CELEX: 62008TJ0029
A dokumentumokhoz való hozzáférés
1049/2001/EK rendelet
A hozzáférés megtagadása
A Sabor folyó zárógátprojektjével kapcsolatos kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárásra vonatkozó dokumentumok
Az ellenőrzési, vizsgálati vagy auditálási tevékenység céljának védelmére vonatkozó kivétel
Környezeti információk
1367/2006/EK rendelet
Konkrét és egyedi vizsgálat lefolytatásának kötelezettsége
Nyomós közérdek

Jogi háttér

Az 1049/2001/EK rendelet
Az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság dokumentumaihoz való nyilvános hozzáférésről szóló, 2001. május 30‑i 1049/2001/EK
európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 145., 43. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 3. kötet, 331. o.) meghatározza
az ezen intézmények dokumentumaihoz való, az EK 255. cikkben szereplő hozzáférési jog elveit, feltételeit és korlátait.
Az 1049/2001 rendelet 2. cikke értelmében:
„(1) Bármely uniós polgár, valamint valamely tagállamban lakóhellyel, illetve létesítő okirat szerinti székhellyel rendelkező
természetes vagy jogi személy jogosult az intézmények dokumentumaihoz hozzáférni az e rendeletben meghatározott elvek, feltételek
és korlátok szerint.
[…]
(3) Ez a rendelet az intézmény birtokában lévő dokumentumokra vonatkozik, amely dokumentumokat az intézmény állított ki, vagy
azok hozzá érkeztek, és amelyek az Európai Unió tevékenységi területeire vonatkoznak.
[…]”
Az 1049/2001 rendelet 4. cikkének (2), (3) és (6) bekezdése – többek között – ekképp rendelkezik:
„(2) Az intézmények megtagadják a dokumentumokhoz való hozzáférést, ha a közzététel hátrányosan befolyásolná a következők
védelmét:
–        […]
–        bírósági eljárások és jogi tanácsadás,
–        ellenőrzések, vizsgálatok és könyvvizsgálatok célja,
kivéve, ha a közzétételhez nyomós közérdek fűződik.
(3) Az intézmény által belső használatra összeállított vagy az intézmény által kapott, olyan ügyre vonatkozó dokumentumhoz
való hozzáférést, amellyel kapcsolatosan az intézmény még nem hozott határozatot, meg kell tagadni, ha a dokumentum közzététele
az intézmény döntéshozatali eljárását súlyosan veszélyeztetné, kivéve, ha a közzétételhez nyomós közérdek fűződik.
Az érintett intézményen belüli tárgyalások és előzetes egyeztetések részét képező, belső használatra korlátozott, állásfoglalásokat
tartalmazó dokumentumokhoz való hozzáférést meg kell tagadni a döntés meghozatalát követően is, amennyiben a dokumentum közzététele
az intézmény döntéshozatali eljárását súlyosan veszélyeztetné, kivéve, ha a közzétételhez nyomós közérdek fűződik.
[…]
(6) Ha a kivételek bármelyike a kért dokumentumnak csak részeit érinti, a dokumentum fennmaradó részei közzétehetők.”

Az 1367/2006/EK rendelet
A környezeti ügyekben az információhoz való hozzáférésről, a nyilvánosságnak a döntéshozatalban történő részvételéről és az
igazságszolgáltatáshoz való jog biztosításáról szóló Aarhusi Egyezmény rendelkezéseinek a közösségi intézményekre és szervekre
való alkalmazásáról szóló, 2006. szeptember 6‑i 1367/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 264., 13. o.) (8) preambulumbekezdése
értelmében:
„A környezeti információ e rendelet szerinti meghatározása a környezet állapotára vonatkozó bármilyen jellegű információt
magában foglal. Ez a meghatározás, amely igazodik a környezeti információkhoz való nyilvános hozzáférésről és a 90/313/EGK
irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2003. január 28‑i 2003/4/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvben (HL L 41.,
[…] 26. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 7. kötet, 375. o.) elfogadott meghatározáshoz, az Aarhusi Egyezményben
foglaltakkal megegyező tartalommal bír. Az 1049/2001[…] rendeletben meghatározott »dokumentum« fogalma magában foglalja az
e rendelet értelmében vett környezeti információt is.”
Az 1367/2006 rendelet (15) preambulumbekezdése értelmében:
„Azokban az esetekben, amikor az 1049/2001/EK rendelet kivételekről rendelkezik, ezeket az e rendeletben foglalt különös rendelkezésekre
is figyelemmel a környezeti információ iránti kérelmekre is alkalmazni kell. [helyesen: ezeket a rendeletben foglalt, a környezeti
információkhoz való hozzáférés iránti kérelmekre vonatkozó különös rendelkezésekre figyelemmel kell alkalmazni] Az elutasítás
indokait a környezeti információhoz való hozzáférés vonatkozásában szigorúan kell értelmezni, tekintetbe véve azt a közérdeket,
amelyet az információ közzététele szolgál, és azt, hogy a kért információ a környezetbe jutó kibocsátásokra vonatkozik‑e.
[…]”
Az 1367/2006 rendelet 3. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Az 1049/2001[…] rendeletet alkalmazni kell a kérelmező által benyújtott, a közösségi intézmények és szervek birtokában levő
környezeti információhoz való hozzáférés iránti bármely kérelemre, a kérelmező állampolgársága, nemzetisége vagy lakóhelye
szerinti megkülönböztetés nélkül, illetve jogi személy esetében annak bejegyzett székhelye és tevékenysége tényleges központjának
helye szerinti megkülönböztetés nélkül.
[…]”
Az 1367/2006 rendelet „Kivételek alkalmazása környezeti információhoz való hozzáférés iránti kérelmekre” című 6. cikkének
(1) bekezdése értelmében:
„Az 1049/2001[…] rendelet 4. cikke (2) bekezdésének első és harmadik francia bekezdése esetében – a vizsgálatok, különösen
a közösségi jog esetleges megsértésével kapcsolatos vizsgálatok kivételével – a közzétételhez fűződő nyomós közérdek fennállását
kell megállapítani, amennyiben a kért információ a környezetbe való kibocsátásra vonatkozik. Az 1049/2001[…] rendelet 4. cikkében
szabályozott egyéb kivételek vonatkozásában az elutasítás indokait szűken kell értelmezni, figyelembe véve a közzétételhez
fűződő közérdeket, illetve azt, hogy a kért információ a környezetbe való kibocsátásra vonatkozik‑e.”

Tényállás
A felperes, a Liga para Protecção da Natureza (LPN) Lisszabonban (Portugália) székhellyel rendelkező portugál jogú egyesület,
a Plataforma Sabor Livre tagja, amely több, környezetvédelemmel foglalkozó nem kormányzati szervezetet (nksz) tömörít. E minőségében
a felperes figyelemmel kíséri a portugáliai Sabor folyón épülő zárógát építését (a továbbiakban: zárógátprojekt), különösen
annak felügyelete céljából, hogy az érintett fajok és természetes élőhelyek megfelelő védelemben részesüljenek a természetes
élőhelyek, valamint a vadon élő állatok és növények védelméről szóló, 1992. május 21‑i 92/43/EGK tanácsi irányelvből (HL L 206.,
7. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 2. kötet, 102. o.; a továbbiakban: élőhelyirányelv) tekintetében.
2003. április 22‑i levelében az LPN benyújtotta a 2003/4523. számon nyilvántartásba vett panaszt az Európai Közösségek Bizottsága
Környezetvédelmi Főigazgatóságához, amelyben azt állította, hogy a zárógátprojekt az élőhelyirányelvet megsértve károsítja
a „Morais” és a „Rios Sabor e Maçãs” közösségi jelentőségű természeti területeket.
A panaszt követően a Bizottság kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárást indított a Portugál Köztársasággal szemben,
és megkereste a portugál hatóságokat, hogy megvizsgálja, hogy a zárógátprojekt mennyiben sértheti a vadon élő madarak védelméről
szóló, 1979. április 2‑i 79/409/EGK tanácsi irányelvet (HL L 103., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 1. kötet,
98. o.) és az élőhelyirányelvet.
2007. március 27‑i levelében az LPN a panasz kezelésére vonatkozó információkhoz való hozzáférést, valamint a „Bizottság munkacsoportja”
által kidolgozott dokumentumokba, továbbá a Bizottság és a portugál hatóságok között váltott dokumentumokba való betekintést
kérelmezte a Környezetvédelmi Főigazgatóságtól.
2007. május 22‑i levelében a Környezetvédelmi Főigazgatóság elutasította az LPN által benyújtott, a dokumentumokhoz való hozzáférés
iránti kérelmet az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének harmadik francia bekezdése alapján, azon okból, hogy a szóban
forgó dokumentumok hozzáférhetővé tétele veszélyeztetné az EK 226. cikk értelmében megindított kötelezettségszegés megállapítása
iránti eljárás lefolytatását, amely eljárás keretében a Bizottságnak és a tagállamoknak a kölcsönös bizalom jegyében kell
együttműködniük a tárgyalások megkezdése és a jogvita megegyezéssel való megoldása érdekében. E levélben a Bizottság különösen
azt hangsúlyozta, hogy 2005. október 18‑án felszólító levelet küldött a portugál hatóságoknak, amelyre ez utóbbiak 2005. december
16‑án válaszoltak, ezt követően a kétoldalú tárgyalások a jogvita megoldása irányában folytatódtak.
2007. június 14‑i, a Bizottságnak címzett, ez utóbbi által 2007. június 22‑én nyilvántartásba vett levelében az LPN megismételte
a hozzáférés iránti kérelmét, és azt kérte, hogy a Bizottság gondolja újra elutasító határozatát.
2007. július 16‑i levelében a Bizottság tájékoztatta az LPN‑t arról a tényről, hogy az 1049/2001 rendelet 8. cikkének (2) bekezdése
értelmében tizenöt munkanappal meghosszabbítja a válaszadási határidőt, amely tehát 2007. augusztus 3‑án járt le.
2007. augusztus 3‑i levelében a Bizottság értesítette az LPN‑t, hogy a kért dokumentumok terjedelme okán sajnálatosan nem
tudott válaszolni a határidőn belül, és a Bizottság minden tőle telhetőt megtesz, hogy a lehető leggyorsabban végleges választ
adjon számára.
A portugál gazdasági miniszter által tett azon nyilvános bejelentést követően, miszerint a Bizottság lezárta, illetve éppen
lezárni készül a zárógátprojektre vonatkozó kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás alapjául szolgáló panasz ügyét,
az LPN 2007. szeptember 27‑én, illetve október 1‑jén két újabb levelet küldött a Bizottságnak.
2007. november 9‑i levelében a Környezetvédelmi Főigazgatóság lényegében azt a választ adta, hogy a Bizottság nem zárta le
a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárást, hanem ennek „igen fontos prioritást” biztosított a célból, hogy mihamarabb
lezárhassa értékelését. Tudatta továbbá, hogy „belső szabályainak” megfelelően a panasztevőt tájékoztatni fogják az ügy iratai
kezelésének előrehaladtáról, és a panasztevőnek alkalma lesz észrevételei megtételére, mielőtt a Bizottság e tekintetben határozna.
