CELEX: 62010CJ0010
Liikmesriigi kohustuste rikkumine
Kapitali vaba liikumine
Uurimis‑ ja õpetamisülesannetega tegelevatele organisatsioonidele tehtud annetuste mahaarvamine
Mahaarvamise piiramine riigi territooriumil asuvatele organisatsioonidele tehtud annetustega

Euroopa Komisjon palub oma hagiavalduses Euroopa Kohtul tuvastada, et Austria Vabariik on rikkunud EÜ artiklist 56 ja 2. mai
1992. aasta Euroopa Majanduspiirkonna lepingu (EÜT 1994, L 1, lk3; ELT eriväljaanne 11/52, lk 3, edaspidi „EMP leping”) artiklist 40
tulenevaid kohustusi, kuna Austria Vabariik lubab uurimis- ja õpetamisülesannetega tegelevatele organisatsioonidele tehtud
annetused maksustamisel maha arvata ainult siis, kui need organisatsioonid asuvad Austrias.

Õiguslik raamistik

EMP leping
EMP lepingu artikkel 40 sätestab:
„Käesoleva lepingu raames ei seata lepinguosalistele mingeid piiranguid [Euroopa Liidu] liikmesriikide või [Euroopa Vabakaubanduse
Assotsiatsiooni (EFTA)] riikide residentidele kuuluva kapitali liikumise suhtes ega diskrimineerita kodakondsuse, elukoha
või kapitali investeerimiskoha alusel. Käesoleva artikli kohaldamiseks vajalikud sätted on esitatud XII lisas.”
EMP lepingu XII lisas „Kapitali vaba liikumine” viidatakse nõukogu 24. juuni 1988. aasta direktiivile 88/361/EMÜ asutamislepingu
artikli 67 rakendamise kohta [artikkel tunnistati kehtetuks Amsterdami lepinguga] (EÜT L 178, lk 5; ELT eriväljaanne 10/01,
lk 10). Selle direktiivi artikli 1 lõikes 1 liigitatakse kapitali liikumine vastavalt direktiivi I lisas esitatud nomenklatuurile.

Siseriiklik õigus
Vastavalt 7. juuli 1988. aasta tulumaksuseaduse (Einkommensteuergesetz,
BGBl.
400/1988, edaspidi „EStG”) §‑le 4 käsitatakse kasumi kindlaksmääramist kui tulumaksu arvutamise alust. Selle sätte kohaselt
vähendatakse kasumit tegevuskulude võrra. Paragrahvi 4 lõige 4 täpsustab muu hulgas, et teatavad kuluartiklid, mis on täpselt
loetletud, „on igal juhul” tegevuskulud.
Nimetatud seaduse § 4a punkt 1 2009. aasta maksureformiseaduse redaktsioonis (
BGBl.
I 26/2009, edaspidi „muudetud EStG”), mis käsitleb käibekapitali arvelt tehtud annetusi, loetleb rea annetusi, mis loetakse
samuti tegevuskuludeks. Sealjuures võtab muudetud EStG § 4a üle tegevuskulude loetelu, mis oli kuni 31. märtsini 2009 esitatud
EStG § 4 lõike 4 punktis 5.
Muudetud EStG § 4a on sõnastatud järgmiselt:
„Tegevuskuludeks loetakse ka:
1)      annetusi käibekapitali arvelt
–        uurimisülesannete või
–        täiskasvanuhariduses selliste õpetamiskohustuste läbiviimiseks, mis on seotud teadusliku või kunstialase õppega ja vastavad
2002. aasta ülikooliseadusele,
aga ka sellega seotud teaduslike publikatsioonide ja dokumentatsiooni jaoks järgmistele organisatsioonidele:
a)      ülikoolid, kunstikõrgkoolid ja kujutava kunsti akadeemiad, nende osakonnad, instituudid ja muud organisatsioonid;
b)      riigi või liidumaade seaduste alusel loodud fondid, mille ülesanne on uurimistegevuse edendamine;
c)      Austria Teaduste Akadeemia;
d)      juriidiliseks isikuks mitteolevad kohalike omavalitsuste asutused, kes tegelevad peamiselt nimetatud liiki uurimis- või õpetamisülesannetega
Austria teaduses või majanduses või nendega seotud teaduspublikatsioonide või dokumentatsiooniga;
e)      juriidilised isikud, kes tegelevad peamiselt nimetatud liiki uurimis- või õpetamisülesannetega Austria teaduses või majanduses
või nendega seotud teaduspublikatsioonide või dokumentatsiooniga. Teiseks eelduseks on, et kohalik omavalitsus omaks selles
juriidilises isikus vähemalt enamusosalust või et see juriidiline isik kui organisatsioon järgib maksukorralduse seaduse (Bundesabgabenordnung)
§ 34 ja järgnevate paragrahvide tähenduses ainult teaduslikke eesmärke.
