolude asetleidmise kuupäeva arvestades tuleb kohtuasja suhtes siiski kohaldada määrust
nr 40/94.
Määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punkt b sätestab:
„Varasema kaubamärgi omaniku vastuseisu korral ei registreerita taotletavat kaubamärki, kui:
[…]
b)      kui identsuse või sarnasuse tõttu varasema kaubamärgiga ning identsuse või sarnasuse tõttu varasema kaubamärgiga kaitstud
kaupade või teenustega on tõenäoline, et territooriumil, kus varasem kaubamärk on kaitstud, võib avalikkus need omavahel segi
ajada; segiajamise tõenäosus hõlmab ka tõenäosust, et kaubamärk seostatakse varasema kaubamärgiga.”

Vaidluse taust
UniCredito esitas 29. mail ja 7. augustil 2001 ühtlustamisametile taotlused sõnamärkide UNIWEB ja UniCredit Wealth Management
ühenduse kaubamärgina registreerimiseks teatavate teenuste jaoks, sh teenuste jaoks, mis kuuluvad 15. juuni 1957. aasta märkide
registreerimisel kasutatava kaupade ja teenuste rahvusvahelise klassifikatsiooni Nizza kokkuleppe (uuesti läbi vaadatud ja
parandatud kujul) (edaspidi „Nizza kokkulepe”) klassi 36 ning vastavad järgmisele kirjeldusele:
–        sõnamärgi UNIWEB puhul „pangateenused; finantsteenused; valuutateenused; kindlustusteenused; kinnisvarateenused; teabe- ja
nõustamisteenused finants- ja kindlustusvaldkonnas; krediit- ja deebetkaarditeenused; panga- ja finantsteenused interneti
teel”;
–        sõnamärgi UniCredit Wealth Management puhul „pangateenused, finantsteenused; valuutateenused; kindlustusteenused; kinnisvarateenused;
finantsvaldkonna nõustamisteenused”.
Apellant esitas 6. märtsil ja 21. juunil 2002 määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punktile b tuginedes vastulaused nende kaubamärkide
registreerimisele eelnimetatud teenuste jaoks.
Mõlemad vastulaused põhinesid Saksa sõnamärkidel UNIFONDS ja UNIRAK, mille registreerimistaotlus oli esitatud 2. aprillil
1979 ja mis olid registreeritud sama aasta 17. oktoobril, ning Saksa kujutismärgil, mille registreerimistaotlus oli esitatud
6. märtsil 1992 ja mis oli registreeritud sama aasta 10. juulil, mis sarnaselt eelnimetatud kahe kaubamärgiga tähistab kõnealusesse
klassi 36 kuuluvaid „fondiinvesteeringuid” ning on järgmine:
Ühtlustamisameti vastulausete osakond rahuldas 17. detsembri 2004. aasta otsusega ja 28. veebruari 2005. aasta otsusega vastulaused
kõigi neis määratletud teenuste osas, välja arvatud „kinnisvarateenused”.
Mõlemal juhul leidis apellatsioonikoda sisuliselt, et apellant oli esitanud tõendid varasemate kaubamärkide tegeliku kasutamise
kohta ning samuti selle kohta, et talle kuuluvad kaubamärgid, milles kõigis on eesliide „UNI” ja mis moodustavad kaubamärkide
seeria või perekonna. Apellatsioonikoda otsustas, et esineb tõenäosus ajada omavahel segi taotletud kaubamärgid ja varasemad
kaubamärgid, sealhulgas tõenäosus neid omavahel seostada, välja arvatud kinnisvarateenuste osas, mille kohta apellatsioonikoda
sedastas, et need teenused ja varasemate registreeringutega hõlmatud teenused ei ole sarnased.
UniCredito esitas ühtlustamisameti vastulausete osakonna nende otsuste peale kaebused 17. veebruaril ja 21. aprillil 2005
ning apellant tegi sama 11. veebruaril ja 28. aprillil 2005.
Vaidlusaluste ostustega jättis ühtlustamisameti teine apellatsioonikoda need kaebused rahuldamata. Vastulausete osakonna analüüsiga
nõustudes leidis apellatsioonikoda mõlemas otsuses eelkõige, et apellant oli esitanud tõendid kaubamärkide seeria moodustavate
kaubamärkide tegeliku kasutamise kohta ning samuti selle kohta, et taotletaval kaubamärgil on tunnusjooned, mis võivad tingida
selle ühendamise mainitud seeriaga, mille tulemusel ajendatakse asjaomast avalikkust seostama asjaomast eesliidet apellandiga
juhul, kui seda kasutatakse seoses investeerimisfondidega.