2007. november 22‑i levelében (a továbbiakban: vitatott határozat) a Bizottság válaszolt az LPN 2007. június 14‑i levelére,
és megerősítette a kért dokumentumokhoz való hozzáférés megtagadását.
A vitatott határozat alátámasztására a Bizottság lényegében arra hivatkozott, hogy a közötte és a portugál hatóságok közötti
levelezés tárgyát alkotó valamennyi dokumentum a Törvényszék által a T‑191/99. sz., Petrie és társai kontra Bizottság ügyben
2001. december 11‑én hozott ítéletben (EBHT 2001., II‑3677. o.) értelmezett 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének harmadik
francia bekezdésében előírt, az ellenőrzési, vizsgálati vagy auditálási tevékenység céljainak védelmére vonatkozó kivétel
alá tartozik.
A Bizottság többek között rámutatott, hogy a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás keretében a Bizottság és az
érintett tagállam között kölcsönös bizalomnak kell uralkodnia, hogy ezek számára olyan tárgyalási és egyeztetési eljárás megindítása
váljék lehetővé, amelynek célja a jogvita megegyezéssel való megoldása anélkül, hogy pert kellene indítani a Bíróság előtt.
A Bizottság azt is hangsúlyozta, hogy egyrészt a Bizottság és a portugál hatóságok közötti tárgyalások még folyamatban vannak,
másrészt pedig több alkalommal is sor került, illetve sor fog kerülni találkozókra és az álláspontok egyeztetésére a zárógátprojekt
környezetre gyakorolt hatása értékelésének céljából. A Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a kért dokumentumok közzététele
sértheti a Bizottságnak a feltételezett jogsértés kezelésére irányuló lehetőségeit, tekintettel arra, hogy e hozzáférhetővé
tétel alkalmas arra, hogy veszélyeztesse a jogvitának a portugál hatóságokkal való megegyezés útján történő, azelőtti megoldását,
hogy az ügy a Bíróság elé kerülne. A Bizottság megállapította továbbá, hogy az 1049/2001 rendelet 4. cikkének (6) bekezdése
értelmében a szóban forgó dokumentumok tekintetében nem lehetséges a „részleges hozzáférés”, mivel a hivatkozott kivétel e
dokumentumok mindegyikére vonatkozik.
Egyébiránt az 1049 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének utolsó mondata szerinti, esetleges „nyomós közérdeket” illetően a Bizottság
úgy ítélte meg, hogy az nem állt fenn. Véleménye szerint az 1367/2006 irányelv 6. cikkének (1) bekezdése, amely szerint a
közzétételhez fűződő nyomós közérdek fennállását kell megállapítani, amennyiben a kért információk a környezetbe való kibocsátásra
vonatkoznak, nem alkalmazható a közösségi jog esetleges megsértésével kapcsolatos olyan vizsgálatokra, mint amelyről a jelen
ügyben szó van. A Bizottság pontosította, hogy az élőhelyirányelv súlyos megsértésének veszélye sem minősül ilyen érdeknek,
mivel kizárólag a Bíróságnak van hatásköre annak megállapítására, hogy az érintett tagállam megsértette kötelezettségeit az
EK‑szerződés értelmében. A Bizottság szerint a kért dokumentumok közzététele e tekintetben nem segítené a tájékozódást, mivel
a Bíróság nem oldotta meg véglegesen ezt a kérdést.
2008. január 7‑i levelében az LPN az 1049/2001 rendeletre hivatkozva azt kérte a Bizottságtól, hogy közölje vele a Környezetvédelmi
Főigazgatóság „2007. november 22‑i” levelében említett „belső szabályokat”, a célból, hogy „jobban tudja vizsgálni és követni”
a panasz kezelését.
2008. január 18‑án, tehát a vitatott határozat elleni jelen kereset benyújtásának napján, a Környezetvédelmi Főigazgatóság
közölte az LPN‑nel azon szándékát, hogy javasolja a Bizottságnak, hogy a panaszára vonatkozó vizsgálatot a zárógátprojektre
vonatkozó kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárásban zárja le, és felhívta, hogy a levél kézhezvételétől számított
három hónapos határidőn belül tegye meg az általa relevánsnak minősített észrevételeket.
2008. február 6‑i, a Környezetvédelmi Főigazgatóságnak címzett levelében az LPN megismételte a kötelezettségszegés megállapítása
iránti eljárás aktái között található dokumentumokhoz, valamint a Bizottságnak a Környezetvédelmi Főigazgatóság 2007. november
9‑i levelében említett „belső szabályaihoz” való hozzáférésre irányuló kérelmét, amelyek megismerése szerinte szükséges volt
a meghallgatásához való joga hatékony gyakorlásához és a „releváns észrevételei” megtételéhez. Az LPN továbbá azt kérte, hogy
a válaszadásra nyitva álló egy hónapos határidő számítása csak azt követően kezdődjön, hogy kézhez vette a kért pontosításokat
és a kérelmezett dokumentumokat.
2008. február 19‑i, a Bizottságnak címzett levelében az LPN megismételte a Bizottság egyedi „belső szabályaihoz” való hozzáférésre
irányuló kérelmét.
2008. február 27‑én az LPN beadványt intézett a Bizottsághoz, amelyben a panasza vizsgálatának lezárására vonatkozó technikai,
alaki és jogi kifogásokat emelt.
2008. március 4‑i levelében az LPN pontosította a 2008. február 27‑i beadványában tett észrevételeket.
2008. április 3‑án a Bizottság lényegében azt tudatta az LPN‑nel, hogy először is a 2008. február 28‑i ülésén lezárta a zárógátprojektre
vonatkozó panaszának vizsgálatát, másodszor, a közösségi jogsértési eljárásokban a panasztevők nem részesülnek a dokumentumokhoz
való „különleges” hozzáférésben, következésképpen az 1049/2001 rendeletben előírt, általános hozzáférési jogra kell hivatkozniuk,
harmadsorban pedig, mivel a Bizottság lezárta a panasz vizsgálatát, a hivatkozott rendelet 4. cikke (2) bekezdésének harmadik
francia bekezdésében előírt kivétel már nem alkalmazható, ily módon a kért dokumentumok átadhatók számára, feltéve, hogy nem
esnek e rendelet értelmében más kivétel alá. E tekintetben a Bizottság a dokumentumok „Az ügy aktáiban szereplő dokumentumok
felsorolása” című jegyzékét csatolta. Végül a Bizottság kifejtette azokat az indokokat, amelyek miatt a környezetvédelemre
vonatkozó hatályos közösségi szabályozásra tekintettel úgy ítélte meg, hogy nem folytatja a panasz kivizsgálását.
Ezt követően az LPN a Bizottság által közölt, „Az ügy aktáiban szereplő dokumentumok felsorolásában” található egyes dokumentumokhoz
való hozzáférést kérte.
A Törvényszék Hivatalához 2008. május 9‑én benyújtott, és T‑186/08. számon nyilvántartásba vett keresetlevelében az LPN keresetet
nyújtott be – többek között – a Bizottságnak a panasz vizsgálatának lezárásáról szóló 2008. február 28‑i határozatával szemben.
2008. június 20‑án az LPN betekinthetett a Környezetvédelmi Főigazgatóság irataiba, és hozzáférést kapott bizonyos kérelmezett
dokumentumok tartalmához.
2008. július 11‑i levelében az LPN megismételte azon dokumentumokhoz való hozzáférése iránti kérelmét, amelyek tartalmát számára
nem, vagy csak részben tették közzé.
2008. október 24‑i, SG.E.3/MIB/psi D(2008) 8639. sz. levelében (a továbbiakban: 2008. október 24‑i határozat) a Bizottság
először is engedélyezte az LPN számára az e levélhez csatolt jegyzékben szereplő 21 dokumentum tartalmához való hozzáférést.
Ezt követően a szóban forgó jegyzékben szereplő 16 más dokumentum tartalmához való részletes hozzáférést engedélyezett. Végül
megtagadta az LPN‑től a hozzáférést az e jegyzékben szereplő 10 másik dokumentumhoz (lásd a 2008. október 24‑i határozat 2.1–2.3 pontját).
A bizonyos dokumentumokhoz vagy dokumentumok bizonyos részeihez való hozzáférés engedélyezése megtagadásának alátámasztására
az 1049/2001 rendelet 4. cikke (3) bekezdésének második albekezdésében előírt, a döntéshozatali eljárás védelmére vonatkozó
kivételre hivatkozott, egy dokumentum bizonyos szakaszainak kivételével, amelyek tekintetében az ugyanezen rendelet 4. cikke
(2) bekezdésének második francia bekezdésében előírt, a bírósági eljárások védelmére vonatkozó kivételre is hivatkozott (lásd
a 2008. október 24‑i határozat 2.4.1 és 2.4.2 pontját).
2008. november 7‑i levelében a Bizottság két további dokumentumot küldött az LPN számára.
A T‑168/08., LPN kontra Bizottság ügyben 2009. szeptember 7‑én hozott végzésében (az EBHT‑ban nem tették közzé) a Törvényszék
mint elfogadhatatlant elutasította az LPN‑nek a fenti 30. pontban hivatkozott keresetét a panasz vizsgálatát lezáró 2008.
február 28‑i bizottsági határozat megsemmisítésére vonatkozó részében.

Eljárás és a felek kereseti kérelmei
Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2008. január 18‑án benyújtott keresetlevelével az LPN előterjesztette a jelen keresetet.
A Dán Királyság, a Finn Köztársaság és a Svéd Királyság a Törvényszék Hivatalához 2008. május 8‑án, 19‑én, illetve 20‑án benyújtott
beadványában azt kérte, hogy beavatkozóként részt vehessen a jelen eljárásban az LPN kérelmeinek támogatása céljából. 2008.
július 8‑i végzésével a Törvényszék harmadik tanácsának elnöke megengedte e beavatkozásokat. A Finn Köztársaság 2008. augusztus
27‑én, a Dán Királyság, valamint a Svéd Királyság pedig 2008. szeptember 22‑én nyújtotta be beadványát. A Bizottság az e beadványokra
vonatkozó észrevételeit 2009. február 5‑én nyújtotta be.
A beavatkozók által támogatott LPN azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        helyezze hatályon kívül a vitatott határozatot;
–        a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
A Bizottság az ellenkérelmében azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        utasítsa el a keresetet;
–        a felperest kötelezze a költségek viselésére.
A Törvényszék Hivatalához 2008. november 25‑én benyújtott külön beadványában a Bizottság azt kérte, hogy a Törvényszék állapítsa
meg, hogy „a jelen kereset okafogyottá vált a közzétett dokumentumokat illetően, mivel az [LPN‑nek] megszűnt az eljáráshoz
fűződő érdeke”, „a jelen kereset tárgya módosult”, és „e körülményekre tekintettel és az eljárási szabályzat 113. cikke értelmében
a jelen keresetről már nem szükséges határozni”.
Az LPN és a beavatkozók e kérelemre vonatkozó észrevételeiket a kitűzött határidőn belül benyújtották.
A Bizottság okafogyottság megállapítása iránti kérelmére tett észrevételeiben az LPN azt kérte, hogy a Törvényszék az eljárási
szabályzata 64. cikke szerinti pervezető intézkedés jogcímén hívja fel a Bizottságot az LPN számára nem, vagy csak részben
hozzáférhetővé tett dokumentumok benyújtására.
