CELEX: 62011CJ0529
Laisvas asmenų judėjimas
Reglamentas (EEB) Nr. 1612/68
12 straipsnis
Kitoje valstybėje narėje dirbusio valstybės narės piliečio santuoką nutraukęs sutuoktinis
Priimančiojoje valstybėje narėje tęsiantis mokslus pilnametis vaikas
Vieno iš tėvų, trečiosios valstybės piliečio, teisė gyventi šalyje
Direktyva 2004/38/EB
16
18 straipsniai
Sąjungos piliečio šeimos narių, kurie nėra valstybės narės piliečiai, teisė nuolat gyventi šalyje
Teisėtas gyvenimas šalyje
Gyvenimas šalyje remiantis minėtu 12 straipsniu

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1968 m. spalio 15 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1612/68 dėl laisvo darbuotojų judėjimo Bendrijoje (
OL L 257, p. 2
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 1 t., p. 15), iš dalies pakeisto 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/38/EB (
OL L 158, p. 77
ir klaidų ištaisymas
OL L 274, 2009 m., p. 47
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk. 5 t., p. 46, toliau – Reglamentas Nr. 1612/68) 12 straipsnio ir minėtos Direktyvos 2004/38 16 straipsnio 2 dalies, 17 straipsnio 3 ir 4 dalių bei 18 straipsnio išaiškinimu.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant ginčą tarp, viena vertus, O. A. Alarape bei jos sūnaus A. O. Tijani ir, kita vertus,
Secretary of State for the Home Department
(toliau –
Secretary of State
) dėl pastarojo sprendimo atmesti jų prašymą pagal Direktyvą 2004/38 suteikti teisę nuolat gyventi Jungtinėje Karalystėje.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Reglamentas Nr. 1612/68
Reglamento Nr. 1612/68 12 straipsnyje, kurio nėra tarp Direktyva 2004/38 panaikintų šio reglamento nuostatų, numatyta:
„Valstybės narės piliečio, dirbančio arba dirbusio kitos valstybės narės teritorijoje, vaikai turi būti priimti į tos šalies bendrojo lavinimo, amatų ir profesines mokyklas tomis pačiomis sąlygomis kaip ir tos šalies piliečiai, jeigu vaikai gyvena toje šalyje.
Valstybės narės turi stengtis, kad tokiems vaikams būtų sudarytos kaip galima geresnės sąlygos lankyti šias mokyklas.“
Direktyva 2004/38
Direktyvos 2004/38 2 straipsnyje „Apibrėžimai“ įtvirtinta:
„Šioje direktyvoje:
1.
„Sąjungos pilietis“ – tai bet kuris asmuo, turintis valstybės narės pilietybę;
2.
„šeimos narys“ ‐ tai:
a)
sutuoktinis;
<...>
c)
piliečio ir sutuoktinio ar partnerio pagal b punkto apibrėžimą tiesioginiai palikuonys, kuriems nesukakę 21 metų amžiaus, arba išlaikytiniai;
<...>
3.
„priimančioji valstybė narė“ ‐ tai valstybė narė, į kurią atvyksta Sąjungos pilietis, pasinaudodamas savo laisvo judėjimo ir gyvenimo teise.“
Minėtos direktyvos III skyrius „Teisė gyventi šalyje“ sudarytas iš 6–15 straipsnių. 6 straipsnyje kalbama apie „teise gyventi šalyje iki trijų mėnesių“.
Direktyvos 2004/38 7 straipsnis „Teisė gyventi šalyje ilgiau kaip tris mėnesius“ suformuluotas taip:
„1.   Visi Sąjungos piliečiai turi teisę gyventi kitos valstybės narės šalyje ilgiau kaip tris mėnesius, jei jie:
a)
yra darbuotojai ar savarankiškai dirbantieji priimančiojoje valstybėje narėje, arba
b)
turi pakankamai išteklių sau ir savo šeimos nariams, kad per savo gyvenimo šalyje laikotarpį netaptų našta priimančiosios valstybės narės socialinės paramos sistemai ir turi visavertį sveikatos draudimą priimančiojoje valstybėje narėje, arba
c)
—
yra priimti į privačią arba valstybinę instituciją, akredituotą ar finansuojamą priimančiosios valstybės narės pagal savo įstatymų ar kitų teisės aktų praktiką, turėdami pagrindinį studijų kurso baigimo tikslą, įskaitant profesinį rengimą ir
—
turi visavertį sveikatos draudimą priimančiojoje valstybėje narėje ir užtikrina atitinkamą nacionalinę instituciją pateikdami deklaraciją ar kitokiu jos pasirinktu lygiaverčiu būdu, kad jie turi pakankamai išteklių sau ir savo šeimos nariams, kad per savo gyvenimo šalyje laikotarpį netaptų našta priimančiosios valstybės narės socialinės paramos sistemai, arba
d)
yra Sąjungos pilietį, kuris atitinka a, b arba c punkto reikalavimus, lydintys ar kartu vykstantys šeimos nariai.
2.   Šio straipsnio 1 dalyje nurodyta gyvenimo šalyje teisė taikoma šeimos nariams, kurie nėra valstybės narės piliečiai, lydintiems ar vykstantiems kartu su Sąjungos piliečiu priimančiojoje valstybėje narėje, jei toks Sąjungos pilietis atitinka 1 dalies a, b arba c punkto reikalavimus.