Üldkohtule esitatud hagi ja vaidlustatud kohtuotsus
Üldkohtu kantseleis 6. ja 28. novembril 2006 registreeritud hagiavaldustega esitas UniCredito vaidlusaluste otsuste peale
tühistamishagid. Üldkohtu istungil täpsustas UniCredito, et hagides taotleb ta üksnes nende otsuste osalist tühistamist niivõrd,
kuivõrd nende otsustega rahuldati vastulaused sõnaliste tähiste UNIWEB ja UniCredit Wealth Management ühenduse kaubamärgina
registreerimisele Nizza kokkuleppe klassi 36 kuuluvate muude teenuste jaoks kui kinnisvarateenused.
Apellant palus mõlemas kohtuasjas jätta hagi rahuldamata ja tühistada osaliselt vaidlusalused otsused, esitades nõude, et
tema vastulaused kaubamärkide UNIWEB ja UniCredit Wealth Management registreerimisele rahuldataks täies ulatuses, see tähendab
ka kinnisvarateenuste osas.
Ühtlustamisamet palus hagid rahuldamata jätta.
Vaidlustatud kohtuotsusega Üldkohus:
–        liitis kohtuasjad lõpliku kohtuotsuse huvides;
–        tühistas ühtlustamisameti teise apellatsioonikoja 5. septembri  2006. aasta otsuse niivõrd, kuivõrd sellega jäeti rahuldamata
UniCredito kaebus ja rahuldati vastulaused kaubamärgi UNIWEB registreerimisele Nizza kokkuleppe klassi 36 kuuluvate järgmiste
teenuste jaoks: „pangateenused; finantsteenused; valuutateenused; kindlustusteenused; kinnisvarateenused; teabe- ja nõustamisteenused
finants- ja kindlustusvaldkonnas; krediit- ja deebetkaarditeenused; panga- ja finantsteenused interneti teel”;
–        tühistas ühtlustamisameti teise apellatsioonikoja 25. septembri 2006. aasta otsuse niivõrd, kuivõrd sellega jäeti rahuldamata
UniCredito kaebus ja rahuldati vastulaused kaubamärgi UniCredit Wealth Management registreerimisele Nizza kokkuleppe klassi 36
kuuluvate järgmiste teenuste jaoks: „pangateenused, finantsteenused; valuutateenused; kindlustusteenused; kinnisvarateenused;
finantsvaldkonna nõustamisteenused” jaoks;
–        jätis rahuldamata apellandi nõuded;
–        jättis kohtukulud iga poole enda kanda.
Selles kohtuotsuses nõustus Üldkohus UniCredito ainsa väitega, mis põhines määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punkti b rikkumisel.
Üldkohus leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 33, 34 ja 37–40 oma 23. veebruari 2006. aasta otsusele kohtuasjas T‑194/03:
Il Ponte Finanziaria
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet – Marine Enterprise Projects (BAINBRIDGE) (EKL 2006, lk II‑445; edaspidi „kohtuotsus BAINBRIDGE”)
tuginedes vaidlustatud kohtuotsuse punktis 41, et käesolevas asjas ei olnud ühtlustamisamet uurinud põhjalikult seda, kas
taotletud kaubamärgid ja väidete aluseks olev kaubamärgiseeria on omavahel seostatavad, sest apellatsioonikoda oli piirdunud
vaid märkusega, et kõik kaubamärgid koosnevad kahest elemendist, nimelt elemendist „UNI”, mis on ühine kõigile kaubamärkidele,
ja väljenditest „web” ja „credit wealth management”, millel nende kaubamärkidega tähistatavate teenuste osas puudub eristusvõime.
Üldkohus otsustas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 42, et eesliite „UNI” eristavuse ega asjaomaste kaubamärkide võrdluse muude
aspektide põhjal ei ole võimalik tuvastada segiajamise tõenäosust. Selle eesliite eristavuse osas tõdes Üldkohus vaidlustatud
kohtuotsuse punktis 43, et oma olemuselt ei ole see eesliide selline, et saaks üksi tingida taotletavate kaubamärkide seostamise
väidete aluseks oleva kaubamärkide seeriaga. Üldkohus leidis sama otsuse punktis 44 ühtlasi, et seeriasse kuuluvate kaubamärkide
tegelik kasutamine finantssektoris ja tähestiku järjekorras investeerimisfondide kursside regulaarne avaldamine ei ole oma
laadilt sellised, et tõendaksid eesliite „UNI” võimet tähistada üksi fondide päritolu.
Sellega seoses märkis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 45, et vastulausemenetluses esitatud pressiväljavõtetes on
mainitud selliste eesliidet „UNI” sisaldavate fondide olemasolu, mis ei kuulu apellandile. Üldkohus tõdes, et kuigi sellega
seoses leidis apellatsioonikoda põhjendatult, et „nende fondide puhul, mille nime alguses on „united” […] ja „universal” […],
on tegemist jagamatu sõnaga, mille esimesi tähti „uni” ei saa sõna struktuuris eristada”, ei ole siiski ilmselge, et sama
kehtib ka kaubamärkide puhul, mille alguses on „unico”, sest Saksamaa asjaomane avalikkus ei pruugi seda sõna seostada itaaliakeelse
sõnaga „unico” (unikaalne, üks), vaid seda võidakse mõista ka tähenduseta lühendina.