A Törvényszék (harmadik tanács) az előadó bíró jelentése alapján úgy döntött, hogy megnyitja az eljárás szóbeli szakaszát.
2010. július 12‑i levelében a Törvényszék az eljárási szabályzat 64. cikke szerinti pervezető intézkedések keretében felhívta
az feleket bizonyos dokumentumok benyújtására, valamint arra, hogy írásbeli kérdésekre írásban válaszoljanak. E felek a felhívásnak
eleget tettek, azon kért dokumentumok összességét azonosító jegyzéket benyújtva, amelyekhez az eljárás során az LPN teljes
vagy részleges hozzáférését engedélyezték, továbbá a kérdésekre a kitűzött határidőn belül válaszoltak. A Törvényszék továbbá
azt kérte, hogy valamennyi fél nyilatkozzon a tárgyaláson a jogvita megoldása tekintetében azon esetleges következtetésekről,
amelyek a Bíróságnak a C‑139/07. P. sz., Bizottság kontra Technische Glaswerke Ilmenau ügyben, illetve a C‑28/08. P. sz.,
Bizottság kontra Bavarian Lager ügyben 2010. június 29‑én hozott ítéletéből (az EBHT‑ban még nem tették közzé) vonhatók le.
A felek szóbeli előterjesztéseit és a Törvényszék kérdéseire adott válaszait a Törvényszék a 2010. október 5‑i tárgyaláson
hallgatta meg.
A tárgyaláson a Törvényszék kérdéseire adott válaszában az LPN visszavonta a 2008. október 24‑i határozat jogszerűségének
vizsgálatára irányuló kérelmét, valamint az 1049/2001 rendelet 8. cikkének (1) bekezdésében előírt határidő megsértésén alapuló
harmadik jogalapját, azon fenntartás mellett, hogy a Törvényszék figyelembe veszi a vitatott határozat késedelmes jellegét
a költségekre vonatkozó határozatában. Az LPN elfogadta továbbá, hogy a jogvita tárgya azon dokumentumokra és azon dokumentumkivonatokra
korlátozódjon, amelyekhez még nem kapott hozzáférést, feltéve, hogy a Bizottságot kötelezik a jogvita azon részével kapcsolatos
költségek viselésére, amelyről a Törvényszék nem fog rendelkezni. A felek e nyilatkozatai bekerültek a tárgyalásról készült
jegyzőkönyvbe.
A Finn Köztársaság és az LPN által a Törvényszék Hivatalához 2010. október 19‑én, illetve 20‑án benyújtott, a tárgyalás jegyzőkönyvének
kijavítására irányuló kérelmet követően a Törvényszék 2010. november 16‑i végzésében úgy határozott, hogy újból megnyitja
az eljárás szóbeli szakaszát. Miután a hivatkozott kérelmek tekintetében meghallgatta a többi felet, a Törvényszék kijavította
a tárgyalás jegyzőkönyvét, és a szóbeli szakasz lezárult.

A jogkérdésről

Az okafogyottság megállapítása iránti kérelemről
A felek érvei
A Bizottság arra emlékeztet, hogy 2008. április 3‑i levelében tájékoztatta az LPN‑t arról a tényről, hogy az elutasításnak
az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdése harmadik francia bekezdése szerinti indoka már nem volt alkalmazható, és hogy
megküldte számára a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás aktái között szereplő dokumentumok jegyzékét a célból,
hogy gyakorolni tudja a dokumentumokhoz való hozzáférésének jogát. A Bizottság továbbá azt állítja, hogy ezt követően az LPN
hozzáférhetett bizonyos kért dokumentumokhoz, és megerősítő kérelmet nyújtott be azon dokumentumok tekintetében, amelyekhez
a hozzáférést részben vagy egészben megtagadták. A Bizottság hangsúlyozza, hogy az e kérelemre adott válaszként fogadta el
a 2008. október 24‑i határozatot. Végül a Bizottság rámutat, hogy 2008. november 7‑i levelében két további dokumentumot megküldött
az LPN számára.
A Bizottság mindebből arra a következtetésre jut, hogy egyrészt a jelen kereset tárgyát módosította az a tény, hogy engedélyezte
a kért dokumentumok nagy részéhez való hozzáférést, és másrészt, a teljes vagy részleges megtagadás tárgyát alkotó dokumentumokat
illetően, a megtagadás indokai már nem voltak azonosak a vitatott határozatban hivatkozottakkal. Következésképpen a részben
vagy egészben közzétett dokumentumokat illetően az LPN elveszítette az e határozat megsemmisítéséhez fűződő érdekét, ugyanis
e megsemmisítésből semmiféle további előnye nem származna.
A beavatkozók által támogatott LPN az okafogyottság megállapítása iránti kérelem elutasítását kéri.
Az LPN elsődlegesen arra hivatkozik, hogy a közzétett dokumentumokat csak késedelmesen közölték vele, elégtelen indokolás,
nevezetesen azon tény alapján, hogy a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás már befejeződött, ugyanakkor a hivatkozott
dokumentumokhoz való hozzáférés szükséges volt ezen eljárás során ahhoz, hogy eredményesen hivatkozhasson álláspontjára, és
el lehessen kerülni a jelen keresetet. Ugyanakkor, mivel megismerte e dokumentumok tartalmát, nem ellenzi, hogy a jelen jogvita
tárgya a még nem, vagy csak részben közzétett dokumentumokra korlátozódjon, feltéve, ha a Bizottságot kötelezik a jogvita
okafogyottá vált része költségeinek viselésére. A tárgyalás során egyetértését fejezte ki a jogvita tárgyának hasonló korlátozása
tekintetében, ami a tárgyalás jegyzőkönyvében rögzítésre került (lásd fentebb, 46. pont).
Továbbá, azon dokumentumok vonatkozásában, amelyekhez a hozzáférést részben vagy egészben megtagadták tőle, az LPN fenntartja
a vitatott határozat megsemmisítése iránti kérelmét. E tekintetben vitatja, hogy a jogvita tárgya és a megtagadás indokai
módosultak volna. Megítélése szerint a Bizottság nem módosíthatja az eljárás során a hivatkozott indokokat pusztán a célból,
hogy el lehessen kerülni a vitatott határozat jogszerűségének vizsgálatát. Azt állítja továbbá, hogy továbbra is érdeke fűződik
a még nem vagy csak részben közzétett dokumentumok közléséhez, valamint az azon indokokra vonatkozó kellőképpen indokolt válaszhoz,
amelyek miatt a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás során megtagadták tőle a hozzáférést a szóban forgó dokumentumokhoz.
Úgy ítéli meg, hogy a jelen ügyben a vizsgálati célok védelmére vonatkozó, a vitatott határozatban hivatkozott indok nem megalapozott.
Mindenesetre, az LPN arra hivatkozik, hogy a Bizottságnak kell viselnie a költségeket, egyrészt, mivel nem indokolta megfelelően
a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás során kért dokumentumokhoz való hozzáférés megtagadását, másrészt pedig
azért, mivel teljes egészében felelős azért a helyzetért, amely a jelen közbenső eljárási kérdéshez vezetett.
A Finn Köztársaság vitatja, hogy a kereset tárgya módosult volna a 2008. október 24‑i határozat elfogadása következtében.
Az a puszta tény, hogy a megtagadásnak az e határozatban hivatkozott indoka különbözik a megtagadás azon indokaitól, amelyeken
a vitatott határozat alapul, nem jelent ilyen módosítást, sem pedig azt, hogy a kereset okafogyottá vált az eljárási szabályzat
113. cikke értelmében. A Svéd Királyság szerint az a tény, hogy a vitatott határozat az eljárás során „hatálytalanná” vált,
nem keletkezteti a Törvényszék azon kötelezettségét, hogy megállapítsa, hogy a kereset okafogyottá vált, mivel e határozatot
nem vonták alakszerűen vissza. E körülmények között az LPN még mindig rendelkezik az ahhoz fűződő jogos érdekkel, hogy ellenőrizzék
a vitatott határozat jogszerűségét, és megsemmisítsék a vitatott határozatot. A beavatkozók hangsúlyozzák, hogy a Bizottság
nem módosíthatja a jogvita tárgyát egy módosított vagy új indokolást tartalmazó második határozat elfogadásával, mivel e megközelítés
nem érinti az eredeti határozat érvényességét, és sérti a jogbiztonság elvét. A beavatkozók szerint, ha az ilyen megközelítés
engedélyezett lenne, az intézmények kivonhatnák a Törvényszék ellenőrzése alól egy vitatott jogi aktus indokolását ugyanazon
tárggyal rendelkező, de különböző indokolásra alapított más határozatok utólagos elfogadásával.
A Törvényszék álláspontja
Emlékeztetni kell arra, hogy a Bizottság az okafogyottság megállapítása iránti kérelmének alátámasztására lényegében két érvre
hivatkozik. Egyrészt a jelen kereset okafogyottá vált, az LPN pedig elveszítette az eljáráshoz fűződő érdekét, mivel e kereset
olyan dokumentumokra irányul, amelyeket számára hozzáférhetővé tettek az eljárás során. Másrészt, a Bizottság szerint, a 2008.
október 24‑i határozat okán a jelen kereset tárgya módosult, mivel e határozat két új elutasítási indokon alapul, amelyek
eltérnek a vitatott határozat alátámasztására hivatkozottól.
Amint azt az állandó ítélkezési gyakorlat is elismerte, a jogvita tárgyának – az eljáráshoz fűződő érdekhez hasonlóan – a
bírósági határozat kihirdetéséig ki kell tartania, ellenkező esetben a kereset okafogyottá válik; ez tehát feltételezi, hogy
a kereset az eredményén keresztül alkalmas arra, hogy az azt kezdeményező fél számára előnnyel járjon (a Bíróság C‑362/05. P. sz.,
Wunenburger kontra Bizottság ügyben 2007. június 7‑én hozott ítéletének [EBHT 2007., I‑4333. o.] 42. pontja, a Törvényszék
T‑45/06. sz., Reliance Industries kontra Tanács ügyben 2008. szeptember 24‑én hozott ítéletének [EBHT 2008.; II‑2399. o.]
35. pontja).
Mivel az LPN számára az eljárás során engedélyezték a hozzáférést dokumentumokhoz és kivonatokhoz, meg kell állapítani, hogy
a jogvita okafogyottá vált, következésképpen arról már nem kell határozni (lásd ebben az értelemben a T‑84/03. sz., Turco
kontra Tanács ügyben 2004. november 23‑án hozott ítélet [EBHT 2004., II‑4061. o.] 28–30. pontját).
Az LPN számára még nem, vagy csak részben hozzáférhetővé tett dokumentumokat illetően meg kell állapítani, hogy az a puszta
tény, hogy a Bizottság a vitatott határozat által érintett dokumentumok egy részéhez való hozzáférésre vonatkozó új határozatot
fogadott el, mint olyan, nem teszi lehetővé azon következtetés levonását, hogy a jogvita okafogyottá vált.