3.   Taikant šio straipsnio 1 dalies a punktą, Sąjungos pilietis, kuris nebėra darbuotojas ar savarankiškai dirbantysis, išlaiko darbuotojo ar savarankiškai dirbančiojo statusą tokiais atvejais:
a)
asmuo laikinai negali dirbti dėl ligos ar nelaimingo atsitikimo;
b)
asmuo yra tinkamai užregistruotas bedarbis ne savo noru po to, kai išdirbo daugiau kaip vienerius metus ir yra užregistruotas kaip ieškantis darbo atitinkamame įdarbinimo biure;
c)
asmuo yra tinkamai užregistruotas bedarbis ne savo noru po to, kai dirbo pagal terminuotą darbo sutartį trumpiau kaip vienerius metus arba tapo bedarbiu ne savo noru per pirmuosius dvylika mėnesių ir yra užregistruotas kaip ieškantis darbo atitinkamame įdarbinimo biure. Tokiu atveju darbuotojo statusas išsaugomas ne trumpiau kaip šešis mėnesius;
d)
asmuo mokosi profesijos. Išskyrus atvejus, kai asmuo yra bedarbis ne savo noru, darbuotojo statusui išsaugoti būtina, kad mokymasis būtų susijęs su ankstesniu darbu.
4.   Nukrypstant nuo šio straipsnio 1 dalies d punkto ir 2 dalies, teisę gyventi šalyje kaip Sąjungos piliečio, atitinkančio šio straipsnio 1 dalies c punkto reikalavimus, šeimos nariai turi tik sutuoktinis, registruotas partneris, nurodytas 2 straipsnio 2 dalies b punkte, ir išlaikomi vaikai. 3 straipsnio 2 dalis taikoma asmens ir jo sutuoktinio ar registruoto partnerio išlaikomiems tiesioginiams giminaičiams, esantiems aukščiau pagal giminystės liniją.“
Direktyvos 2004/38 12 straipsnyje „Gyvenimo šalyje teisės išlikimas šeimos nariams mirus arba išvykus Sąjungos piliečiui“ nustatyta:
„1.   Nepažeidžiant antros pastraipos, Sąjungos piliečio mirtis ar išvykimas iš priimančiosios valstybės narės neturi įtakos jo šeimos narių, kurie yra valstybės narės piliečiai, gyvenimo šalyje teisei.
Prieš įgydami nuolatinio gyvenimo teisę atitinkami asmenys turi atitikti 7 straipsnio 1 dalies a, b, c arba d punktuose nustatytus reikalavimus.
2.   Nepažeidžiant antros pastraipos, Sąjungos piliečio mirtis neturi įtakos jo šeimos narių, kurie nėra valstybės narės piliečiai ir kurie kaip šeimos nariai gyveno priimančiojoje valstybėje narėje bent vienerius metus iki Sąjungos piliečio mirties, gyvenimo šalyje teisei.
Prieš įgydami nuolatinio gyvenimo šalyje teisę atitinkami asmenys turi įrodyti, kad yra darbuotojai arba savarankiškai dirbantieji arba kad jie turi pakankamai išteklių sau ir savo šeimos nariams, kad per savo gyvenimo šalyje laikotarpį netaptų našta priimančiosios valstybės narės socialinės paramos sistemai ir priimančioje valstybėje narėje turi visavertį sveikatos draudimą arba kad jie yra priimančiojoje valstybėje narėje jau sukurtos šiuos reikalavimus atitinkančio asmens šeimos nariai. Pakankami ištekliai – tai 8 straipsnio 4 dalyje apibrėžti ištekliai.
Tokie šeimos nariai išlaiko teisę gyventi šalyje išskirtinai sau asmeniškai.
3.   Sąjungos piliečio išvykimas iš priimančiosios valstybės narės arba jo mirtis nereiškia teisės gyventi šalyje praradimo jo vaikams ar tėvams, kuriuos globoja vaikai, neatsižvelgiant į pilietybę, jei vaikai gyvena priimančiojoje valstybėje narėje ir mokosi švietimo įstaigoje, iki jų mokslų užbaigimo.“
Direktyvos 2008/38 13 straipsnyje „Gyvenimo šalyje teisės išlikimas šeimos nariams skyrybų, santuokos anuliavimo ar registruotos partnerystės nutraukimo atvejais“ įtvirtinta:
„1.   Nepažeidžiant antros pastraipos, Sąjungos piliečio išsiskyrimas, santuokos panaikinimas ar jo registruotos partnerystės pagal 2 straipsnio 2 dalies b punktą nutraukimas neturi įtakos jo šeimos narių, kurie yra valstybės narės piliečiai, gyvenimo šalyje teisei.
Prieš įgydami nuolatinio gyvenimo teisę atitinkami asmenys turi atitikti 7 straipsnio 1 dalies a, b, c arba d punktuose nustatytus reikalavimus.