Alapunktide d ja e eeldusi tuleb vastaval organisatsioonil tõendada Finanzamt Wieni tehtud tingimusliku otsusega 1/23, millest
võib igal ajal taganeda. Kõik organisatsioonid, kellele on selline otsus väljastatud, tuleb vähemalt kord aastas avalikustada
Bundesministerium für Finanzeni kodulehel elektroonilises vormis. Annetuste koguväärtuse võib maha arvata, kui see koos punkti 2
tähenduses annetuste koguväärtusega ei ületa kokku 10% vahetult eelnenud majandusaasta kasumist.
[…]”

Vaidluse aluseks olevad asjaolud ja kohtueelne menetlus
Komisjon palus 12. mai 2005. aasta kirjaga Austria Bundesfinanzministeriumil (rahandusministeerium) täpsustada, kas kooskõlas
EStG § 4 lõike 4 punktiga 5 (nüüd muudetud EStG § 4a punkt 1) võivad annetuste saajaks olla ainult Austrias asuvad organisatsioonid
või võib tegemist olla ka samasuguste organisatsioonidega, mille asukoht on mõnes muus liidu liikmesriigis või Euroopa Majanduspiirkonna
(EMP) riigis.
Bundesfinanzministerium vastas sellele kirjale 5. septembri 2005. aasta kirjaga, milles ta kinnitas, et EStG § 4 lõike 4 punkti 5
alapunktidega a–d piiritletud annetuste saaja saab olla vaid Austria organisatsioon. EStG § 4 lõike 4 punkti 5 alapunkti e
kohaldamine seevastu ei ole selle sätte sõnastuse kohaselt piiratud residendist organisatsioonidega.
Komisjon saatis 4. aprillil 2007 Austria Vabariigile esimese märgukirja, milles ta leidis, et EStG § 4 lõike 4 punkti 5 alapunktid a–e
on vastuolus EÜ artikliga 49 ja EMP lepingu artikliga 36, ning palus liikmesriigil esitada oma seisukoht selles asjas kahe
kuu jooksul kirja saamisest.
Austria Vabariik vaidlustas 5. juuni 2007. aasta vastuses teenuste osutamise vabadust käsitlevate sätete kohaldamise, esitades
argumendi, et vaidlusaluse sättega reguleeritud annetused ei ole tasu teenuse eest. Samuti eitas ta kapitali vaba liikumise
mis tahes rikkumist.
Täiendavas, 6. mai 2008. aasta märgukirjas, mis on Austria Vabariigile edastatud 8. mail 2008, täiendas komisjon oma esimeses
märgukirjas esitatud õiguslikku hinnangut, osutades, et lisaks teenuste osutamise vabadusele tugineb ta oma hinnangutes ka
kapitali vaba liikumist käsitlevatele sätetele, st EÜ artiklile 56 ja EMP lepingu artiklile 40, kuna kõnealused maksuõigusnormid
muudavad vähem atraktiivseks liidu teistes liikmesriikides või EMP teistes riikides asuvatele organisatsioonidele tehtud annetused.
Austria Vabariik vastas 9. juuli 2008. aasta kirjaga, milles ta viitas peamiselt oma 5. juuni 2007. aasta vastusele, mille
kohaselt ei ole rikutud ei teenuste osutamise vabadust ega kapitali vaba liikumist.
Kuna komisjoni see vastus ei rahuldanud, esitas ta 19. märtsil 2009 põhjendatud arvamuse, milles ta tegi järelduse, et Austria
Vabariik on rikkunud EÜ artiklist 56 ja EMP lepingu artiklist 40 tulenevaid kohustusi sellega, et ta lubab uurimis‑ ja õpetamisülesannetega
tegevatele organisatsioonidele tehtud annetused maksustamisel maha arvata üksnes siis, kui need organisatsioonid asuvad Austrias.