Ugyanis, még azt feltételezve is, hogy a 2008. október 24‑i határozat Bizottság általi elfogadása megfosztotta a vitatott
határozatot bizonyos joghatásaitól, a jogvita megőrizte okát azon tényből következően, hogy ez utóbbi határozatot a Bizottság
nem vonta alakszerűen vissza (lásd ebben az értelemben a fenti 56. pontban hivatkozott Wunenburger kontra Bizottság ügyben
hozott ítélet 47–49. pontját), amint azt a Törvényszék írásbeli kérdésére adott válaszban a Bizottság elismerte, ily módon
a vitatott határozat, főszabály szerint, továbbra is kötelező joghatásokat keletkeztet.
Továbbá, az eljáráshoz fűződő érdek elveszítését illetően, emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlatból
az következik, hogy a felperesnek fennmaradhat a valamely közösségi intézmény által hozott jogi aktus megsemmisítéséhez fűződő
érdeke annak érdekében, hogy e jogi aktus állítólagos jogellenessége a jövőben ne ismétlődhessék meg. Az eljáráshoz fűződő
ezen érdek az EUMSZ 266. cikk első bekezdéséből következik, amelynek értelmében a megsemmisített aktust kibocsátó intézmények
kötelesek megtenni az ítéletben foglaltak teljesítéséhez szükséges intézkedéseket. Ugyanakkor ez az eljáráshoz fűződő érdek
csak akkor áll fenn, ha a feltételezett jogellenesség a fellebbező által benyújtott kereset alapjául szolgáló ügyben szereplő
körülményektől függetlenül a jövőben is megismétlődhet (lásd ebben az értelemben a fenti 56. pontban hivatkozott Wunenburger
kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 50–53. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot, a fenti 56. pontban hivatkozott
Reliance Industries kontra Tanács ügyben hozott ítélet 43. pontját).
Márpedig, a jelen ügyben emlékeztetni kell arra, hogy egyfelől a vitatott határozatban a Bizottság elvi álláspontot rögzített
egy, a környezetvédelmi jog területén folyamatban lévő kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás aktái között található
dokumentumok összességéhez való hozzáférés megtagadása tekintetében, másfelől pedig az LPN olyan egyesület, amelynek elsődleges
célja a környezet védelme és a döntéshozatali folyamatokban való az aktív részvétel e területen. Következésképpen, amint azt
a Bizottság elismerte a tárgyalás során, kellőképpen konkrét és a jelen ügy körülményeitől független kockázata áll fenn annak,
hogy a jövőben, hasonló helyzetekben, tehát ha az LPN a Bizottságtól olyan dokumentumokhoz való hozzáférést fog kérni, amelyek
egy folyamatban lévő kötelezettségszegés megállapítása iránti eljáráshoz kapcsolódó információkat tartalmaznak, az LPN ugyanazon
hivatkozott jogellenességgel találja magát szemben.
Következésképpen meg kell állapítani, hogy az LPN‑nek továbbra is fennáll a vitatott határozattal szembeni eljáráshoz fűződő
érdeke, mivel e határozat az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének harmadik francia bekezdésében előírt kivétel alapján
tagadja meg a hozzáférést az érintett dokumentumokhoz, amely kivétel többek között a vizsgálati céloknak az 1367/2006 rendelet
vonatkozó szabályai fényében értelmezett védelmére irányul.
A hivatkozott jogellenesség megismétlődésének e kockázata tekintetében nincs jelentősége, hogy a vitatott határozat megsemmisítése
esetén a Bizottság az EUMSZ 226. cikk első bekezdése értelmében nem szükségszerűen köteles az LPN számára engedélyezni a hozzáférést
a még nem, vagy csak részben közzétett dokumentumokhoz, azon okból, hogy továbbra is hivatkozhat a döntési folyamatra vonatkozó
kivételre a 2008. október 24‑i határozat végleges és jogerős jellege okán. Amint ugyanis azt a Bizottság maga is elismerte
a tárgyaláson, azonos tényállás esetén újra kellene értékelnie az érintett dokumentumokhoz való hozzáférés iránti kérelmet
az esetleges új ténybeli és jogi elemek tekintetében.
A fenti megfontolásokra tekintettel tehát el kell utasítani a Bizottság okafogyottság megállapítása iránti kérelmét annyiban,
amennyiben az az LPN‑nel még nem, vagy csak részben közölt érintett dokumentumokra vonatkozik.

A megsemmisítési jogalapok összefoglalása
A jelen jogvita tárgyának a tárgyaláson történt korlátozását követően az LPN által lényegében hivatkozott két megsemmisítési
jogalapot kell megvizsgálni.
Egyfelől az LPN azt állítja, hogy a vitatott határozat az 1367/2006 rendelet több rendelkezését, különösen annak 6. cikkét
sérti.
Másfelő, az LPN az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének harmadik francia bekezdésében előírt, többek között a vizsgálat
céljainak védelmére irányuló kivétel téves alkalmazására hivatkozik.
Ez utóbbi jogalap három részből áll. Először is az LPN azt rója fel a Bizottságnak, hogy jogellenesen elmulasztotta annak
konkrét és egyedi értékelését és indokolását, hogy e kivétel alkalmazható‑e – és ha igen, mennyiben – minden olyan dokumentumra,
amelyekhez a hozzáférést kérte, és amelyeket még nem tettek közzé. Másodszor, a Bizottság tévesen tartózkodott annak értékelésétől,
hogy a szóban forgó dokumentumokhoz legalább részleges hozzáférést kell‑e engedélyeznie. Harmadsorban, a Bizottság tévesen
értelmezte a hozzáférés iránti kérelemben hivatkozott, a szóban forgó dokumentumok közzétételét megkövetelő közérdeket.
Az első és a második jogalap közötti átfedésekre tekintettel a Törvényszék szerint e két jogalapot együttesen célszerű vizsgálni.

Az 1367/2006 rendeletnek és az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdése harmadik francia bekezdésének megsértésén alapuló
első és második joglapról
A felek érvei
– Az 1367/2006 rendelet megsértésén alapuló első jogalapról
Az 1367/2006 rendelet releváns rendelkezéseire tekintettel az LPN úgy ítéli meg, hogy azok a dokumentumok, amelyekhez hozzáférést
kért, olyan információkat tartalmaznak, amelyeket számára közzé kell tenni, figyelemmel a környezetvédelem területén fennálló
érdekekre, amelyeket védeni és oltalmazni kíván a zárógátprojekt keretében. Az LPN szerint, még ha a jelen ügyben, a hivatkozott
rendelet 6. cikke értelmében nem is vélelmezhető a hivatkozott kivételek alkalmazásának mellőzését lehetővé tévő nyomós közérdekek
fennállása, a Bizottság nem mentesülhet azon kötelezettsége alól, hogy konkrétan értékelje, hogy létezik‑e legalább egy, a
közzétételhez fűződő közérdek. A Bizottság azonban, az ugyanezen rendelet 6. cikke (1) bekezdésének második mondatából következő
követelménnyel ellentétben „automatikusan” alkalmazta az 1049/2001 rendelet rendelkezéseit, és megsértette azon kötelezettségét,
hogy szigorúan értelmezzen valamennyi, ez utóbbi rendelet 4. cikkének (2) bekezdésére alapított elutasítás indokot, figyelemmel
a közzétételhez fűződő közérdekre.
Következésképpen a vitatott határozatot meg kell semmisíteni az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdése harmadik francia
bekezdésének rendelkezései szigorú értelmezésére vonatkozó kötelezettség megsértése okán, amely kötelezettség az 1367/2006
rendelet 6. cikke (1) bekezdésének értelmében áll fenn.
Válaszbeadványában az LPN vitatja a Bizottság azon állítását, miszerint az 1367/2006 rendelet nem alkalmazható a jelen ügyben.
Hallgatólagosan maga a Bizottság is elismerte, hogy nem vizsgálta meg, hogy az érintett dokumentumok tartalmaztak‑e a környezetbe
való kibocsátásra vonatkozó információkat, vagy sem. Következésképpen a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot a hivatkozott
rendelet értelmezése során.
Az 1049/2001 rendeletben szereplő, a hozzáférésre vonatkozó általános szabályok nem járnak olyan joghatással, hogy mellőzhetővé
teszik az 1367/2006 rendeletben szereplő, a környezeti ügyekben az információhoz való hozzáférésre, a nyilvánosságnak a döntéshozatalban
történő részvételére és az igazságszolgáltatáshoz való jogra vonatkozó különös szabályok alkalmazását. Az LPN szerint a Bizottság
állításával ellentétben a „környezeti információknak” az 1367/2006 rendelet (8) preambulumbekezdése szerinti fogalmát tágan
kell értelmezni, amely preambulumbekezdést a környezeti ügyekben az információhoz való hozzáférésről, az Európai Közösség
nevében a 2005. február 17‑i 2005/370/EK tanácsi határozattal (HL L 124., 1. o.) jóváhagyott, a nyilvánosságnak a döntéshozatalban
történő részvételéről és az igazságszolgáltatáshoz való jog biztosításáról szóló, 1998. június 25‑én Aarhusban aláírt egyezmény
(a továbbiakban: Aarhusi Egyezmény) fényében kell értelmezni.
Az LPN ugyanis azt állítja, hogy az 1367/2006 rendelet értelmében az 1049/2001 rendelet csak e hozzáférési jog gyakorlásának
formáját, illetve az információk Bizottság általi közzétételének módját szabályozza. E rendelet alkalmazása során, mivel különösen
a kivételek igazolhatják a környezeti információkhoz való hozzáférés iránti kérelem elutasítását, a Bizottságnak figyelembe
kell vennie az 1367/2006 rendeletben előírt egyedi feltételeket. Ezt az értékelést a hivatkozott rendelet (15) preambulumbekezdése
is megerősíti, amely kifejezetten utal az 1049/2001 rendeletben előírt kivételekre, amelyeket az e rendeletben foglalt különös
rendelkezésekre is figyelemmel a környezeti információ iránti kérelmekre is alkalmazni kell.
Egyébiránt, még ha az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének első és harmadik francia bekezdésében előírt kivételeket
illetően az 1367/2006 rendelet 6. cikke (1) bekezdésének első mondata ki is zárja a rendelet hatálya alól „a vizsgálatok[at],
különösen a közösségi jog esetleges megsértésével kapcsolatos vizsgálatok[at]”, e rendelkezés második mondata egyértelműen
úgy rendelkezik, hogy az 1049/2001 rendelet 4. cikkében szabályozott egyéb kivételek vonatkozásában az elutasítás indokait
szűken kell értelmezni, figyelembe véve a közzétételhez fűződő közérdeket, illetve azt, hogy a kért információ a környezetbe
való kibocsátásra vonatkozik‑e. Ily módon, egyfelől, még ha a nyomós közérdek fennállása nem is volt vélelmezhető, a Bizottságnak
konkrétan értékelnie kellett volna valamely közérdek fennállását, másfelől pedig, amennyiben a kért információ a környezetbe
való kibocsátásra vonatkozott, mint a jelen ügyben, a Bizottságnak az elutasítás indokait szigorúan kellett volna értelmeznie.