2.   Nepažeidžiant antros pastraipos, Sąjungos piliečio išsiskyrimas, santuokos panaikinimas ar jo registruotos partnerystės pagal 2 straipsnio 2 dalies b punktą nutraukimas neturi įtakos jo šeimos narių, kurie nėra valstybės narės piliečiai, jei:
a)
iki skyrybų, santuokos panaikinimo ar registruotos partnerystės [pagal 2 straipsnio 2 dalies b punktą] nutraukimo proceso pradžios santuoka ar registruota partnerystė truko ne trumpiau kaip trejus metus, įskaitant vienerius metus priimančiojoje valstybėje narėje, arba
b)
sutuoktinių arba partnerių pagal 2 straipsnio 2 dalies b punktą sutarimu arba teismo nutarimu sutuoktinis arba partneris globoja Sąjungos piliečio vaikus, arba
c)
tai apsprendė ypač sunkios aplinkybės, pvz., smurtas šeimoje, išlaikant santuoką arba registruotą partnerystę, arba
d)
sutuoktinių arba partnerių pagal 2 straipsnio 2 dalies b punktą sutarimu arba teismo nutarimu, sutuoktinis arba partneris, kuris nėra valstybės narės pilietis, turi globoti nepilnametį vaiką, jei teismas nusprendė, kad tai turi būti atliekama priimančiojoje valstybėje narėje, ir tiek ilgai, kiek reikia.
Prieš įgydami nuolatinio gyvenimo teisę atitinkami asmenys turi įrodyti, kad yra darbuotojai arba savarankiškai dirbantieji arba kad jie turi pakankamai išteklių sau ir savo šeimos nariams, kad per savo gyvenimo šalyje laikotarpį netaptų našta priimančiosios valstybės narės socialinės paramos sistemai ir priimančioje valstybėje narėje turi visavertį sveikatos draudimą arba kad jie yra priimančiojoje valstybėje narėje jau sukurtos šiuos reikalavimus atitinkančio asmens šeimos nariai. Pakankami ištekliai – tai 8 straipsnio 4 dalyje apibrėžti ištekliai.
Tokie šeimos nariai išlaiko savo teisę gyventi šalyje išskirtinai asmeniškai.“
Direktyvos 2008/38 IV skyriaus „Nuolatinio gyvenimo šalyje teisė“ 16 straipsnis „Bendra taisyklė Sąjungos piliečiams ir jų šeimos nariams“ suformuluotas taip:
„1.   Sąjungos piliečiai, kurie priimančiojoje valstybėje narėje legaliai gyveno ištisinį penkerių metų laikotarpį, turi nuolatinio gyvenimo joje teisę. Šiai teisei netaikomi III skyriuje numatyti reikalavimai.
2.   Šio straipsnio 1 dalis taip pat taikoma šeimos nariams, kurie nėra valstybės narės piliečiai ir legaliai gyveno priimančiojoje valstybėje narėje su Sąjungos piliečiu ištisinį penkerių metų laikotarpį.
3.   Gyvenimo šalyje tęstinumas nenutrūksta dėl trumpalaikių išvykų, ne ilgesnių kaip šeši mėnesiai per metus, arba ilgesnių išvykų, susijusių su privalomąja karine tarnyba, ar vienos ne ilgesnės kaip 12 mėnesių iš eilės išvykos dėl svarbių priežasčių, pvz., nėštumo ir gimdymo, sunkios ligos, studijų ar profesinio parengimo, arba paskyrimo į kitą valstybę narę arba trečiąją šalį.
4.   Įgyta nuolatinio gyvenimo šalyje teisė gali būti prarasta tik išvykus iš priimančiosios valstybės narės ilgesniam kaip dveji metai iš eilės laikotarpiui.“
Minėtos direktyvos 17 straipsnyje „Išimtys priimančiojoje valstybėje narėje nebedirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams“ šiems darbuotojams ir jų šeimos nariams numatyta teisė į nuolatinį gyvenimą priimančiojoje valstybėje narėje nepasibaigus ištisiniui penkerių metų gyvenimo šalyje laikotarpiui.
Direktyvos 2008/38 to paties IV skyriaus 18 straipsnyje „Nuolatinio gyvenimo šalyje teisės įgijimas tam tikriems šeimos nariams, kurie nėra valstybės narės piliečiai“ numatyta:
„Nepažeidžiant 17 straipsnio, Sąjungos piliečio, kuriam taikomos 12 straipsnio 2 dalis ir 13 straipsnio 2 dalis, šeimos nariai, atitinkantys ten nustatytus reikalavimus, įgyja nuolatinio gyvenimo šalyje teisę legaliai išgyvenę priimančiojoje valstybėje narėje penkerius metus iš eilės.“
Jungtinės Karalystės teisė
2006 m. Imigracijos (Europos ekonominėje erdvėje) taisyklės (
Immigration (European Economic Area) Regulations 2006
, toliau – 2006 m. taisyklės) įsigaliojo 2006 m. balandžio 30 d. ir jomis Jungtinės Karalystės teisėje įgyvendinamos Direktyvos 2004/38 nuostatos.
2006 m. taisyklių 10 straipsnyje nustatyta:
„1.   Šiose taisyklėse „šeimos narys, išsaugojęs teisę gyventi šalyje“, nepažeidžiant 8 dalies nuostatų, – tai, asmuo, atitinkantis 2, 3, 4 ar 5 dalyse įtvirtintas sąlygas.