Lisaks märkis Üldkohus selle otsuse punktis 46, et apellandi esitatud pressiväljavõtetes oli fondivalitseja nimi tema valitsetavate
fondide nimekirja päises, nii et on raske uskuda, et suhteliselt tähelepanelik asjaomane avalikkus võiks uskuda, et taotletava
kaubamärgiga tähistatavaid fonde valitseb mõni muu äriühing kui see, mille nimi on selle grupi päises, kuhu need fondid kuuluvad.
Võrdluse teiste aspektide osas tuvastas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 47, et apellant ei ole tõendanud, et lisaks
eesliitele „UNI” oleks asjaomased kaubamärgid muul moel sarnased, ja et need kaubamärgid on hoopis semantiliselt erinevad,
sest eesliitega „UNI” ühendatud sõnad olid kaubamärkides UNIWEB ja UniCredit Wealth Management ingliskeelsed ja väidete aluseks
olevates varasemates kaubamärkides saksakeelsed.
Üldkohus tegi vaidlustatud kohtuotsuse punktis 48 järelduse, et vaatamata varasemate kaubamärkide tegelikule kasutamisele
ja kõnealusele ühisele eesliitele, ei tõenda ühtlustamisametile esitatud tõendid, et see eesliide üksi või koos muude teguritega
tingib taotletavate kaubamärkide seostamise varasema seeriaga.
Seetõttu jättis Üldkohus, olles nõustunud UniCredito poolt oma hagi toetuseks esitatud ainsa väitega, rahuldamata apellandi
väite, mis põhines samuti määruse 40/94 artikli 8 lõike 1 punkti b rikkumisel ja millega ta taotles oma vastulausete rahuldamist
ka kinnisvarateenuste osas.

Poolte nõuded
Apellatsioonkaebuses palub apellant Euroopa Kohtul tühistada vaidlustatud kohtuotsus ja jätta rahuldamata UniCredito poolt
Üldkohtule esitatud hagid. Lisaks palub apellant tühistada vaidlusalused otsused, kuna nendega lükati tagasi tema vastulaused
kaubamärkide UNIWEB ja UniCredit Wealth Management registreerimisele kinnisvarateenuste jaoks, ning rahuldada tema vastulaused.
Ühtlustamisamet palub Euroopa Kohtul apellatsioonkaebus rahuldada ja mõista kohtukulud välja UniCreditolt.
UniCredito palub jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja mõista kohtukulud välja apellandilt.

Apellatsioonkaebus

Poolte argumendid
Apellatsioonkaebuse toetuseks viitab apellant määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punkti b rikkumisele. Apellant väidab, et
Üldkohus ei arvestanud vaidluse kõigi faktiliste asjaoludega, nii et vaidlustatud kohtuotsus rajaneb mitteammendavalt tuvastatud
faktilisel olukorral ja on seega vale.
Apellandi sõnul oleks Üldkohus pidanud asjaomase avalikkuse jaoks esinevat segiajamise tõenäosust hinnates arvestama Saksamaa
kohtute ja Deutsche Patent- und Markenamti (Saksamaa kaubamärgi- ja patendiamet) arvukate otsustega, mis esitati vastulausete
osakonnale ja mis tõendavad, et selline tõenäosus esineb. Apellant leiab, et kui oleks tõepoolest lähtutud Saksamaa avalikkusest,
siis ei oleks Üldkohus saanud teha vale järeldust, nagu oleks element „web” ingliskeelne sõna ja tema poolt eesliitega „UNI”
seotud sõnad alati saksakeelsed.
Lisaks sellele ei võtnud Üldkohus apellandi väitel arvesse kolme varasemat kaubamärki, mis olid tema vastulausete aluseks,
kuigi seostamise tõenäosuse hindamise aluseks oleks pidanud olema talle kuuluvate kaubamärkide kogu seeria analüüs. Kui nende
kolme varasema kaubamärgiga oleks arvestatud, siis oleks tehtud järeldus, et eesliitega „UNI” on seotud ka ingliskeelsed sõnad
ja et registreeritud kaubamärkide struktuur ei sisalda ühtki erisust, mis takistaks asjaomast avalikkust seostamast nii kaubamärki
UNIWEB kui ka kaubamärki UniCredit Wealth Management apellandi kaubamärkide seeriaga.