E tekintetben az LPN azt állítja, hogy a Bizottság nem hivatkozhat érvényesen a fenti 19. pontban hivatkozott Petrie és társai
kontra Bizottság ügyben hozott ítéletre, amelyet az 1049/2001 és az 1367/2006 rendelet hatálybalépése előtt hoztak. Az LPN
azt állítja továbbá, hogy a Tanács dokumentumaihoz való nyilvános hozzáférésről szóló, 1993. december 20‑i 93/731/EK tanácsi
határozattal (HL L 340., 43. o.) és a Bizottság dokumentumaihoz való nyilvános hozzáférésről szóló, 1994. február 8‑i 94/90/ESZAK,
EK, Euratom határozattal (HL L 46., 58. o.) végrehajtott, a Bizottság és a Tanács dokumentumaihoz való nyilvános hozzáférésről
szóló, 1993. december 6‑i magatartási kódex (HL L 340., 41. o.; a továbbiakban: magatartási kódex), amely e rendeletek előtt
lépett hatályba, nem követelte meg az olyan helyzetek konkrét és indokolt értékelését, amelyekben a dokumentumokhoz való hozzáférés
sérthette valamely eljárás zavartalan lefolyását, és azt sem írta elő, hogy valamely nyomós közérdek megelőzheti a vizsgálat
céljainak védelméhez fűződő érdekét. Az LPN végül hangsúlyozza, hogy a fenti 19. pontban hivatkozott Petrie és társai kontra
Bizottság ügyben hozott ítélet alapjául szolgáló helyzettől eltérően, a magatartási kódex alkalmazása esetén a kellőképpen
azonosított dokumentumok közül csak kettő került ki a „kibocsátói szabály” alól, és a jelen ügyben a Bizottság nem tárgyalt
a portugál hatóságokkal a tekintetben, hogy lehetséges lett volna‑e az általuk kibocsátott dokumentumok közzététele.
E tekintetben az LPN azt állítja, hogy a jelen ügyben az 1367/2006 rendelet alkalmazásának ténye miatt, még a valamely vizsgálathoz
kapcsolódó információk is alkalmasak voltak a közzétételre, figyelemmel a közérdeknek a hivatkozott rendelet 6. cikke értelmében
elvégzendő értékelése eredményére.
A beavatkozók lényegében arra hivatkoznak, hogy a Bizottság a vitatott határozat elfogadásával megsértette az 1367/2006 rendelet
6. cikkének (1) bekezdését.
A Finn Köztársaság és a Svéd Királyság szerint a közösségi jogalkotó az 1367/2006 rendeletben a nyilvánosságnak a környezeti
információkhoz való hozzáférését hangsúlyozta az 1049/2001 rendelet általános hozzáférési szabályaihoz viszonyítva. Következésképpen
az 1367/2006 rendelet 6. cikke, még ha nem is alkalmazható közvetlenül egy olyan kötelezettségszegés megállapítása iránti
eljárásra, mint amely a jelen ügyben szerepel, különös szabályokat tartalmaz azon módszer tekintetében, amellyel az 1049/2001
rendelet alkalmazása során értékelni kell a környezeti információk, különösen pedig a környezetbe való kibocsátásra vonatkozó
információk közzétételéhez fűződő, különösen jelentős közérdeket.
Ily módon a Dán Királyság és a Finn Köztársaság szerint, amennyiben valamely intézmény környezeti információkat tartalmazó
dokumentumhoz való hozzáférés iránti kérelmet vizsgál, annak figyelembe kell vennie az Aarhusi Egyezmény fényében értelmezett
1367/2006 rendelet célkitűzéseit, amely egyezmény kiemeli a magánszemélyek ezen információkhoz való hozzáférésének különös
jelentőségét és e hozzáférés megkönnyítésének szükségességét az 1049/2001 rendelet általános szabályai által előírt hozzáféréshez
viszonyítva, tekintettel arra, hogy az ilyen hozzáférés nagyban hozzájárul a környezet védelméhez. A Bizottságnak tehát figyelembe
kell vennie ezen elveket az 1049/2001 rendelet 4. cikkében előírt kivételek vizsgálata és alkalmazása során, a közzétételhez
fűződő (nyomós) közérdek fennállásának értékelését is beleértve, a célból, hogy az uniós polgárok számára a lehető legnagyobb
mértékű átláthatóságot lehessen biztosítani.
A Finn Köztársaság és a Svéd Királyság vitatja a Bizottság azon állítását, miszerint az 1367/2006 rendelet 6. cikke (1) bekezdésének
utolsó mondata azon elv felidézésére szorítkozik, amely szerint az 1049/2001 rendelet kivételeit szigorúan kell értelmezni
és alkalmazni. E mondat szerintük továbbá azt jelenti, hogy a releváns információk vizsgálata során az intézménynek különösen
figyelembe kell vennie a szigorú értelmezés e követelményét, valamint a környezetbe való kibocsátásra vonatkozó információkhoz
való hozzáféréshez fűződő közérdeket. Következésképpen, még ha az eltérő érdekek mérlegelését alakszerűen kizárólag az 1049/2001
rendelet keretében kell is elvégezni, legalább ilyen jelentőséget kell tulajdonítani a nagymértékű átláthatóság közérdekének,
mivel környezeti információkról van szó.
A Bizottság arra hivatkozik, hogy az első jogalapot el kell utasítani.
–       Az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdése harmadik francia bekezdésének megsértésén alapuló második jogalapról
A második jogalapnak az érintett dokumentumok konkrét vizsgálata hiányára alapított első részének keretében az LPN azon indokolás
megalapozottságát vitatja, azt túl pontatlannak és általánosnak tartva, amelyet a Bizottság fejtett ki a vitatott határozatban
a hozzáférési kérelme elutasításának igazolása céljából. Az LPN szerint az 1367/2006 rendelet 6. cikkének (1) bekezdéséből
rá háruló szigorú értelmezési kötelezettség értelmében a Bizottságnak valamennyi érintett dokumentumot konkrétan meg kell
vizsgálnia annak értékelése céljából, hogy azok az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének harmadik francia bekezdésében
előírt kivétel hatályába tartoznak‑e, vagy sem, amit a jelen ügyben elmulasztott megtenni, az ítélkezési gyakorlat által megállapított
követelményekkel ellentétesen. Egyébiránt, ha elfogadnánk, hogy e kivétel mindaddig kiterjed az ellenőrzési, vizsgálati vagy
auditálási tevékenységgel kapcsolatos valamennyi dokumentumra, ameddig az ezen eljárásokat követő intézkedések meghozatalára
sor nem kerül, az azt jelentené, hogy egy esetleges jövőbeni, talán távoli, a Bizottság mérlegelési hatáskörétől és a különböző
hatóságok gyorsaságától és gondosságától függő esemény bekövetkezéséhez kötnénk az említett dokumentumokhoz való hozzáférést.
Továbbá téves az az állítás, miszerint a dokumentumok összességének közzététele akadályozza a Bizottságot a jogsértés kezelésében,
és adott esetben a jogvita megegyezéssel való rendezésében. Az LPN szerint hozzáférés iránti kérelme – éppen ellenkezőleg –
arra irányul, hogy „segítse a Bizottságot egy olyan megegyezés létrehozásában, amely biztosítja a tagállamokat és a Bizottságot
egyaránt kötő szigorú közösségi környezetvédelmi szabályok tiszteletben tartását és az e feletti felügyeletet”. Márpedig a
Bizottság nem fejtette ki azokat az indokokat, amelyek miatt az érintett dokumentumok közzététele akadályozta volna a jogvitának
a portugál hatóságokkal történő megegyezéssel való megoldását. Az LPN úgy ítéli meg, hogy a Bizottság nem igazolhatja a hozzáférés
iránti kérelem elutasítását pusztán elméleti és megalapozatlan kockázatokkal. Egyébiránt azt, hogy ilyen kockázatok a jelen
ügyben nem állnak fenn, a Környezetvédelmi Főigazgatóság képviselőinek azon látogatásáról készült jegyzőkönyv is bizonyítja,
amelyet 2007 júliusában abban a régióban tettek, ahol a Sabor folyó zárógátja épül, és amelyen maga az LNP is részt vett.
Az LPN szerint a Bizottság megalapozatlanul hivatkozik a fenti 19. pontban említett Petrie és társai ügyben hozott ítéletre,
mivel ezen ítéletet akkor hozták, amikor az 1367/2006 rendelet még nem volt hatályban, és ez az ítélet elsősorban az 1049/2001
rendeletben nem szereplő „kibocsátói szabályon” alapul, amely mentesítette a Bizottságot azon kötelezettségétől, hogy megvizsgálja
a harmadik személy által kibocsátott dokumentumokat. Az LPN azt állítja, hogy a Bizottságnak el kellett volna végeznie e vizsgálatot,
minden egyes dokumentum tekintetében, amit az nem tett meg. Minden egyéb értelmezés ellentétes lenne a hivatkozott rendelet
4. cikkének (5) bekezdésére vonatkozó ítélkezési gyakorlat által megállapított követelményekkel.
A második jogalap második részének keretében az LPN azt állítja, hogy az, hogy a Bizottság elutasította az érintett dokumentumokhoz
való legalább részleges hozzáférését, sérti az arányosság elvét.
A vitatott határozatból szerinte kitűnik, hogy a Bizottság nem végezte el az e dokumentumokban szereplő információk konkrét
értékelését, és csak a felszólító levélnek, valamint a portugál hatóságok válaszának idézésére szorítkozott, nem vizsgálva
meg ezek egyedi tartalmát az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdése harmadik francia bekezdésének fényében. Az LPN úgy
ítéli meg továbbá, hogy hiba volt a Bizottság részéről, hogy egyrészt az ügy iratai között található dokumentumok meglehetősen
általános kategóriáira hivatkozott, anélkül hogy ezek számát pontosította volna, másrészt olyan állítólag „kért indokolt véleményekre”
(reasoned opinions requested), amelyekről nem volt tudomása. Ezzel szemben a hivatkozott dokumentumok konkrét és egyedi vizsgálata
elengedhetetlen lett volna annak meghatározásához, hogy lehetséges‑e a részleges közzététel.
Válaszában az LPN a fentiek összességének vonatkozásában úgy ítéli meg, hogy a Bizottság megsértette az együttműködés, az
átláthatóság és az arányosság elvét.
A második jogalap harmadik részének keretében az LPN elutasítja azt a megállapítást, miszerint nem áll fenn semmiféle olyan
közérdek, amely igazolná az érintett dokumentumok közzétételét, azon okból, hogy a környezetre gyakorolt hatásokat csak a
Bíróság állapíthatja meg abban az esetben, ha a Bizottság hozzá fordul. Ez a megállapítás először is összeegyeztethetetlen
a magánszemélyeknek az 1367/2006 rendeletben elismert azon jogával, hogy részt vegyenek a környezetre vonatkozó eljárásokban.
Az LPN szerint az elsősorban a környezet védelmére irányuló közérdek fennállását előzetesen nem kell megerősítenie az Európai
Unió bíróságának. E megállapítás ellentmond azon ténynek, hogy a Bizottság biztosította számára azon jogot, hogy megteheti
észrevételeit, mielőtt a panasza következtében megindított kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárásban végleges határozat
születik. E tekintetben arra hivatkozik, hogy azon dokumentumok, amelyekhez hozzáférést kért, lehetővé tették volna számára
a meghallgatáshoz való jogának eredményesebb gyakorlását e körülmények között, a zárógátprojekt által érintett környezetvédelmi
közérdekek védelme tekintetében.