EStG § 4 lõike 4 punkti 5 õiguslikus analüüsis tegi komisjon vahet ühelt poolt punkti 5 alapunktidel a–d ja teiselt poolt
punkti 5 alapunktil e. Komisjoni sõnul teevad esimesena nimetatud sätted vahet organisatsiooni asukoha järgi. Üksnes neis
sätetes nimetatud Austrias asuvatele organisatsioonidele tehtud annetusi saab tunnistada tegevuskuludeks, mida võib tulumaksust
maha arvata. Kuigi EStG § 4 lõike 4 punkti 5 alapunkt e seevastu ei tee vahet annetuse saaja asukoha järgi, võimaldatakse
annetuste tunnistamist tegevuskuludeks ikkagi üksnes siis, kui see juriidiline isik tegutseb peamiselt Austria teaduse või
majanduse heaks.
Austria Vabariik kordas ja täiendas 25. mai 2009. aasta kirjas argumente, mis ta oli esitanud juba vastustes märgukirjale
ja täiendavale märgukirjale. Neil asjaoludel otsustas komisjon esitada käesoleva hagi.

Hagi

Poolte argumendid
Komisjon on seisukohal, et muudetud EStG § 4a punkti 1 alapunktid a–d, mis lubavad maksustamisel maha arvata üksnes neile
uurimis‑ ja õpetamisülesannetega tegelevatele organisatsioonidele tehtud annetused, mille asukoht on Austrias, välistades
annetused samasugustele organisatsioonidele, mille asukoht on mõnes teises liidu liikmesriigis või EMP riigis, on vastuolus
kapitali vaba liikumisega, mis on tagatud EÜ artikliga 56 ja EMP lepingu artikliga 40.
Austria seaduse selline säte on EÜ artikliga 56 põhimõtteliselt keelatud ega saa olla millegagi põhjendatud. Sätte sõnastusest
ja argumentidest, mis Austria Vabariik kohtueelses menetluses esitas, nähtub selgelt, et säte teeb vahet puhtalt geograafiliste
kriteeriumide järgi, nimelt selle järgi, kas annetuste saaja asukoht on Austrias. Kõik EÜ artiklit 56 puudutavad kaalutlused
kehtivad
mutatis mutandis
ka EMP lepingu artikli 40 suhtes.
Austria Vabariik möönab, et muudetud EStG § 4a punkti 1 alapunktid a–d teevad teatud määral vahet Austrias asuvate organisatsioonide
ja teistes liikmesriikides asuvate organisatsioonide vahel, kuid ta leiab, et see säte ei takista kapitali vaba liikumist.
Esiteks ei ole muudetud EStG § 4a punkti 1 alapunktides a–d loetletud uurimis‑ ja õppeorganisatsioonid tema hinnangul objektiivselt
võrreldavad teistes liikmesriikides asuvate sarnaste organisatsioonidega, kuna üksnes esimesena nimetatud organisatsioone
saab Austria Vabariik avalikku võimu teostades mõjutada.
Teiseks leiab Austria Vabariik, et kui kapitali vaba liikumise piirang peaks leidma tõendamist, on see ülekaaluka üldise huviga
põhjendatud. Täpsemalt teenib muudetud EStG § 4a punkti 1 alapunktides a–d loetletud organisatsioonidele tehtud annetuste
maksustamisel mahaarvamise piiramine eesmärki säilitada ja tugevdada üldrahvalikust üldisest huvist lähtuvalt Austria seisundit
kultuuri‑ ja teaduskeskusena. Organisatsioonid, millele muudetud EStG § 4a punkti 1 alapunktid a–d ei laiene, võivad siiski
nagu muud sarnased asutused, mille asukoht on mõnes muus liikmesriigis peale Austria Vabariigi, saada muudetud EStG § 4a punkti 1
alapunkti e alusel kasu sellest, et annetuse võib maksustamisel maha arvata, kui nad taotlevad teaduse ja majanduse valdkonnas
üldise huvi eesmärke.