Apellant väidab, et Üldkohus eksis, kui ta lähtus eeldusest, et asjaomane avalikkus leiab fondide nimesid üksnes finantsvaldkonna
ajakirjadest, ja tõdes, et fondi nime juures on alati mainitud fondivalitsejate või valdusühingute nimesid. Apellandi väitel
on Üldkohus on jätnud sellega seoses arvestamata kohtuistungil esitatud argumentidega.
Apellant rõhutab, et talle kuulub ligikaudu 90 kaubamärki, mis sisaldavad eesliidet „UNI” seotuna erinevate elementidega,
ja et see eesliide, mis sellisena on ka üks tema kaubamärkidest, on eristav element. Kuna sõnalised tähised UNIWEB ja UniCredit
Wealth Managament on sama struktuuriga, on apellandi sõnul neil asjaoludel võimatu eitada segiajamise tõenäosust, mis tuleneb
sellest, et asjaomane avalikkus seostab neid sõnalisi tähiseid apellandile kuuluvate kaubamärkidega, ning seda hoolimata sellest,
et ka muud ettevõtjad valitsevad fonde, mille nimi sisaldab kas elementi „united”, „universal” või „unico”.
Apellant väidab seoses oma nõudega, mis puudutas kinnisvarateenuseid ja mille Üldkohus rahuldamata jättis, et seda tüüpi teenused
ja investeerimistehingud on omavahel seotud.
Sarnaselt apellandiga leiab ühtlustamisamet, et Üldkohus tegi määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punkti b kohaldamisel õigusvea.
Kohtuotsusele BAINBRIDGE tuginedes leiab ühtlustamisamet, et taotletavatel kaubamärkidel on selgelt sellised tunnusjooned,
mis võivad neid liita apellandi väidete aluseks oleva kaubamärkide seeriaga. Selles osas märgib ühtlustamisamet, et taotletavates
kaubamärkides on elementi „UNI” kasutatud samas kohas kui mainitud seeriasse kuuluvates kaubamärkides, sellel elemendil ei
ole erinevat semantilist tähendust ja selle elemendi eristusvõimet rõhutab asjaolu, et sellele järgnevad muud sõnalised elemendid
nagu „web” ja Credit Wealth Management, mis finantssektoris on kirjeldavad, mitte eristavad, ja seda ka Saksa avalikkusest
moodustuva võrdlusrühma seisukohalt.
Ühtlustamisamet on seisukohal, et Üldkohus ei ole teinud otsust eesliite „UNI” olemusest tuleneva eristusvõime osas ja on
seega rikkunud põhimõtet, mille kohaselt segiajamise tõenäosuse hindamisel tuleb arvesse võtta kõiki asjas tähtsust omavaid
asjaolusid ja eelkõige varasema kaubamärgi eristusvõimet. Samuti leiab ühtlustamisamet, et Üldkohus on jätnud selgitamata,
mis põhjusel eesliide „UNI” eraldi võetuna ei tingi taotletud kaubamärkide seostamist seeriaga, millel apellandi väited põhinevad.
Peale selle on Üldkohus ühtlustamisameti väitel jätnud andmata konkreetse hinnangu sellele, kuidas tajub kaubamärke Saksa
avalikkus. Sellega seoses ei ole ta Deutsche Patent- und Markenamti arvukatele otsustele omistanud vähimatki tähtsust, ehkki
need peegeldavad asjaomase avalikkuse taju ja kujutavad endast tegurit, millega oleks tulnud arvestada, kuigi need otsused
ei ole ühtlustamisametile ja üldkohtule siduvad.
Ühtlustamisameti sõnul on Üldkohus kohtuotsuses BAINBRIDGE möönnud, et sama eristava elemendi esinemise korral võib segiajamine
olla tõenäoline, isegi kui kaubamärgid erinevad üksteisest lisatud sõnaliste või kujundelementide poolest. Järelikult on arusaamatu,
miks võimaldab Üldkohtu arvates käesoleval juhul selliste eri sõnade nagu „web”, „credit”, „wealth management”, „zins”, „fonds”
ja „rak” tähendus teha järelduse, et neist tulenev semantiline vahetegemine välistab segiajamise tõenäosuse. Peale selle ei
võta selline järeldus arvesse asjaolu, et need sõnad, mis on otseselt kirjeldavad või mis on muutunud üldkasutatavaks Saksa
finantssektori kõnepruugis, ei võimalda asjaomasel avalikkusel tajuda seda, et need tähistavad eri ettevõtjate finantsteenuseid
või ‑tooteid, sest ingliskeelsete sõnade kasutamine on finantssektoris tavaline.