Egyébiránt annak, hogy a Bíróság esetlegesen megállapíthatta volna, hogy a Portugál Köztársaság megsértette a közösségi jogot,
nincs relevanciája, és az nem érinti a magánszemélyek azon jogát, hogy konkrétan és megelőzés céljából részt vegyenek a környezet
védelmében, annál is inkább, mivel a közösségi jog ilyen megsértésének a környezetre gyakorolt káros következményeit a tagállam
nem tudja utólagosan helyreállítani.
A beavatkozók szerint a Bizottság tévesen értelmezte és alkalmazta az ellenőrzési, vizsgálati vagy auditálási tevékenység
céljainak védelmére vonatkozó, az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének harmadik francia bekezdésében, valamint (6) bekezdésében
előírt kivételt.
A beavatkozók arra emlékeztetnek, hogy az intézményeknek az adott ügy minden egyes esete vonatkozásában konkrétan és egyedileg
kell megvizsgálniuk, hogy valamely dokumentum az 1049/2001 rendelet 4. cikkében előírt kivétel alá tartozik‑e. E konkrét és
egyedi vizsgálatot főszabály szerint a hozzáférés iránti kérelemben szereplő minden egyes dokumentum tekintetében el kell
végezni, és e vizsgálatnak ki kell tűnnie a határozat indokolásából. Márpedig a vitatott határozat indokolásából nem tűnik
ki, hogy a Bizottság elvégezte az érintett dokumentumok tartalmának ilyen konkrét és egyedi vizsgálatát. E határozatban még
csak nem is kerülnek azonosításra azok a dokumentumok, amelyekhez a hozzáférést a Bizottság megtagadta, mivel e dokumentumok
jegyzékét kizárólag az eljárás folyamán küldte meg az LPN‑nek. A Svéd Királyság megjegyzi, hogy e jegyzék összeállítása nem
egyenértékű az annak megállapítására irányuló vizsgálattal, hogy minden egyes dokumentum egészének vagy egy részének közzététele
alkalmas‑e arra, hogy konkrétan és ténylegesen sértsen valamely védett érdeket.
A Bizottság állításával ellentétben azok a feltételek, amelyek lehetővé teszik számára, hogy – kivételesen – mentesüljön az
érintett dokumentumok konkrét és egyedi vizsgálatának kötelezettségétől, tehát azon esetek, amikor a hozzáférést nyilvánvalóan
meg kell tagadni, vagy engedélyezni kell, a jelen ügyben nem állnak fenn. Azon dokumentumok konkrét és egyedi vizsgálata,
amelyekhez a hozzáférést kérték, az 1049/2001 rendelet egyik értelmezési alapelve, amelytől csak olyan nyomós okok alapján
lehet eltérni, amelyekre a Bizottság nem hivatkozott. A beavatkozók szerint az a puszta tény, hogy az érintett dokumentumok
egy folyamatban lévő vizsgálatra vonatkoznak, önmagában nem elegendő az e rendelet 4. cikke (2) bekezdésének harmadik francia
bekezdésében előírt kivétel alkalmazásának igazolására.
A beavatkozók arra hivatkoznak, hogy az 1367/2006 rendelet 6. cikkének (1) bekezdése értelmében (lásd a fenti 80. és 81. pontot)
az 1049/2001 rendelet 4. cikkében előírt kivételeket szigorúan kell értelmezni és alkalmazni. A Dán Királyság és a Svéd Királyság
szerint az átláthatóság elve – a dokumentumokhoz való hozzáférés által – annak biztosítására irányul, hogy az intézmények
döntéseik során a lehető legszigorúbban tiszteletben tartsák a nyitottság elvét, valamint a polgárok irányában az intézmények
nagyobb legitimációjának és felelősségének biztosítását célozza (az 1049/2001 rendelet (1) és (4) preambulumbekezdése), és
ily módon meghatározza az általános elveknek és az 1049/2001 rendelet különös rendelkezéseinek adandó értelmezést ezen intézmények
valamennyi tevékenysége tekintetében, a Bizottság által lefolytatott kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárásokat
is beleértve.
Továbbá a védett érdeket fenyegető veszélynek ésszerűen előreláthatónak, nem pusztán feltételezettnek kell lennie. Pontosabban,
az érintett dokumentumok közzétételének ténylegesen alkalmasnak kell lennie arra, hogy sértse az érintett kötelezettségszegésekre
vonatkozó vizsgálatok célkitűzéseinek védelmét. Ugyanakkor a vitatott határozat indokolása általános jelleggel egy folyamatban
lévő kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás pert megelőző szakaszára, valamint a tagállamoknak a bizalmasság biztosítottságához
fűződő érdekére utal anélkül, hogy egyébként kifejtené azokat az indokokat, amelyek miatt a szóban forgó vizsgálatot különösen
veszélyezteti az említett dokumentumok közzétételének ténye. Márpedi, ezen indokok annak elismeréséhez vezetnek, hogy valamennyi
kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárást, legalábbis a közigazgatási szakasz lezárásáig, teljes titokban kell folytatni,
ami összeegyeztethetetlen az 1049/2001 irányelvnek a dokumentumokhoz való lehető legszélesebb körű hozzáférés biztosítására
irányuló célkitűzésével. Ezt az értékelést a kibocsátói szabály megszüntetése is alátámasztja, mivel a közösségi jogalkotó
célja a kibocsátó azon hatáskörének korlátozása volt, amellyel meg tudta akadályozni egy tőle származó dokumentum közzétételét,
elvont módon, a szóban forgó dokumentum tartalma bizalmassága tiszteletben tartásához fűződő érdekére hivatkozva. Ily módon
a Bizottság megszegte azon kötelezettségét, hogy konkrétan és egyedileg megvizsgálja valamennyi érintett dokumentumot annak
meghatározása céljából, hogy ezek tartalma bizalmas‑e, avagy sem, következésképpen azon kötelezettségét sem teljesítette,
hogy szigorúan értelmezze és alkalmazza az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének harmadik francia bekezdésében előírt
kivételt. A Dán Királyság megjegyzi, hogy a Bizottság ezzel megsértette a hivatkozott rendeletből eredő indokolási kötelezettségét
is.
A beavatkozók szerint a Bizottság megsértette az 1049/2001 rendelet 4. cikkének (6) bekezdését is, amelynek értelmében értékelnie
kell, hogy a szóban forgó kivétel által védett érdek az érintett dokumentum egészéhez vagy csak bizonyos részéhez való hozzáférés
megtagadását igazolja‑e, a dokumentum többi része közzétételének kötelezettsége mellett. Márpedig az érintett dokumentumok
konkrét és egyedi vizsgálata hiányában a Bizottság szükségképpen nem vette figyelembe a tartalmuk részleges közzétételének
lehetőségét. E tekintetben a Dán Királyság és a Svéd Királyság vitatja, hogy egy kötelezettségszegés megállapítása iránti
eljárásra vonatkozó valamennyi dokumentum tartalma és valamennyi információ általános és feltétlen jelleggel bizalmas. Még
azt feltételezve is, hogy e dokumentumok bizalmas információkat tartalmaznak, a Bizottságnak konkrétan meg kellett volna vizsgálnia,
hogy a szóban forgó dokumentumok egy része tartalmaz‑e közzétételre alkalmas, a dokumentumtól elválasztható, nem bizalmas
információkat.
A beavatkozók azt állítják, hogy a jelen ügyben a Bizottság nem vette figyelembe az érintett dokumentumok közzétételéhez fűződő
közérdek fennállását. Az ítélkezési gyakorlat által elismert követelményekkel ellentétben a Bizottság a vitatott határozatban
nem vetette össze egyrészt a vizsgálat védelmének szükségességét, másrészt pedig a környezetre vonatkozó információk közzétételéhez
fűződő közérdeket, amelynek jelentőségét az 1367/2006 rendelet hangsúlyozza. A beavatkozók szerint ennek az összevetésnek
azt kellett volna eredményeznie, hogy a közzétételhez fűződő érdek megelőzi a bizalmasság védelméhez fűződő érdeket. E tekintetben
az ugyanezen rendelet 6. cikkének (1) bekezdése szerinti nyomós közérdek fennállása vélelmének esetleges alkalmazhatatlansága
nem mentesíti a Bizottságot, hogy megvizsgálja, létezik‑e egy ilyen, a közzétételhez fűződő nyomós közérdek. Ez annál is inkább
így van, mivel egyrészt ezen összevetés keretében a Bizottságnak figyelembe kell vennie az 1367/2006 rendelet és az Aarhusi
Egyezmény célkitűzéseit, amelyek kiemelkedő jelentőséget tulajdonítanak a környezetre vonatkozó információkhoz való nyilvános
hozzáférésnek (lásd a fenti 80. és 81. pontot), másrészt – és ettől függetlenül – pedig a Bizottság nem vizsgálta meg, hogy
az egyes érintett dokumentumokban szereplő információk közzététele alkalmas‑e arra, hogy veszélyeztesse az 1049/2001 rendelet
4. cikke (2) bekezdésének harmadik francia bekezdésében védett céljait.
Végül a Finn Köztársaság szerint a Bizottságnak nem az élőhelyirányelv súlyos megsértésének üldözésére vonatkozó egyetlen
nyomós közérdek értékelésére kellett volna szorítkoznia, hanem hivatalból meg kellett volna vizsgálnia valamennyi olyan körülményt,
amely e tekintetben relevánsnak minősülhet. A Bizottság tehát tévesen alkalmazta az 1049/2001 irányelv 4. cikkének (2) bekezdését
és az 1367/2006 irányelv 6. cikkének (1) bekezdését.
A Bizottság a második jogalap elutasítását kéri.
A Törvényszék álláspontja
–       Előzetes észrevételek
Az első és a második jogalap lényegében az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének harmadik francia bekezdésében előírt,
többek között a „vizsgálatok […] célja” védelmére vonatkozó, az 1367/2006 irányelv 6. cikkének (1) bekezdésének fényében értelmezett
kivétel értelmezésére és alkalmazására vonatkozik.
E tekintetben először is arra kell emlékeztetni, hogy az EK 230. cikkre alapított megsemmisítés iránti kereset esetében a
megtámadott határozat jogszerűségének értékelésére a határozat meghozatalának időpontjában fennálló tények és jogszabályok
figyelembevételével kerül sor (a Törvényszék T‑121/05. sz., Borax Europe kontra Bizottság ügyben 2009. március 11‑én hozott
ítéletének [az EBHT‑ban nem tették közzé] 48. pontja.
Márpedig a jelen ügyben a vitatott határozat elfogadásának időpontjában az EK 226. cikkre alapított kötelezettségszegés megállapítása
iránti eljárás volt folyamatban a Portugál Köztársasággal szemben. Következésképpen a Bizottság főszabály szerint joggal hivatkozhatott
az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének harmadik francia bekezdésében előírt, a vizsgálati célok védelmére vonatkozó
kivételre (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑391/03. és T‑70/04. sz., Franchet és Byk kontra Bizottság egyesített ügyekben
2006. július 6‑án hozott ítéletének [EBHT 2006., II‑2023. o.] 113. pontját és a T‑36/04. sz., API kontra Bizottság ügyben
2007. szeptember 12‑én hozott ítélet [EBHT 2007., II‑3201. o.] 121., 133. és 134. pontját).