Maksutulust loobumine seeläbi, et muudetud EStG § 4a punkti 1 alapunktides a–d loetletud uurimis‑ ja õppeorganisatsioonidele
tehtud annetused võib maksustamisel maha arvata, on põhjendatud asjaoluga, et need organisatsioonid annavad oma panuse üldistes
huvides sisuliste teenustega ja et need annetused võivad asendada maksude maksmist. Annetuste mahaarvamine selle sätte alusel
võimaldab seega saada täiendavaid rahalisi vahendeid avalike ülesannete täitmiseks.
Muudetud EStG § 4a punkti 1 alapunktides a–d loetletud uurimis‑ ja õppeorganisatsioonidele tehtud annetuste maksustamisel
mahaarvamise piirang on taotletava eesmärgi saavutamiseks sobiv ja vajalik. Mahaarvamise laiendamine organisatsioonidele,
mille asukoht on teistes liikmesriikides peale Austria Vabariigi, ei võimalda tagada samu eesmärke, kuna selle tagajärjel
tooks osa asjassepuutuvatest annetustest, mida võib maha arvata 10% ulatuses annetaja ettevõtte kasumist, kasu organisatsioonidele,
kelle taotletavad eesmärgid ei järgi Austria Vabariigi üldisi huve, ning selle võrra väheneksid selles liikmesriigis asuvate
organisatsioonide vahendid.

Euroopa Kohtu hinnang
Käesolevas kohtuasjas tuleb alustuseks täheldada, et nagu nähtub hagiavaldusest, viitab komisjon üksnes muudetud EStG § 4a
punkti 1 alapunktidele a–d, mitte aga punkti 1 alapunktile e.
Komisjon väidab sisuliselt, et kuna muudetud EStG § 4a punkti 1 alapunktidega a–d, mis lubavad maksustamisel maha arvata selles
sättes loetletud organisatsioonidele tehtud annetused, tehakse vahet üheainsa kriteeriumi, annetuse saaja asukoha järgi, siis
on need vastuolus nii EÜ artikli 56 kui ka EMP lepingu artikli 40 nõuetega.
Olgu meenutatud, et kuigi väljakujunenud kohtupraktika kohaselt kuuluvad otsesed maksud liikmesriikide pädevusse, peavad liikmesriigid
nende kehtestamisel siiski arvestama liidu õigusega (vt eelkõige 28. oktoobri 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑72/09: Établissements
Rimbaud, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 23 ja seal viidatud kohtupraktika).
EÜ artikli 56 lõike 1 kohaselt on keelatud kõik kapitali liikumise piirangud liikmesriikide vahel ning liikmesriikide ja kolmandate
riikide vahel. Kuigi EÜ asutamisleping ei määratle kapitali liikumise mõistet, on siiski selge, et direktiiv 88/361 koos sellele
lisatud nomenklatuuriga on selle mõiste määratlemisel suunava tähtsusega (vt 28. septembri 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades
C‑282/04 ja C‑283/04: komisjon
vs
. Madalmaad, EKL 2006, lk I‑9141, punkt 19). Kingid ja annetused on sätestatud direktiivi 88/361 I lisa rubriigis XI „Isiklikku
laadi kapitali liikumine”.
Käesoleval juhul näeb muudetud EStG ette, et maksustamisel võib maha arvata käibekapitalist tehtud annetused EStG § 4a punkti 1
alapunktides a–e loetletud uurimis‑ ja õppeorganisatsioonidele. Niisiis, nagu möönis Austria Vabariik kohtueelse menetluse
ajal, võivad § 4a punkti 1 alapunktides a–d määratletud annetuste saajad olla üksnes selles riigis asukohta omavad organisatsioonid.
Seega tuleb märkida, et asjassepuutuv maksustamisel mahaarvamise kord toob neile maksumaksjatele, kes teevad annetusi uurimis‑
ja õppeorganisatsioonidele, mille asukoht on mõnes muus liikmesriigis peale Austria Vabariigi, kaasa suurema maksukoormuse
kui neile, kes teevad annetusi muudetud EStG § 4a punkti 1 alapunktides a–d loetletud organisatsioonidele. Kuna maksustamisel
mahaarvamise võimalus võib olulisel määral mõjutada annetaja suhtumist, siis see, et mõnes muus liikmesriigis peale Austria
Vabariigi asuvatele uurimis‑ ja õppeorganisatsioonidele tehtud annetusi ei saa maha arvata, võib pärssida maksumaksjate valmisolekut
neile organisatsioonidele annetusi teha (vt selle kohta 27. jaanuari 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑318/07: Persche, EKL 2009,
lk I‑359, punkt 38).