Mis puutub sellesse, millistel asjaoludel asjaomane avalikkus asjaomaste kaubamärkidega kokku puutub, siis ühtlustamisameti
arvates tuleb tähele panna, et isegi kui neile kaubamärkide ees seisab alati asjaomase fondi valitsejaks oleva äriühingu nimi,
ei välista see iseenesest segiajamise tõenäosust, sest Saksa tarbija, kellele on apellandi pakutavad fondid juba tuttavad,
võib uskuda, et ka muud eesliidet „UNI” sisaldavad fondid on pärit apellandiga majanduslikult seotud ettevõtjatelt.
Lisaks väidab ühtlustamisamet, et Üldkohus muutis ja moonutas apellatsioonikoja analüüsi, tõdedes, et apellatsioonikoda jättis
põhjalikult uurimata tingimuse, et taotletavad kaubamärgid ja apellandi väidete aluseks olev kaubamärkide seeria peavad olema
seostatavad, ning jättis segiajamise tõenäosuse tuvastamisel tõendamata muu sarnasuse kui ühise elemendi „UNI” olemasolu.
Apellatsioonkaebuse rahuldamata jätmise nõude põhjendamiseks väidab UniCredito kõigepealt, et apellatsioonkaebuse toetuseks
esitatud väited on vastuvõetamatud, sest apellant tugineb vaidlustatud kohtuotsuse sellistele puudustele, mis seonduvad faktiliste
asjaolude hindamisel tehtud vigadega.
Seejärel väidab UniCredito, et need Üldkohtu hinnangud, mida apellant kritiseerib ja mis puudutavad selliste fondide nimesid,
mis sisaldavad eesliidet „UNI”, kuid ei kuulu apellandile, asjaolu, et neid nimesid on ajakirjanduses seostatud fondivalitsejateks
olevate äriühingute nimedega või selle eesliite seostamist inglis- või saksakeelsete sõnadega, on Üldkohtu poolt segiajamise
tõenäosuse puudumisele antava igakülgse ja faktilise hinnangu seisukohalt täiendavad ja marginaalsed ning seega ei saa olla
selle hinnangu tühistamise aluseks.
Lisaks sellele vaidleb UniCredito vastu apellandi argumentidele, mis käsitlevad kohustust arvestada siseriiklike haldus- ja
kohtuotsustega, kuna UniCredito sõnul on kaubamärkide kaitse siseriiklikud süsteemid ja vastav ühenduse süsteem iseseisvad
ja teineteisest sõltumatud.
Samuti ei ole UniCredito väitel põhjendatud Üldkohtule apellandi esitatud etteheide, et viimane arvestas segiajamise tõenäosuse
hindamisel üksnes vastulausete aluseks olnud kolme varasema kaubamärgiga, mitte aga kõigi apellandi väidete aluseks olevasse
seeriasse kuuluvate kaubamärkidega. See etteheide kätkeb vastuolu, sest kõnealuste vastulausete aluseks olid need kolm kaubamärki,
ja kohtuotsust BAINBRIDGE arvestades ei ole see etteheide põhjendatud. Viimati nimetatud kohtuotsus, mis rajaneb põhimõttel,
et kaubamärkide seeria korral tuleb segiajamise tõenäosust hinnata lähtudes sellest, kas on tõenäoline, et avalikkus tajub
taotletavat kaubamärki seeriasse kuuluvana, ei nõua sugugi, et taotletavat kaubamärki tuleb võrrelda seeria iga kaubamärgiga
eraldi.
Mis lõpuks puutub kinnisvarateenustesse, siis väidab UniCredito, et esiteks ei ole need finantsteenustega lähedased ja teiseks
ei ole vastandatud kaubamärkide segiajamine tõenäoline, isegi kui finantsteenuseid vaadelda kitsas tähenduses.

Euroopa Kohtu hinnang
UniCredito väidab, et apellatsioonkaebus on vastuvõetamatu, kuna see seab kahtluse alla vaidlustatud kohtuotsuses sisalduva
faktilistele asjaoludele antud hinnangu. Sellega seoses tuleb märkida, et apellant heidab Üldkohtule ette määruse nr 40/94
artikli 8 lõike 1 punkti b rikkumist sellega, et jäeti arvestamata juhtumi kõigi asjaoludega ja eelkõige Saksa avalikkuse
arvamusega seoses taotletava kaubamärgi ja apellandi väidete aluseks oleva kaubamärkide seeria või perekonna seostamise tõenäosusega.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb segiajamise tõenäosust avalikkuse seas hinnata igakülgselt, arvestades kõiki konkreetses
asjas tähtsust omavaid tegureid (vt selle kohta 11. novembri 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑251/95: SABEL, EKL 1997, lk I‑6191,
punkt 22; 22. juuni 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑342/97: Lloyd Schuhfabrik Meyer, EKL 1999, lk I‑3819, punkt 18; 12. juuni
2007. aasta otsus kohtuasjas C‑334/05 P: Siseturu Ühtlustamise Amet
vs.