<...>
5.   Šios dalies sąlygos tenkinamos, jeigu asmuo:
a)
nebėra teisę turinčio asmens šeimos narys dėl santuokos ar civilinės partnerystės su šiuo asmeniu pabaigos;
b)
santykių pabaigos dieną gyveno Jungtinėje Karalystėje, kaip tai numatyta šiose taisyklėse;
c)
tenkina 6 dalyje įtvirtintus reikalavimus; ir
d)
tenkina vieną iš šių reikalavimų:
i)
iki santuokos ar civilinės partnerystės nutraukimo proceso pradžios santuoka ar civilinė partnerystė truko mažiausiai trejus metus, iš kurių bent vienus metus santuokos ar civilinės partnerystės šalys gyveno Jungtinėje Karalystėje;
ii)
teisę turinčio asmens buvęs sutuoktinis ar civilinis partneris turi teisę gyventi šalyje turinčio asmens vaiko globos teisę;
iii)
teisę gyventi šalyje turinčio asmens buvęs sutuoktinis ar civilinis partneris turi teisę lankyti teisę gyventi šalyje turinčio asmens vaiką, o teismas nutarė, kad ši teisė turi būti įgyvendinama Jungtinėje Karalystėje; arba
iv)
teisė gyventi Jungtinėje Karalystėje asmeniui turi būti suteikta dėl ypač sunkių aplinkybių, pvz., jeigu jis pats ar kitas šeimos narys patyrė smurtą šeimoje, kol santuoka arba registruota partnerystė nebuvo nutrūkusi.
6.   Šioje dalyje numatyta sąlyga, kad asmuo:
a)
nėra EEE [Europos ekonominės erdvės (EEE)] pilietis, o jeigu jis yra EEE pilietis, pagal 6 straipsnio nuostatas turi būti dirbantis pagal darbo sutartį, savarankiškai dirbantis ar turėti pakankamai lėšų pragyvenimui; arba
b)
yra a punkte nurodyto asmens šeimos narys.
<...>“
2006 m. taisyklių 15 straipsnyje „Teisė nuolat gyventi šalyje“ įtvirtinta:
„1.   Teisė nuolat gyventi Jungtinėje Karalystėje suteikiama šiems asmenims:
a)
EEE piliečiui, kuris gyveno Jungtinėje Karalystėje ištisiniu penkerių metų laikotarpiu, kaip numatyta šiose taisyklėse;
b)
EEE piliečio šeimos nariui, kuris pats nėra EEE pilietis, bet gyveno Jungtinėje Karalystėje su EEE piliečiu ištisiniu penkerių metų laikotarpiu, kaip numatyta šiose taisyklėse;
c)
darbuotojui arba savarankiškai dirbančiam asmeniui, nutraukusiam veiklą;
d)
darbuotojo arba savarankiškai dirbančio asmens, kuris nutraukė veiklą, šeimos nariui;
e)
asmeniui, kuris buvo darbuotojo arba savarankiškai dirbančio asmens šeimos narys, jeigu:
i)
darbuotojas arba savarankiškai dirbantis asmuo mirė;
ii)
šeimos narys su juo gyveno iki pat jo mirties; ir
iii)
darbuotojas arba savarankiškai dirbantis asmuo iki pat mirties gyveno Jungtinėje Karalystėje mažiausiai dvejus metus iš eilės arba jis mirė dėl nelaimingo atsitikimo darbe ar dėl profesinės ligos;
f)
asmeniui, kuris:
i)
gyveno Jungtinėje Karalystėje ištisiniu penkerių metų laikotarpiu, kaip numatyta šiose taisyklėse; ir
ii)
šio laikotarpio pabaigoje buvo šeimos narys, išsaugojęs teisę gyventi šalyje.
2.   Pagal šią taisyklę įgyta teisė nuolat gyventi šalyje prarandama tik išvykus iš Jungtinės Karalystės ilgesniam kaip dvejų metų ištisiniam laikotarpiui.
<...>“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
O. A. Alarape ir O. A. Tijani, abu Nigerijos piliečiai, atitinkamai gimė 1970 m. liepos 9 d. ir 1988 m. vasario 28 d. Atvykę į Jungtinę Karalystę, 2004 m. liepos mėn. ir 2005 m. rugpjūčio mėn. jie gavo leidimus gyventi šalyje atitinkamai kaip kitos valstybės narės teritorijoje dirbančio Sąjungos piliečio sutuoktinė ir jaunesnis nei dvidešimt vienų metų arba išlaikomas tiesioginės žemutinės linijos giminaitis; šių leidimų galiojimas baigėsi 2009 m. vasario 17 dieną.
Gyvendama Jungtinėje Karalystėje O. A. Alarape, kaip savarankiškai dirbantis asmuo, dirbo ne visą darbo dieną ir per mėnesį uždirbdavo apie 1600 GBP. Ji mokėjo mokesčius ir socialinio draudimo įmokas.
Nuo atvykimo į Jungtinę Karalystę O. A. Tijani mokėsi dieniniame skyriuje, pirmiausia mokykloje, vėliau studijavo Londono „Metropolitan“ universitete ir galiausiai Londono „South Bank“ universitete. Prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateikimo Teisingumo Teismui dieną formaliai jis buvo priimtas į Edinburgo universitetą doktorantūros studijoms. Studijų metu jis planavo gyventi Edinburge (Jungtinė Karalystė). Nuo 2006 m. iki 2008 m. jis dirbo ne visą darbo dieną.
2010 m. sausio 29 d.