Seega on muudetud EStG § 4a punkti 1 alapunktid a–d kapitali liikumise piirang, mis on EÜ artikli 56 lõikega 1 põhimõtteliselt
keelatud.
Vastavalt EÜ artikli 58 lõike 1 punktile a ei mõjuta EÜ artikli 56 sätted siiski liikmesriikide õigust „kohaldada oma maksuseaduste
vastavaid sätteid, mis eristavad maksumaksjaid […] nende kapitali investeerimise koha põhjal”. Seda erandit piirab omakorda
EÜ artikli 58 lõige 3, mille kohaselt selle artikli lõikes 1 märgitud siseriiklikud meetmed „ei tohi kujutada endast suvalise
diskrimineerimise vahendit ega varjatud piirangut kapitali ja maksete vabale liikumisele artikli 56 tähenduses”. Niisiis tuleb
teha vahet EÜ artikli 58 lõike 1 punktiga a lubatud erineval kohtlemisel ja sama artikli lõikega 3 keelatud diskrimineerimisel.
Euroopa Kohtu praktikast nähtub, et selliseid liikmesriigi maksuõigusnorme, nagu antud juhul, mis eristavad liikmesriigi organisatsioonidele
ja teises liikmesriigis asuvatele organisatsioonidele tehtud annetusi, võib pidada kapitali vaba liikumist käsitlevate asutamislepingu
sätetega kooskõlas olevaks, kui erinev kohtlemine puudutab olukordi, mis ei ole objektiivselt sarnased või mida saab õigustada
ülekaalukast üldisest huvist lähtudes. Peale selle, et erinev kohtlemine oleks õigustatud, ei tohi see minna kaugemale, kui
on vajalik asjaomaste õigusnormide eesmärgi saavutamiseks (vt selle kohta 14. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑386/04:
Centro di Musicologia Walter Stauffer, EKL 2006, lk I‑8203, punkt 32, ja eespool viidatud kohtuotsus Persche, punkt 41).
Austria Vabariik väidab esiteks, et muudetud EStG § 4a punkti 1 alapunktides a–d loetletud organisatsioonid ei ole objektiivselt
võttes sarnased vastavate uurimis‑ ja õppeorganisatsioonidega, mis asuvad teistes liikmesriikides. Kuna asjassepuutuvate annetustega
seonduv maksustamise kord viib tegelikult maksumaksjate erineva kohtlemiseni nende kapitali investeerimise koha põhjal, leiab
Austria Vabariik, et ühelt poolt muudetud EStG § 4a punkti 1 alapunktides a–d loetletud organisatsioonidele annetusi tegevate
Austria maksumaksjate ja teiselt poolt teistes liikmesriikides asuvatele vastavatele organisatsioonidele annetusi tegevate
maksumaksjate erinev kohtlemine on lubatud, arvestades annetuse saajate vahelisi erinevusi.
Austria Vabariigi sõnul on eristamine põhjendatud mõjuga, mida Austria avalik võim avaldab muudetud EStG § 4a punkti 1 alapunktides a–d
loetletud organisatsioonidele, kusjuures teistes liikmesriikides asuvate organisatsioonide puhul see mõju puudub. Tänu sellele
mõjule saab avalik võim määratleda üldist huvi teenivad eesmärgid selles sättes loetletud organisatsioonide jaoks, juhtida
neid aktiivselt nende eesmärkide taotlemisel ja sekkuda, kui eesmärgid ei ole saavutatud.