Shaker, EKL 2007, lk I‑4529, punkt 34, ja 20. septembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑193/06 P: Nestlé
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet, punkt 33). Kuigi nende tegurite hindamine on faktiküsimus, mis Euroopa Kohtu kontrolli alla ei
kuulu, kujutab see, kui ei arvestata kõiki neid tegureid, endast seevastu õigusviga (vt selle kohta 24. juuni 2010. aasta
otsus kohtuasjas C‑51/09 P: Becker
vs.
Harman International Industries, EKL 2010, lk I‑5805, punkt 40) ja sellekohase väite võib Euroopa Kohtule esitada apellatsioonkaebuse
raames.
Sama kehtib ühtlustamisameti etteheite kohta, et Üldkohus on moonutanud apellatsioonikoja analüüsi, sest akti sisu moonutamine
on samuti õigusviga (vt 27. jaanuari 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑164/98 P: DIR International Film jt
vs.
komisjon, EKL 2000, lk I‑447, punkt 48).
Sellest tulenevalt tuleb UniCredito poolt tõstatatud vastuvõetamatuse vastuväide tagasi lükata.
Mis puutub sisulisse küsimusse, siis tuleb märkida, et vaidlusaluste otsuste tühistamise eesmärgil sedastas Üldkohus vaidlustatud
kohtuotsuse punktides 35, 36 ja 41:
„35      Käesoleval juhul rajaneb apellatsioonikoja hinnang, et [apellandi] väidete aluseks olevad kaubamärgid UNIFONDS, UNIRAK ja
UNIZINS moodustavad „seeria” […] kohtuotsuse BAINBRIDGE tähenduses, sisuliselt kaalutlusel, et kolmele kaubamärgile ühine
eesliide „UNI” on finantsteenuste kontekstis eristusvõimeline ja et [apellant] on nende kaubamärkide tegelikku kasutamist
tõendanud.
36      Olles tuvastanud, et tegemist on kaubamärkide „seeriaga”, tegi apellatsioonikoda selle põhjal praktiliselt automaatse järelduse,
et asjaomane avalikkus seostab eesliite „UNI” [apellandiga] kui seda kasutatakse seoses investeerimisfondidega, ja et seega
on vastandatud kaubamärkide segiajamine tõenäoline.
[…]
41      Käesoleval juhul on ühtlustamisamet jätnud põhjalikult uurimata taotletavate kaubamärkide ja vastulause aluseks oleva seeria
seostamise nõude. Apellatsioonikoda on piirdunud tähelepanekuga, et kõik kaubamärgid on moodustatud kahest eri elemendist,
nimelt ühisest elemendist „UNI” ja erinevatest väljenditest nagu „web” ja „credit wealth management”, millel taotluses nimetatud
teenuste osas eristusvõime puudub.”
Seoses etteheitega, et nii moonutas Ühtlustamisamet apellatsioonikoja analüüsi, on kohane märkida, et 5. septembri 2006. aasta
otsuse punktides 36 ja 37 sedastas apellatsioonikoda:
„36      Käesoleval juhul on [UniCredito] kaubamärk ja [apellandi] kaubamärgid ühesuguse ülesehitusega. Need on moodustatud kahest
eraldi elemendist, nimelt ühisest elemendist „UNI”, mis moodustab kõigi kaubamärkide alguse ja millele järgneb igal juhul
eri sõna. Siiski ei piisa sellest, et tuvastada kaubamärgil UNIWEB sellised tunnusjooned, mis võimaldavad seda seostada [apellandi]
„UNI-” kaubamärkidega. Ühine element võib olla pelgalt kirjeldav või sellel võib puududa eristusvõime, millisel juhul ei saa
[apellant] tulemuslikult tugineda „kaubamärkide perekonnal” põhinevale argumendile.
37      Ühise elemendi „UNI” eristusvõimet tuleb hinnata selle põhjal, kuidas asjaomane avalikkus tajub asjaomaseid tähiseid ja teenuseid.
Selle hinnangu puhul omab lisaks elemendi „UNI” olemusele tähtsust ka see, kuidas seda kasutatakse. Saksamaal, kus asjaomane
avalikkus asub, seondub sõna „uni” ühte värvi tähistava sõnaga „uni” ja ülikooli kohta (igapäevakeeles) kasutatava lühendiga
Uni. Kõnealuste teenuste puhul ei näi sel sõnal olevat selget ja vahetut tähendust. Peale selle on [apellant] käesoleva asja
puhul eelkõige oma 30. septembri 2001. aasta kvartali tegevusaruande ja pressiväljavõtete abil tõendanud, et ta kasutab eesliidet
„UNI-” sisaldavat kolme kaubamärki Saksamaal „fondiinvesteeringute” jaoks.”