Secretary of State
atmetė apeliantų pagrindinėje byloje prašymą, kuriuo siekta įgyti teisę nuolat gyventi Jungtinėje Karalystėje remiantis Direktyva 2004/38, o tų pačių metų vasario 16 d. O. A. Alarape išsiskyrė.
Apeliantų pagrindinėje byloje dėl šio
Secretary of State
sprendimo pateiktą skundą
First-tier Tribunal (Immigration and Asylum Chamber)
atmetė nusprendęs, kad jie neįrodė, anot šio teismo, kad jų šeimos narys, Sąjungos pilietis, Jungtinėje Karalystėje atitinkamą laiką naudojosi iš EB sutarties kildintinomis teisėmis, nes šuo klausimu pateikti įrodymai patvirtino tik tai, kad suinteresuotasis asmuo buvo samdomas darbuotojas nuo 2004 m. balandžio mėnesio iki 2006 m. balandžio mėnesio. Šis teismas taip pat atmetė apeliantų pagrindinėje byloje argumentus, kad, pirma, A. O. Alarape po skyrybų įgijo teisę apsigyventi šalyje ir, antra, šiuo sprendimu atmesti prašymą buvo pažeista jų pagrindinė teisė į privatų ir šeimos gyvenimą.
Apeliaciniame procese dėl šio
First-tier Tribunal (Immigration and Asylum Chamber)
sprendimo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme apeliantai pagrindinėje byloje pirmą kartą rėmėsi Reglamento Nr. 1612/68 12 straipsniu grindžiamu argumentu.
Anot prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo, gali būti, kad
First-tier Tribunal (Immigration and Asylum Chamber)
padarė teisės klaidą, nes pagrindinėje byloje neišnagrinėjo klausimo dėl Reglamento Nr. 1612/68 12 straipsnio taikymo. Šiuo atžvilgiu jis pažymi, kad šį klausimą dėl taikymo teismas turėjo išnagrinėti savo iniciatyva, todėl aplinkybė, kad apeliantai pagrindinėje byloje nesirėmė šiuo straipsniu pirmojoje instancijoje, nėra reikšminga šiame procese.
Šiomis aplinkybėmis
Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar tam, kad vienas iš tėvų turėtų faktiškai vaiką prižiūrinčio vieno iš tėvų statusą ir galėtų įgyti išvestinę teisę gyventi šalyje, susijusią su tuo, kad vyresnis negu 21 metų vaikas naudojasi teise į mokslą pagal Reglamento Nr. 1612/68 12 straipsnį <...>, būtina, kad toks vaikas:

būtų išlaikomas tokio vieno iš tėvų;

gyventų su tokiu vienu iš tėvų; ir

gautų moralinę paramą iš tokio vieno iš tėvų?
2.
Jeigu tam, kad galėtų pasinaudoti tokia išvestine teise gyventi šalyje, vienas iš tėvų neprivalo įrodyti, kad yra visos trys pirma nurodytos aplinkybės, ar pakanka įrodyti, kad tėra viena arba dvi iš šių aplinkybių?
3.
Ar kalbant apie [pirmojo klausimo b reikalavimą] gali būti laikoma, kad pilnametis studijuojantis vaikas tebegyvena su vienu iš tėvų (tėvais), net jeigu toks vaikas negyvena namuose studijų laikotarpiu (išskyrus atostogas ir kai kuriuos savaitgalius)?
4.
Ar kalbant apie [pirmojo klausimo c reikalavimą] būtina, kad vieno iš tėvų teikiama moralinė parama atitiktų tam tikrus kriterijus (t. y. fizinio arba kitokio artumo), ar pakanka, kad tokią paramą sudarytų įprastinis vieno iš tėvų ir pilnamečio vaiko emocinis ryšys?
5.
Jeigu asmuo turėjo teisę gyventi šalyje <...> pagal Reglamento Nr. 1612/68 12 straipsnį <...> nepertraukiamu ilgesniu nei penkerių metų laikotarpiu, ar į tokį gyvenimą turi būti atsižvelgiama sprendžiant, ar asmuo gali įgyti teisę nuolat gyventi šalyje pagal Direktyvos 2004/38 <…> IV skyrių „Nuolatinio gyvenimo šalyje teisė“ ir gauti leidimo gyventi šalyje kortelę pagal šios direktyvos 19 straipsnį?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmųjų keturių klausimų
Savo klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, kokius reikalavimus turi tenkinti vienas iš vyresnio nei 21 metų amžiaus vaiko, kuris pagal Reglamento Nr. 1612/68 12 straipsnį naudojasi teise į mokslą, tėvų, kad galėtų toliau naudotis išvestine teise gyventi šalyje pagal šį straipsnį.
Visų pirma reikia pažymėti, kad pilnametystė neturi tiesioginės įtakos teisėms, kurios vaikui suteikiamos pagal Reglamento Nr. 1612/68 12 straipsnį, kaip jį išaiškino Teisingumo Teismas, nes tiek šiame straipsnyje numatyta teisė į švietimą, tiek su ja susijusi vaiko teisė gyventi šalyje, atsižvelgiant į jų dalyką ir tikslą, išsaugoma, kol šis vaikas baigs mokslus (2010 m. vasario 23 d. Sprendimo
Teixeira
,
C-480/08, Rink. p. I-1107, 78
ir 79 punktai).