Amennyiben a dokumentumokhoz való hozzáférést e kivétel alapján tagadja is meg, a Bizottság köteles egyfelől eleget tenni
azon kötelezettségének, hogy megvizsgálja, hogy e dokumentumok összességükben ténylegesen e kivétel alá tartoznak‑e, másfelől
pedig megfelelő módon össze kell vetnie a közzétételhez fűződő esetleges nyomós közérdekeket és az e dokumentumok bizalmas
jellegének védelméhez fűződő érdeket (lásd ebben az értelemben a Bíróság C‑39/05. P. és C‑52/05. P. sz., Svédország és Turco
kontra Tanács egyesített ügyekben 2008. július 1‑jén hozott ítéletének [EBHT 2008., I‑4723. o.] 33. és azt követő pontjait,
valamint a Törvényszék T‑2/03. sz., Verein für Konsumenteninformation kontra Bizottság ügyben 2005. április 13‑án hozott ítéletének
[EBHT 2005., II‑1121. o.] 69. és azt követő pontjait).
Ily módon, tekintettel arra, hogy az LPN és a beavatkozók elsődlegesen azt róják fel a Bizottságnak, hogy nem végezte el az
érintett dokumentumok konkrét és egyedi vizsgálatát, és ennek keretében nem vette kellőképpen figyelembe az 1367/2006 rendelet
rendelkezéseit, először is azt kell megvizsgálni, hogy ez utóbbi rendelet milyen mértékben képes módosítani a Bizottságra
az 1049/2001 rendelet értelmében háruló vizsgálati kötelezettséget.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a vitatott határozat elfogadására mind az 1049/2001, mind pedig az 1367/2006 rendelet
alapján került sor.
–       Az 1367/2006 rendeletnek a Bizottság vizsgálati kötelezettségére gyakorolt hatásairól
Az 1367/2006 rendelet (8) és (15) preambulumbekezdéséből, különösen pedig „az e rendeletben foglalt, a környezeti információkhoz
való hozzáférés iránti kérelmekre vonatkozó különös rendelkezésekre figyelemmel” fordulatból, azokat a szóban forgó rendelet
3. és 6. cikkével együttesen értelmezve, az következik, hogy e rendelet az 1049/2001 rendelethez viszonyítva
lex specialisnak
minősül, ez utóbbi rendelet egyes rendelkezéseinek helyébe lépve, módosítva vagy pontosítva azokat, amennyiben a hozzáférés
iránti kérelem a „környezetbe való kibocsátásra” vonatkozó „környezeti információkra” irányul.
Ugyanis, először is az 1367/2006 rendelet 3. cikkéből és az 1049/2001 rendeletből az következik, hogy az 1049/2001 rendeletet
kell alkalmazni valamennyi, az érintett intézmény birtokában lévő környezeti információkhoz való hozzáférés iránti kérelemre.
Másodsorban az ilyen információkat tartalmazó dokumentumokhoz való hozzáférés jogát illetően az 1367/2006 rendelet (15) preambulumbekezdésének
második mondata, valamint a 6. cikke (1) bekezdésének második mondata, amelyek megfogalmazásai jelentős mértékben összefüggnek,
megerősíti azt az elvet, miszerint az uniós jogba tartozó valamely alanyi jog vagy általános elv – az EK 255. cikk és az 1049/2001
rendelet együttes értelmezésében előírt hozzáférés jogát is beleértve – alóli minden kivételt szigorúan kell értelmezni és
alkalmazni (lásd ebben az értelemben a Bíróság 222/84. sz. Johnston ügyben 1986. május 15‑én hozott ítéletének [EBHT 1986.,
1651. o.] 36. pontját és a fenti 102. pontban hivatkozott Svédország és Turco ügyben hozott ítélet 36. pontját). A környezeti
információkat tartalmazó dokumentumokhoz való hozzáférés jogát illetően, az 1049/2001 rendeletben előírt kivételek szigorú
értelmezésének e kötelezettségét alátámasztja egyrészt az ezen információk közzétételéhez fűződő közérdeknek az érintett intézmény
általi figyelembevételének szükségessége, valamint az arra irányuló utalás, hogy ezek az információk a környezetbe való kibocsátásra
vonatkoznak‑e, másrészt pedig az a tény is, hogy az 1049/2001 rendelet nem tartalmaz hasonló pontosításokat az e kivételeknek
e jogterületen történő alkalmazását illetően.
Harmadsorban az 1367/2006 rendelet 6. cikkének (1) bekezdése nem kérdőjelezi meg az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének
végén lefektetett azon elvet, miszerint az érintett intézménynek figyelembe kell vennie a közzétételhez fűződő esetleges nyomós
közérdeket, hanem csak azon feltételek módosítására és pontosítására szorítkozik, amelyek között ezen intézménynek meg kell
vizsgálnia, hogy egy környezeti információkat tartalmazó dokumentumhoz való hozzáférés iránti kérelem keretében fennáll‑e
a közzétételhez fűződő valamely nyomós közérdek. Ily módon az 1367/2006 rendelet 6. cikke (1) bekezdésének első mondata jogi
vélelmet ír elő, amely szerint a közzétételhez nyomós közérdek fűződik, amennyiben a kért információk a környezetbe való kibocsátásra
vonatkoznak, kivéve, ha ezek az információk valamely, vizsgálatot, különösen pedig a közösségi jogból eredő kötelezettségek
lehetséges megszegésére vonatkozó vizsgálatot érintenek. Ebből következik, hogy – amint azt az LPN és a beavatkozók is állítják –
még ha ezt a jogi vélelmet nem is kell a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárások keretében végzett vizsgálatokra
vonatkozó dokumentumokra alkalmazni, e rendelkezés ezen okból nem mentesíti a Bizottságot azon kötelezettsége alól, hogy minden
egyes esetben figyelembe vegye a közzétételhez fűződő esetleges nyomós közérdekeket, különösen a „környezetbe való kibocsátások”
fogalomnál tágabb értelemben vett környezeti információkhoz kapcsolódókat, továbbá el kell végeznie az ítélkezési gyakorlat
által megkövetelt összevetést (lásd ebben az értelemben a fenti 102. pontban hivatkozott Svédország és Turco ügyben hozott
ítélet 44., 45. és 67. pontját).
E megfontolásokra tekintettel kell megvizsgálni a jelen ügyben, hogy a Bizottság teljesítette‑e azon kötelezettségét, hogy
megvizsgálja, hogy valamennyi érintett dokumentum ténylegesen az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdése harmadik francia
bekezdésének és az 1367/2006 rendelet 6. cikke (1) bekezdésének együttes értelmezésében előírt kivételek alá tartoznak‑e.
–       A Bizottság vizsgálatát szabályozó követelményekről
Amint azt az állandó ítélkezési gyakorlat is elismeri, figyelemmel a hozzáféréshez való jog alóli valamennyi kivétel szigorú
értelmezésének és alkalmazásának szükségességére, az a körülmény, hogy egy dokumentum valamilyen vizsgálatot érint az 1049/2001
rendelet 4. cikke (2) bekezdésének harmadik francia bekezdése értelmében, önmagában nem elegendő a hivatkozott kivétel alkalmazásának
igazolására, mivel ez csak akkor alkalmazható, ha az érintett dokumentum közzététele ténylegesen veszélyeztetheti a Bizottság
szóban forgó kötelezettségszegésre vonatkozó vizsgálatának céljait (lásd ebben az értelemben a fenti 101. pontban hivatkozott
Franchet és Byk ügyben hozott ítélet 105. és 109. pontját, valamint a fenti 101. pontban hivatkozott API kontra Bizottság
ügyben hozott ítélet 127. pontját). A védett érdek veszélyeztetése e kockázatának ugyanis ésszerűen előre láthatónak, és nem
pusztán feltételezettnek kell lennie (a fenti 102. pontban hivatkozott Svédország és Turco ügyben hozott ítélet 43. és 63. pontja).
Továbbá, amint az megfogalmazásából is következik, e kivétel nem a vizsgálat mint olyan védelmére vonatkozik, hanem e vizsgálat
céljára, amelynek lényege valamely kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás keretében az érintett tagállam ösztönzése
a közösségi jognak való megfelelésre (lásd ebben az értelemben a fenti 101. pontban hivatkozott API kontra Bizottság ügyben
hozott ítélet 127. és 133. pontját, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot, lásd továbbá ebben az értelemben Kokott
főtanácsnoknak a fenti 44. pontban hivatkozott Bizottság kontra Technische Glaswerke Ilmenau ügyre vonatkozó indítványa [az
EBHT‑ban még nem tették közzé] 109–115. pontját).
Ily módon, az EK 226. cikk alapján indított kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás keretében, amennyiben valamely
dokumentum közzététele hátrányosan érintheti az e kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás lefolytatását, és különösen
a Bizottság és a tagállam közötti tárgyalásokat, ezen intézmény főszabály szerint megtagadhatja az e dokumentumhoz való hozzáférést,
mivel annak közzététele veszélyeztetheti a vizsgálat védelmének célját, nevezetesen a tagállam közösségi jognak való megfelelésének
ösztönzését.
Egyébiránt, amint azt az ítélkezési gyakorlat is elismeri, amennyiben valamely dokumentum közzétételét kérik egy intézménytől,
ennek minden esetben értékelnie kell, hogy e dokumentum a hozzáféréshez való jog alóli, az 1049/2001 rendelet 4. cikkében
felsorolt kivételek alá tartozik‑e (a fenti 102. pontban hivatkozott Svédország és Turco ügyben hozott ítélet 35. pontja)
E tekintetben megállapításra került egyrészt, hogy egy dokumentumokhoz való hozzáférés iránti kérelem vizsgálatának konkrét
és egyedi jelleggel kell rendelkeznie, és a kérelem által érintet minden egyes dokumentum tartalmára kell vonatkoznia, másrészt
pedig e vizsgálatnak ki kell tűnnie az intézmény határozatának indokolásából az ugyanezen rendelet 4. cikkének (1)–(3) bekezdésében
hivatkozott valamennyi kivétel tekintetében, amelyeken e határozat alapul (lásd ebben az értelemben a fenti 102. pontban hivatkozott
Verein für Konsumenteninformation kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 69–74. pontját, lásd továbbá ebben az értelemben Kokott
főtanácsnok fenti 44. pontban hivatkozott Bizottság kontra Technische Glaswerke Ilmenau ügyre vonatkozó indítványának 73–80. pontját).
Több kivétel is létezik azonban a Bizottság azon kötelezettsége alól, hogy konkrétan és egyedileg vizsgálja azokat a dokumentumokat,
amelyekhez hozzáférést kértek.