Sarnaselt on sõnastatud 25. septembri 2006. aasta otsuse punktid 40 ja 41, millest esimeses nendib apellatsioonikoda veel
järgmist:
„Tuleb rõhutada, et [UniCredito] kaubamärgile liidetud sõnad „Wealth Management” on ingliskeelsed sõnad, mis asjaomasel territooriumil,
see tähendab Saksamaal on finantssektoris tavakasutuses selliste teenuste tähistamiseks, milles on ühendatud nõustamine finants-/investeerimisvaldkonnas,
raamatupidamis- ja maksunõustamisteenus ning juriidiline ja finantsplaneerimine. Järelikult ei too sõnade „Wealth Management”
liitmine kaasa eristusvõimet seoses taotluses nimetatud teenustega.”
Seega on selge, et Üldkohus on moonutanud vaidlusaluste otsuste sisu, väites, et apellatsioonikoda tuvastas segiajamise tõenäosuse
„praktiliselt automaatselt” ja taotletava kaubamärgi apellandi väidete aluseks oleva seeriaga seostamise tingimuse täitmist
„põhjalikult uurimata” ning piirdus üksnes sellega, et nentis sellise seeria olemasolu ja asjaolu, et kõnealused kaubamärgid
koosnevad ühisest elemendist „UNI”, millega on ühendatud erinevad eristusvõimeta väljendid.
Seetõttu on Üldkohus jätnud käsitlemata need asjaolud, millele apellatsioonikoda on rajanud käesoleva otsuse punktides 49
ja 50 korratud hinnangu. See kehtib eelkõige apellatsioonikoja nende kaalutluste kohta, mis puudutavad võrreldud kaubamärkide
identset ülesehitust, neile kaubamärkidele ühise elemendi „UNI” eristusvõimet asjaomase avalikkuse seisukohast ja sõnade „Wealth
Management” eristusvõime puudumist. Seega ei ole Üldkohtu otsus piisavalt põhjendatud.
Seoses etteheitega, et Üldkohus on valesti kohaldanud määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punkti b, tuleb meenutada, et Euroopa
Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt on määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1 punkti b mõttes segiajamine tõenäoline, kui üldsus
võib arvata, et kõnealused kaubad või teenused pärinevad samalt ettevõtjalt või ka omavahel majanduslikult seotud ettevõtjatelt
(vt selle kohta 29. septembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑39/97: Canon, EKL 1998, lk I‑5507, punkt 29; eespool viidatud
kohtuotsused Lloyd Schuhfabrik Meyer, punkt 17; Siseturu Ühtlustamise Amet
vs.
Shaker, punkt 33, ja Nestlé
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet, punkt 32).
Juhul kui vastulause põhineb mitmel kaubamärgil, millel on ühised tunnusjooned, mis võimaldavad neid käsitada samasse kaubamärkide
perekonda või seeriasse kuuluvana, tuleb segiajamise tõenäosuse hindamisel arvesse võtta asjaolu, et kaubamärkide perekonna
või seeria korral tuleneb segiajamise tõenäosus asjaolust, et tarbija võib eksida taotletava kaubamärgiga hõlmatud kaupade
või teenuste päritolu või algupära osas ning arvab valesti, et kaubamärk kuulub sellesse kaubamärkide perekonda või seeriasse
(vt selle kohta 13. septembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑234/06 P: Il Ponte Finanziaria
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet, EKL 2007, lk I‑7333, punktid 62 ja63, ja 18. detsembri 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑16/06 P,
Les Éditions Albert René
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet, EKL 2008, lk I‑10053, punkt 101).
Nagu käesoleva otsuse punktis 45 on meelde tuletatud, tuleb segiajamise tõenäosust avalikkuse seas hinnata igakülgselt, arvestades
kõiki konkreetses asjas tähtsust omavaid tegureid.
Käesoleval juhul on Üldkohus segiajamise tõenäosuse kõrvale jätnud, ilma et oleks arvestanud kõiki asjas tähtsust omavaid
tegureid selleks, et kontrollida, kas on tõenäoline, et asjaomane avalikkus arvab taotletavad kaubamärgid kuuluvat apellandi
väidete aluseks olevasse kaubamärkide perekonda ja seega võib eksida asjaomaste teenuste päritolus, arvates, et need pärinevad
samalt või majanduslikult seotud ettevõtjalt.
Nagu väidavad nii apellant kui ka ühtlustamisamet, puudub seega vaidlustatud kohtuotsuses kõigepealt vastandatud kaubamärkide
ülesehituse analüüs ning analüüsimata on jäetud see, kuidas kaubamärkide ühise elemendi, nimelt eesliite „UNI” asukoht võib
mõjutada seda, kuidas asjaomane avalikkus neid kaubamärke tajub.