Be to, kadangi pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką į Reglamento Nr. 1612/68 12 straipsnio taikymo sritį patenka ir aukštojo mokslo studijos, vaikas gali baigti mokslus jau sulaukęs pilnametystės (žr. minėto Sprendimo
Teixeira
80 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Antra, kalbant apie išvestinę vieno iš tėvų teisę apsigyventi šalyje, pažymėtina, kad Teisingumo Teismas jau nusprendė, kad kai vaikai pagal Reglamento Nr. 1612/68 12 straipsnį turi teisę tęsti mokslus priimančiojoje valstybėje narėje, nors juos prižiūrintys tėvai gali netekti teisės gyventi šalyje, atsisakius tokiems tėvams suteikti galimybę gyventi priimančiojoje valstybėje narėje, kol jų vaikai mokosi, šie galėtų netekti Sąjungos teisės aktų leidėjo jiems pripažintos teisės (žr. 2010 m. vasario 23 d. Sprendimo
Ibrahim ir Secretary of State for the Home Department
,
C-310/08, Rink. p. I-1065
, 30 punktą).
Taip pat jau buvo nuspręsta: tai, kad atitinkamų vaikų tėvai per tą laiką santuoką nutraukė, kad vienas iš tėvų yra Sąjungos pilietis, tačiau nėra darbuotojas migrantas priimančiojoje valstybėje narėje, šiuo atžvilgiu neturi jokios reikšmės (žr. 2002 m. rugsėjo 17 d. Sprendimo
Baumbast ir R
,
C-413/99, Rink. p. I-7091
, 63 punktą ir minėto Sprendimo
Ibrahim ir Secretary of State for the Home Department
29 punktą).
Be to, kalbant apie išvestinę vieno iš tėvų, kuris turėjo prižiūrėti pilnametystės sulaukusį ir teisę tęsti mokslus priimančiojoje valstybėje narėje turintį vaiką, teisę apsigyventi šalyje, pažymėtina, kad Teisingumo Teismas jau buvo nusprendęs, jog nors laikoma, kad vaikas, sulaukęs pilnametystės, iš esmės gali patenkinti savo poreikius, tokio vieno iš tėvų teisė gyventi toje valstybėje vis dėlto gali būti pratęsta, jeigu vaikui ir toliau reikia, kad šalia būtų ir juo rūpintųsi vienas iš tėvų, kad jis galėtų tęsti ir baigti mokslus. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi įvertinti, ar taip iš tikrųjų yra pagrindinėje byloje (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
Teixeira
86 punktą).
Atvirkščiai, jeigu teisę pagal Reglamento Nr. 1612/68 12 straipsnį turinčiam asmeniui nebereikia, kad šalia būtų ir juo rūpintųsi vienas iš tėvų, kuris tai darė, kad jis galėtų tęsti ir baigti mokslus priimančiojoje valstybėje narėje, šio vieno iš tėvų išvestinė teisė apsigyventi šioje šalyje pasibaigia sulaukus pilnametystės (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
Teixeira
87 punktą).
Kaip pažymėjo generalinis advokatas savo išvados 35–37 punktuose, atsakymas į klausimą, ar pilnamečiam vaikui reikia, kad šalia būtų ir juo rūpintųsi vienas iš tėvų, kad jis galėtų tęsti ir baigti mokslus, yra fakto klausimas, kurį turi išsiaiškinti nacionalinis teismas. Šiuo atžvilgiu jis galėtų atsižvelgti į pagrindinės bylos aplinkybes ir konkrečius požymius, leidžiančius nustatyti realų poreikį, pavyzdžiui, vaiko amžių, gyvenimą su tėvais arba finansinės ar moralinės tėvų paramos poreikį, kad jis galėtų tęsti ir baigti mokslus.
Todėl į pirmuosius keturis klausimus reikia atsakyti taip: vienas iš pilnamečio vaiko, kuris pagal Reglamento Nr. 1612/68 12 straipsnį naudojasi teise į mokslą, tėvų gali toliau naudotis iš šio straipsnio kildintina teise gyventi šalyje, jeigu vaikui reikia, kad jis būtų šalia ir juo rūpintųsi tam, kad vaikas galėtų tęsti ir baigti savo mokslus, o tai atsižvelgęs į visas nagrinėjamos bylos aplinkybes turi įvertinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
Dėl penktojo klausimo
Penktuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar gali būti atsižvelgiama į Sąjungos piliečio šeimos narių, kurie nėra valstybės narės piliečiai, gyvenimo priimančiojoje valstybėje narėje laikotarpius remiantis vien Reglamento Nr. 1612/68 12 straipsniu, nors netenkinami teisės apsigyventi šalyje reikalavimai pagal Direktyvą 2004/38, sprendžiant, ar šie šeimos nariai gali įgyti teisę nuolat gyventi šalyje, kaip ji suprantama pagal šią direktyvą.