Selles osas olgu märgitud, et kuigi liikmesriikidel on vabadus otsustada, milliseid üldsuse huvisid nad soovivad edendada,
on nad neid huvisid omakasupüüdmatult taotlevatele ja nende eesmärkide elluviimist puudutavaid nõudeid järgivatele eraõiguslikele
või avalik-õiguslikele organisatsioonidele maksusoodustusi andes kohustatud kasutama seda kaalutlusõigust kooskõlas liidu
õigusega (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Persche, punkt 48). Kuigi on tõsi, et siseriiklike ametiasutuste käsutuses
on Austria territooriumil asuvate organisatsioonide tegevuse kontrollimiseks ja mõjutamiseks täiendavaid meetmeid võrreldes
mõnes teises liikmesriigis asuvate organisatsioonidega, ei ole Austria Vabariik ikkagi tõendanud, et selline sekkumine asjassepuutuvate
organisatsioonide juhtimisse on vajalik nende üldist huvi teenivate eesmärkide saavutamise tagamiseks, mida see liikmesriik
püüab edendada.
Kuigi on õiguspärane, et liikmesriik võimaldab maksusoodustusi üldisest huvist tulenevaid teatud eesmärke taotlevatele organisatsioonidele,
ei saa ta siiski anda neid soodustusi ainult oma territooriumil asuvatele organisatsioonidele (vt selle kohta eespool viidatud
kohtuotsus Persche, punkt 44).
Käesolevas kohtuasjas osutab Austria Vabariik sellele, et üldist huvi teeniv eesmärk, mida taotleb muudetud EStG § 4a punkt 1,
on edendada Austriat teadus‑ ja hariduskeskusena. Nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 56, on eesmärk määratletud
nii, et seda teenivad peaaegu kõik uurimis- ja õppeorganisatsioonid, mille asukoht on Austrias, samas kui kõigi vastavate
organisatsioonide puhul, mis asuvad mõnes teises liikmesriigis, on asjassepuutuva maksusoodustuse saamine automaatselt välistatud.
Sellest järeldub, et ainus kriteerium, mille järgi saab maksumaksjaid, kes teevad annetusi organisatsioonidele, mille asukoht
on Austrias, eristada maksumaksjatest, kes teevad annetusi mõnes teises liikmesriigis asuvatele vastavatele organisatsioonidele,
on tegelikult annetuse saaja asukoht. Selline kriteerium ei saa juba määratluse järgi olla õige kriteerium, mille alusel hinnata,
kas olukorrad on objektiivselt sarnased, ja seega teha kindlaks, mille poolest need objektiivselt erinevad (vt analoogia alusel
teenuste osutamise vabaduse kohta 11. septembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑76/05: Schwarz ja Gootjes-Schwarz, EKL 2007,
lk I‑6849, punktid 72 ja 73).
Seega tuleb tagasi lükata Austria Vabariigi argumendid, mille kohaselt ühelt poolt muudetud EStG § 4a punkti 1 alapunktides a–d
loetletud organisatsioonid ja teiselt poolt teistes liikmesriikides asuvad vastavad uurimis‑ ja õppeorganisatsioonid ei ole
objektiivselt sarnases olukorras ning seega on põhjendatud Austria tulumaksukohustuslastest maksumaksjate erinev kohtlemine
nende kapitali investeerimise koha põhjal.
Teiseks tuleb seoses ülekaaluka üldise huvi argumendiga osutada sellele, et kuigi Euroopa Kohus on 10. märtsi 2005. aasta
otsuse kohtuasjas C‑39/04: Laboratoires Fournier (EKL 2005, lk I‑2057) punktis 23 kahtlemata tuvastanud, et uurimis- ja arendustegevuse
edendamise puhul võib olla tegemist sellise põhjusega, leidis ta siiski, et sellised siseriiklikud õigusnormid, millega antakse
uurimis- ja arendustegevusega seotud mahaarvamiste tegemise õigus üksnes seoses asjaomases liikmesriigis tehtud uurimistööga,
on otseselt vastuolus liidu poliitikaga teadusuuringute ja tehnoloogia arendamise alal. Vastavalt EÜ artikli 163 lõikele 2
on selle poliitika eesmärk kõrvaldada uurimisalast koostööd takistavad fiskaaltõkked ja järelikult ei saa seda rakendada uurimis‑
ja arendustegevuse edendamiseks siseriiklikul tasandil. Sama kehtib ka asjassepuutuvate annetustega seotud maksustamise korra
kohta, kuna Austria Vabariik tugineb samale eesmärgile, et piirata Austria uurimiskeskustele ja ülikoolidele tehtud annetuste
mahaarvamist.