Mis järgmiseks puudutab ühise elemendi võimalikku eristusvõimet, siis on Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 43 kinnitanud,
et oma olemusest tulenevalt ei saa see element üksi tingida taotletavate kaubamärkide seostamist apellandi väidete aluseks
oleva kaubamärkide seeriaga. Nagu ühtlustamisamet ja apellant kohtuistungil sisuliselt märkisid, on Üldkohus siiski jätnud
selle väite põhjendamata ega ole seega asjaga seoses analüüsinud apellatsioonikoja hinnangut selle kohta, kuidas asjaomane
avalikkus võib seda elementi tajuda, ega ole selles küsimuses otsuses põhjendusi esitanud.
Peale selle on Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 44–46 apellandi väidete aluseks oleva kaubamärkide seeria kasutamist
käsitledes põhjustel, mis on seotud Euroopa Kohtu kontrolli alt välistatud faktiküsimuste hindamisega, nimelt leidnud, et
on raske ette kujutada, et asjaomane avalikkus võiks uskuda, et taotletud kaubamärkidega tähistatud fondide valitsejaks on
mõni muu ettevõtja kui see, kelle nimi on pressiväljavõtetes nende fondide nimekirja päises. Siiski ei saanud Üldkohus käesoleva
kohtuotsuse punktis 53 esitatud põhimõtet arvestades jätta uurimata vähemalt seda, kas avalikkus ei arva, et need kaubamärgid
vastavad majanduslikult seotud ettevõtjate poolt pakutavatele teenustele; vastasel korral on Üldkohtu otsuses õigusviga.
Lõpuks on Üldkohus vastandatud kaubamärkide muude elementide kohta vaidlustatud kohtuotsuse punktis 47 märkinud üksnes seda,
et eesliitega „UNI” ühendatud sõnad on kõigis taotletavates kaubamärkides ingliskeelsed ja mõlemas vastulause aluseks olevates
varasemas kaubamärgis saksakeelsed. Lisaks sellele, et Üldkohus ei ole uurinud, kas see erinevus võib asjaomaseid finantsteenuseid
ning asjaomast avalikkust arvestades välistada tõenäosuse, et asjaomane avalikkus võib arvata, et taotletavad kaubamärgid
kuuluvad apellandi väidete aluseks olevasse kaubamärkide seeriasse, on Üldkohus jätnud andmata hinnangu sellele, kas need
elemendid on kirjeldavad või mitteeristavad.
Seega ei saanud Üldkohus käesoleva otsuse punktides 52 ja 57–60 esitatut arvestades põhjendatult vaidlustatud kohtuotsuse
punktis 48 tuvastada, et „vaatamata varasemate kaubamärkide tegelikule kasutamisele ning kõigis neis kaubamärkides ning taotletavates
kaubamärkides olevale ühisele elemendile „UNI”, ei tõenda ühtlustamisametile esitatud tõendid, et see eesliide üksi või koos
teise teguritega võib taotletavaid kaubamärke seostada varasema seeriaga” ja vaidlustatud kohtuotsuse punktides 49 sedastada,
et apellatsioonikoda tegi vea, tuvastades vastandatud kaubamärkide segiajamise tõenäosuse määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 1
punkti b tähenduses.
Järelikult tuleb apellatsioonkaebuse ainsa väitega nõustuda ja seega vaidlustatud kohtuotsus tühistada, ilma et oleks vaja
käsitleda apellandi muid argumente ja eelkõige teha otsus nende argumentide kohta, mis on seotud kinnisvarateenuseid käsitlevate
apellandi vastulausete tagasilükkamisega.
Euroopa Kohtu põhikirja artikli 61 esimese lõigu teise lause kohaselt võib viimati nimetatu Üldkohtu otsuse tühistamise korral
suunata asja tagasi Üldkohtusse otsustamiseks.
Käesoleval juhul eeldab segiajamise tõenäosuse hindamine keerukat faktide hindamist, et kontrollida, kas vastavalt apellatsioonikoja
kinnitusele on tõenäoline, et asjaomane avalikkus võiks arvata, et taotletavad kaubamärgid kuuluvad apellandi väidete aluseks
olevasse kaubamärkide seeriasse. Seega tuleb asi suunata tagasi Üldkohtusse, et see teeks talle UniCredito poolt esitatud
hagide ja apellandi poolt esitatud vaidlusaluste otsuste osalise tühistamise nõuete kohta uue otsuse; apellatsioonimenetluse
kohtukulude kohta tehakse otsus hiljem.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:
1.
Tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 27. aprilli 2010. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑303/06 ja T‑337/06: UniCredito Italiano
vs.
Siseturu Ühtlustamise Amet – Union Investment Privatfonds (UNIWEB).
2.
Suunata asi tagasi Euroopa Liidu Üldkohtusse.
3.
Kohtukulude osas tehakse otsus hiljem.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: itaalia.