Šiuo atžvilgiu pažymėtina, kad Direktyvoje 2004/38 numatyti du skirtingi atvejai, kada Sąjungos piliečio šeimos nariai, kurie nėra valstybės narės piliečiai, gali įgyti teisę nuolat gyventi šalyje, kaip tai suprantama pagal šią direktyvą. Pirma, pagal minėtos direktyvos 16 straipsnio 2 dalį šio straipsnio 1 dalyje numatyta teisė nuolat gyventi šalyje taip pat taikoma minėtiems šeimos nariams, kurie legaliai gyveno priimančiojoje valstybėje narėje su šiuo Sąjungos piliečiu ištisiniu penkerių metų laikotarpiu. Tos pačios direktyvos 17 straipsnyje, laikantis tam tikrų sąlygų, numatytos išimtys priimančiojoje valstybėje narėje nebedirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams. Antra, Direktyvos 2004/38 18 straipsnyje numatyta, kad Sąjungos piliečio, kuriam taikomos 12 straipsnio 2 dalis ir 13 straipsnio 2 dalis, šeimos nariai, atitinkantys ten nustatytus reikalavimus, įgyja nuolatinio gyvenimo šalyje teisę legaliai išgyvenę priimančiojoje valstybėje narėje penkerius metus iš eilės.
Siekiant taikyti Direktyvos 2004/38 16 straipsnio 2 dalį, konstatuotina, kad Sąjungos piliečio šeimos nariai, kurie nėra valstybės narės piliečiai, teisę nuolat gyventi šalyje bet kuriuo atveju įgyja atsižvelgiant į tai, pirma, ar šis pilietis pats atitinka šios direktyvos 16 straipsnio 1 dalyje įtvirtintus reikalavimus, ir, antra, ar šie nariai išgyveno kartu su juo atitinkamą laikotarpį.
Kalbant apie reikalavimus, kuriuos turi atitikti Sąjungos pilietis, pažymėtina, kad dėl Direktyvos 2004/38 16 straipsnio 1 dalies Teisingumo Teismas, išanalizavęs šios direktyvos tikslus ir bendras bei konkrečiais aplinkybes, jau buvo nusprendęs, jog legalaus gyvenimo sąvoka, kuri apima šioje nuostatoje numatytus žodžius „legaliai gyventi“, suprantama kaip gyvenimas šalyje laikantis šioje direktyvoje, būtent jos 7 straipsnio 1 dalyje, numatytų reikalavimų, todėl gyvenimas šalyje, kai laikomasi valstybės narės teisės, tačiau ne Direktyvos 2004/38 7 straipsnio 1 dalyje numatytų reikalavimų, negali būti laikomas „legaliu“ gyvenimu, kaip tai suprantama pagal jos 16 straipsnio 1 dalį (2011 m. gruodžio 21 d. Sprendimo
Ziolkowski ir Szeja
,
C-424/10 ir C-425/10, Rink. p. I-14035, 46
ir 47 punktus).
Kalbant apie Sąjungos piliečio šeimos narių, kurie nėra valstybės narės piliečiai, teisę nuolat gyventi šalyje, pažymėtina, kad šio sprendimo 34 punkte nurodyta pareiga gyventi su šiuo piliečiu priimančiojoje valstybėje narėje atitinkamą laikotarpį reiškia, kad jie, kaip šį pilietį lydintys ar prie jo prisijungiantys, šeimos nariai būtinai tuo metu turi turėti teisę apsigyventi šalyje pagal Direktyvos 2004/38 7 straipsnio 2 dalį.
Darytina išvada, jog tam, kad Sąjungos piliečio šeimos nariai, kurie nėra valstybės narės piliečiai, pagal Direktyvos 2004/38 16 straipsnio 2 dalį įgytų teisę nuolat gyventi šalyje, galima atsižvelgti tik į šių narių gyvenimo šalyje laikotarpius, tenkinančius jos 7 straipsnio 2 dalyje numatytą reikalavimą.
Be to, darant nuorodą į Direktyvos 2004/38 12 straipsnio 2 dalį ir 13 straipsnio 2 dalį, šios direktyvos 18 straipsnyje nustatyti jame reglamentuojamos teisės nuolat gyventi šalyje apribojimai, nes, pirma, tokia teise apsigyventi gali naudotis tik Sąjungos piliečio šeimos nariai, kurie nėra valstybės narės piliečiai ir kurių teisė apsigyventi išlieka šio piliečio mirties, skyrybų, santuokos anuliavimo ar registruotos partnerystės nutraukimo atvejais, ir, antra, minėta teisė apsigyventi šalyje siejama su sąlyga, kad prieš įgydami nuolatinio gyvenimo šalyje teisę suinteresuotieji asmenys galės patys įrodyti, kad jie atitinka tokius pačius kaip Direktyvos 2004/38 7 straipsnio 1 dalies a, b, c arba d punktuose nustatytus reikalavimus.
Todėl galima atsižvelgti tik į gyvenimo šalyje laikotarpius, tenkinančius Direktyvoje 2004/38 numatytus reikalavimus, kad Sąjungos piliečio šeimos nariai, kurie nėra valstybės narės piliečiai, įgytų teisę nuolat gyventi šalyje, kaip tai suprantama pagal šią direktyvą.
Aplinkybė, kad Sąjungos piliečio šeimos narys, kuris nėra valstybės narės pilietis, gyveno valstybėje narėje vien remdamasis Reglamento Nr. 1612/68 12 straipsniu, negali būti reikšminga siekiant įgyti teisę nuolat gyventi šalyje, kaip ji suprantama pagal Direktyvą 2004/38.
Šios išvados negali paneigti ir išvada, pateikta 2010 m. spalio 7 d. Sprendime
Lassal
(
C-162/09, Rink. p. I-9217
), kad nuolatinio gyvenimo šalyje teisės įgijimo pagal Direktyvos 2004/38 16 straipsnio 1 dalį tikslais reikia atsižvelgti į ištisinio penkerių metų gyvenimo šalyje pagal ankstesnes Sąjungos teisės priemones laikotarpį iki šios direktyvos perkėlimo atitinkamoje valstybėje narėje datos.