Mis puutub rahvusliku hariduse edendamise eesmärki, millele Austria Vabariik tugineb, siis isegi kui eeldada, et ülekaalukas
üldine huvi, millega saab põhjendada kapitali vaba liikumise piiramist, võib ühtida selle eesmärgiga, peab piirav meede, et
see oleks põhjendatud, ikkagi järgima proportsionaalsuse põhimõtet. Selles osas tuleb nentida, et Austria Vabariik ei ole
esitanud ühtki argumenti, mis võiks tõendada, et eesmärki, mida ta selles valdkonnas taotleb, ei ole ilma vaidlusaluse sätteta
võimalik saavutada ja et see ei ole saavutatav, kui kasutada meetmeid, mis piiravad vähem Austria maksumaksjate võimalust
valida annetuste saajaid, kellele nad tahavad annetusi teha.
Austria Vabariik piirdub nimelt väitega, mis lisaks kõigele on üldsõnaline, et kui annetuste maksustamisel mahaarvamist laiendada
teistes liikmesriikides asuvatele organisatsioonidele, läheb selle tagajärjel mujale osa annetustest, mis praegu tehakse Austria
organisatsioonidele, ja seega vähenevad vahendid, mis antakse viimaste käsutusse tänu annetustest pärinevatele laekumistele.
Liikmesriigi sõnul täiendavad eraannetustest pärinevad vahendid nende organisatsioonide eelarveid, nii et maksustamisel asjassepuutuvate
annetuste mahaarvamisega saab anda nende avalike ülesannete täitmiseks täiendavaid rahalisi vahendeid, ilma et suureneksid
eelarvelised kulutused.
Mis puutub sellesse argumenti, siis nähtub väljakujunenud kohtupraktikast, et vajadus hoida ära maksutulu vähenemine ei kuulu
EÜ artiklis 58 loetletud põhjuste hulka ja seda ei saa ka pidada ülekaalukaks üldiseks huviks, mis võiks õigustada aluslepinguga
kehtestatud vabaduse piirangut (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Persche, punkt 46 ja seal viidatud kohtupraktika).
Sellest järeldub, et vaidlusalusest korrast tulenevat kapitali liikumise piirangut ei saa õigustada põhjendustega, millele
tugineb Austria Vabariik.
Kuna EMP lepingu artikli 40 sätetel on samasugune kohaldamisala kui sisult identsetel EÜ artikli 56 sätetel (vt 11. juuni
2009. aasta otsus kohtuasjas C‑521/07: komisjon
vs
. Madalmaad, EKL 2009, lk I‑4873, punkt 33, ja eespool viidatud kohtuotsus Établissements Rimbaud, punkt 22), siis on kõik
eelnevad kaalutlused käesoleva vaidluse asjaoludel
mutatis mutandis
ülekantavad ka nimetatud artiklile 40.
Kõigist eelnevatest kaalutlustest ilmneb, et selles osas, millega muudetud EStG § 4a punkti 1 alapunktid a–d piiravad annetuste
mahaarvamist tulumaksuga maksustamisel sellistele organisatsioonidele tehtud annetustega, mille asukoht on Austrias, on tegemist
kapitali vaba liikumise piiranguga, mida käsitlevad EÜ artikkel 56 ja EMP lepingu artikkel 40.
Seega tuleb tuvastada, et kuna Austria Vabariik lubab uurimis- ja õpetamisülesannetega tegelevatele organisatsioonidele tehtud
annetused maksustamisel maha arvata üksnes siis, kui need organisatsioonid asuvad Austrias, siis on ta rikkunud kohustusi,
mis tulenevad EÜ artiklist 56 ja EMP lepingu artiklist 40.

Kohtukulud
Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda
nõudnud. Kuna komisjon on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja Austria Vabariik on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud välja
mõista Austria Vabariigilt.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:
1.
Kuna Austria Vabariik lubab uurimis- ja õpetamisülesannetega tegelevatele organisatsioonidele tehtud annetused maksustamisel
maha arvata üksnes siis, kui need organisatsioonid asuvad Austrias, siis on ta rikkunud kohustusi, mis tulenevad EÜ artiklist 56
ja 2. mai 1992. aasta Euroopa Majanduspiirkonna lepingu artiklist 40.
2.
Mõista kohtukulud välja Austria Vabariigilt.
Allkirjad
* Kohtumenetluse keel: saksa.