Iš tikrųjų, pirma, kaip matyti iš šio sprendimo 33–39 punktų, Sąjungos piliečio šeimos nario, kuris nėra valstybės narės pilietis, teisės nuolat gyventi valstybėje narėje, kaip ji suprantama pagal Direktyvą 2004/38, įgijimo tikslais gali būti atsižvelgta vien į šioje direktyvoje numatytus reikalavimus atitinkančius laikotarpius.
Antra, pažymėtina, kad byloje, kurioje priimtas minėtas Sprendimas
Lassal
, nekilo diskusijų dėl to, ar suinteresuotasis asmuo turėjo „darbuotojo“ statusą, kaip jis suprantamas pagal Sąjungos teisę, ir ar jis tenkino Direktyvos 2004/38 7 straipsnio 1 dalies a punkte numatytą reikalavimą.
Žinoma, kadangi suinteresuotojo asmens gyvenimo atitinkamoje valstybėje narėje laikotarpiai buvo ankstesni nei Direktyva 2004/38, į juos galima atsižvelgti tik „pagal ankstesnes nei ši direktyva Sąjungos teisės priemones“. Tačiau šis minėto Sprendimo
Lassal
terminas turi būti aiškinamas atsižvelgiant į prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateiktus klausimus, susijusius ne su teisėto gyvenimo materialiaisiais reikalavimais, kaip jie suprantami pagal Direktyvos 2004/38 16 straipsnio 1 dalį, o su šiuos reikalavimus tenkinančių gyvenimo šalyje laikotarpių, įgytų iki minėtos direktyvos perkėlimo šioje valstybėje narėje datos, traktavimu.
Atvirkščiai, legalaus gyvenimo sąvoka, kuri apima Direktyvos 2004/38 16 straipsnio 1 dalyje numatytus žodžius „legaliai gyventi“, pirmą kartą analizuota minėtame Sprendime
Ziolkowski ir Szeja
.
Be kita ko, reikia priminti, kad Direktyva 2004/38, pirma, siekiama atsisakyti šio sektorinio ir fragmentiško teisės laisvai judėti ir apsigyventi požiūrio taikymo, kad būtų palengvintas naudojimasis šia teise, parengiant vieną teisės aktą, kuris susistemina ir pertvarko iki šios direktyvos galiojusius Sąjungos teisės aktus, ir, antra, ja numatyta laipsniškai taikoma sistema, kiek tai susiję su teise gyventi priimančiojoje valstybėje narėje, į kurią iš esmės perkelti įvairiuose iki šios direktyvos galiojusiuose Sąjungos teisės aktuose ir teismų praktikoje numatyti etapai ir sąlygos ir pagal kurią įgyjama teisė nuolat gyventi šalyje (žr. minėto Sprendimo
Ziolkowski ir Szeja
37 ir 38 punktus).
Tad terminas iki Direktyvos 2004/38 „galiojusiuose Sąjungos teisės aktuose“, kuris aptariamas minėto Sprendimo
Lassal
40 punkte, turi būti suprantamas kaip darantis nuorodą į teisės aktus, kurie šia direktyva buvo susisteminti, pertvarkyti ir panaikinti, o ne į tuos, kuriems, kaip antai Reglamento Nr. 1612/68 12 straipsniui, ji neturėjo jokios įtakos.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į penktąjį klausimą reikia atsakyti taip: negalima atsižvelgti į Sąjungos piliečio šeimos narių, kurie nėra valstybės narės piliečiai, gyvenimo priimančiojoje valstybėje narėje laikotarpius remiantis vien Reglamento Nr. 1612/68 12 straipsniu, kai netenkinami teisės apsigyventi šalyje reikalavimai pagal Direktyvą 2004/38, sprendžiant, ar šie šeimos nariai gali įgyti teisę nuolat gyventi šalyje, kaip ji pagal ją suprantama.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:

1.
Vienas iš pilnamečio vaiko, kuris pagal 1968 m. spalio 15 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1612/68 dėl laisvo darbuotojų judėjimo Bendrijoje, iš dalies pakeisto 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/38/EB, 12 straipsnį naudojasi teise į mokslą, tėvų gali toliau naudotis iš šio straipsnio kildintina teise gyventi šalyje, jeigu vaikui reikia, kad jis būtų šalia ir juo rūpintųsi tam, kad vaikas galėtų tęsti ir baigti savo mokslus, o tai atsižvelgęs į visas nagrinėjamos bylos aplinkybes turi įvertinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

2.
Negalima atsižvelgti į Sąjungos piliečio šeimos narių, kurie nėra valstybės narės piliečiai, gyvenimo priimančiojoje valstybėje narėje laikotarpius vien remiantis Reglamento Nr. 1612/68, iš dalies pakeisto Direktyva 2004/38, 12 straipsniu, kai netenkinami teisės apsigyventi šalyje reikalavimai pagal šią direktyvą, sprendžiant, ar šie šeimos nariai gali įgyti teisę nuolat gyventi šalyje, kaip ji pagal ją suprantama.

Parašai.
(
*1
)   Proceso kalba: anglų.