Többször megállapításra került ugyanis, hogy amikor az intézmény által az 1049/2001 rendelet alapján megfogalmazott hozzáférés
iránti kérelemre válaszul főszabály szerint elvégzendő konkrét és egyedi vizsgálat célja a kérdéses intézmény számára egyrészt
annak mérlegelésének lehetővé tétele, hogy mennyiben alkalmazható a hozzáférési jog alóli valamely kivétel, másrészt a részleges
hozzáférés lehetőségének mérlegelése, akkor e vizsgálat szükségtelen lehet, ha az adott ügy egyedi körülményei alapján egyértelmű,
hogy a hozzáférést meg kell tagadni, vagy éppen hogy engedélyezni kell. Ez lehet a helyzet többek között akkor, ha egyes dokumentumok
vagy nyilvánvalóan teljes egészükben a hozzáférési jog alóli kivétel hatálya alá tartoznak, vagy éppen ellenkezőleg, nyilvánvalóan
teljes egészükben hozzáférhetőek, vagy a Bizottság azokat ugyanilyen körülmények között már konkrétan és egyedileg értékelte
(a fenti 102. pontban hivatkozott Verein für Konsumenteninformation kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 75. pontja és a
fenti 101. pontban hivatkozott API kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 58. pontja).
Megállapításra került továbbá, hogy főszabály szerint helyénvaló, hogy az érintett intézmény – a megtagadó határozat indokolásának
keretein belül is – a dokumentumok bizonyos kategóriáira alkalmazandó általános vélelmekre alapítsa az álláspontját, mivel
az azonos természetű dokumentumok közzétételére irányuló kérelmek esetében egymáshoz hasonló általános megfontolások alkalmazhatók,
feltéve hogy ezen intézmény minden egyes esetben megvizsgálja, hogy a valamely meghatározott dokumentumtípusra főszabályként
irányadó általános megfontolások ténylegesen alkalmazandók‑e arra az adott dokumentumra is, amelynek a közzétételét kérik
(lásd ebben az értelemben a fenti 102. pontban hivatkozott Svédország és Turco ügyben hozott ítélet 50. pontját).
Egyébiránt, az LPN és a beavatkozók állításával ellentétben, még ha az 1367/2006 rendelet preambulumbekezdései és rendelkezései
meg is erősítik azt az elvet, miszerint az 1049/2001 rendelet 4. cikkében előírt, az EK 255. cikkben rögzített hozzáférési
jog alóli kivételeket szigorúan kell értelmezni, amennyiben a hozzáférés iránti kérelem környezeti információkra vonatkozik
(lásd fentebb, 105–108. pont), azok nem tartalmaznak semmiféle olyan utalást, amelyek arra engednének következtetni, hogy
a fenti 114. és 115. pontban tett általános megállapítások ne lennének alkalmazhatók egy környezeti információkhoz való hozzáférés
iránti kérelemre.
Az bizonyos, hogy az 1367/2006 rendelet 6. cikkének (1) bekezdése mint az 1049/2001 rendelet 4. cikkének (2) bekezdése rendelkezéseihez
viszonyított különös szabály a hivatkozott rendelkezésekben előírt kivételek szigorú értelmezésére és a különböző érdekek
összevetésére vonatkozó pontosításokat tartalmaz (lásd fentebb, 105–108. pont), ami a környezeti információkhoz való szélesebb
körű hozzáférést eredményezhet, mint az intézmények birtokában lévő dokumentumokban szereplő információkhoz való hozzáférés.
E megállapítás ugyanakkor nincs hatással arra a kérdésre, hogy az érintett intézménynek el kell‑e végeznie a kért dokumentumok
vagy információk konkrét és egyedi vizsgálatát. Következésképpen az ítélkezési gyakorlat által elismert azon feltételeket,
amelyek feljogosítják ezen intézményt, hogy kivételes jelleggel ne végezze el ezt a konkrét és egyedi vizsgálatot,
mutatis mutandis
akkor is alkalmazni kell, ha az érintett dokumentumok nyilvánvalóan ugyanabba a kategóriába sorolandók, amely az 1049/2001
rendelet 4. cikkében előírt kivételek egyike alá tartozhat. Az ítélkezési gyakorlat által megállapított ezen elveknek megfelelően
ugyanis, még ha az 1367/2006 rendelet 6. cikke (1) bekezdésének első mondatából az következik is, hogy a környezetbe való
kibocsátásra vonatkozó információk közzétételéhez fűződő nyomós közérdek fennállásának vélelme nem alkalmazható egy folyamatban
lévő kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás keretében, az e kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárásból
származó dokumentumok összessége alkalmas arra, hogy kategóriaként védelemben részesüljön.
–       Az érintett dokumentumok vizsgálatára vonatkozó kötelezettség Bizottság általi teljesítéséről
Azon kérdést illetően, hogy a Bizottság a jelen ügyben teljesítette‑e az érintett dokumentumok vizsgálatára vonatkozó kötelezettségét,
emlékeztetni kell arra, hogy a vitatott határozat értelmében a Bizottság és a portugál hatóságok közötti, a kötelezettségszegés
megállapítása iránti eljárás során történt levélváltás tárgyát alkotó valamennyi dokumentum az 1049/2001 rendelet 4. cikke
(2) bekezdésének harmadik francia bekezdésében előírt, az ellenőrzési, vizsgálati vagy auditálási tevékenység céljainak védelmére
vonatkozó kivétel alá tartozik. Ezen következtetését a Bizottság lényegében a fenti 112. és 115. pontban hivatkozott ítélkezési
gyakorlattal támasztotta alá. A Bizottság szerint, mivel a hivatkozott kivételt a dokumentumok összességére kell alkalmazni,
a közötte és az érintett tagállam közötti, a folyamatban lévő kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás során folytatott
levélváltás bizalmas jellege védelmének szükségessége a hivatkozott dokumentumokhoz való, az 1049/2001 rendelet 4. cikkének
(6) bekezdése szerinti részleges hozzáférés ellen is szól.
Ezen indoklásból kitűnik, hogy a Bizottság lényegében arra az elvre támaszkodott, amely felhatalmazza az érintett intézményt
arra, hogy ne végezze el az egyes érintett dokumentumok konkrét és egyedi vizsgálatát, vagy legalább is arra, hogy ne adjon
a vitatott határozatban részletes indokolást e vizsgálatot illetően, azon okból, hogy ezen összes dokumentum nyilvánvalóan
az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének harmadik francia bekezdésében előírt kivétel hatálya alá tartozó dokumentumok
kategóriájába tartozik.
Ezen indoklás semmiféle jogi vagy ténybeli tévedésben nem szenved.
Az LPN és a beavatkozók állításával szemben ugyanis az ügy sajátos körülményei miatt nyilvánvaló volt, hogy egyrészt valamennyi
dokumentum – tartalmuk egészét tekintve – a dokumentumok ugyanazon kategóriájába tartozik, másrészt pedig, hogy a dokumentumok
e kategóriájához való hozzáférést a hivatkozott kivétel alapján kell megtagadni (lásd ebben az értelemben a fenti 102. pontban
hivatkozott Verein für Konsumenteninformation kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 75. pontját). A Bizottság ugyanis joggal
hivatkozott általánosságban arra a tényre, hogy valamennyi dokumentum abból a levelezésből származott, amelyet a portugál
hatóságokkal folytatott a Portugál Köztársaság ellen indított kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás keretében.
Továbbá, a dokumentumoknak a válasz B.6. mellékletében található jegyzéke tekintetében nem elképzelhető, hogy a Bizottság
engedélyezhette volna a hozzáférést e dokumentumok egyikéhez vagy tartalmuk egy részéhez úgy, hogy ezzel ne veszélyeztette
volna a portugál hatóságokkal folytatott tárgyalásait. Ily módon, a fenti 111. pontban tett megállapításnak megfelelően, az
érintett dokumentumok – akár részleges – közzététele ténylegesen veszélyeztethette volna a Bizottságnak a zárógátprojektre
vonatkozóan a Portugál Köztársaság hivatkozott kötelezettségszegésére vonatkozó vizsgálatának célját (lásd ebben az értelemben
Kokott főtanácsnok fenti 44. pontban hivatkozott Bizottság kontra Technische Glaswerke Ilmenau ügyre vonatkozó indítványának
109–112. és 118–121. pontját).
E körülményekre figyelemmel a beavatkozók azon érvelése, miszerint e megközelítésből annak elismerése következne, hogy egy
kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás „teljesen titokban” folyhatna le, nem elfogadható, mivel e helyzet a vizsgálat
védelmére vonatkozó kivétel elismerésének elkerülhetetlen következménye, különösen, amikor e vizsgálat folyamatban van, illetve
azon tény okán, hogy a fenti 114–117. pontban szereplő feltételek mellett az érintett intézmény általános jelleggel hivatkozhat
e kivételre a dokumentumok valamely kategóriája egésze bizalmas jellegének védelme céljából. Ugyanezen okokból az LPN és a
beavatkozók nem hivatkozhatnak arra, hogy, amennyiben a Bizottság jogosan nem végezte el az egyes érintett dokumentumok konkrét
és egyedi vizsgálatát, nem vehette kellőképpen figyelembe a közzétételhez fűződő közérdeket az 1367/2006 rendelet 6. cikke
(1) bekezdésének második mondata értelmében, annál is kevésbé, mert e rendelkezés nem alkalmazható az ügyre (lásd alább, 136. pont).
Ezt az értékelést alátámasztják a fenti 44. pontban hivatkozott Bizottság kontra Technische Glaswerke Ilmenau ügyben hozott
ítéletben (54–62. pont) rögzített elvek, amelyekre a felek a tárgyalás során hivatkoztak.
Ebben az ítéletben ugyanis a Bíróság elismerte, hogy helyénvaló, ha valamely közösségi intézmény ezzel kapcsolatban a dokumentumok
bizonyos kategóriáira alkalmazandó általános vélelmekre alapítja az álláspontját, mivel az azonos természetű dokumentumok
hozzáférhetővé tételére irányuló kérelmek esetében egymáshoz hasonló általános megfontolások alkalmazhatók. A Bíróság szerint
állami támogatásokra vonatkozó vizsgálati eljárásokat illetően ilyen általános vélelmek keletkezhetnek az [EK] 93. cikkének
alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22‑i 659/1999/EK tanácsi rendeletből (HL L 83.,
1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 339. o.), valamint a Bizottság igazgatási aktájában meglévő dokumentumokba
való betekintési joggal kapcsolatos ítélkezési gyakorlatból. E tekintetben a Bíróság emlékeztetett arra, hogy az állami támogatásokra
vonatkozó vizsgálati eljárás – figyelemmel annak általános rendszerére – valamely tagállammal szemben indított eljárás, amelynek
keretében csak ez utóbbi rendelkezik a védelemhez való joggal, azt a jogot is beleértve, hogy vele bizonyos dokumentumokat
közöljenek, az érdekeltektől eltérően, akik ezen eljárás keretében nem rendelkeznek a Bizottság igazgatási aktájában meglévő
dokumentumokba való betekintési joggal. A Bíróság azt is megállapította, hogy ezt a körülményt az 1049/2001 rendelet 4. cikke
(2) bekezdésének harmadik francia bekezdésében előírt kivétel értelmezésekor figyelembe kell venni. Ha ugyanis az érdekeltek
az 1049/2001 rendelet alapján hozzáférhetnének a Bizottság igazgatási aktájában meglévő dokumentumokhoz, megkérdőjeleződne
az állami támogatások vizsgálati rendszere.(lásd ebben az értelemben a fenti 44. pontban hivatkozott Bizottság kontra Technische
Glaswerke Ilmenau ügyben hozott ítélet 54–59. pontját).
A Bíróság ebből azt a következtetést vonta le, hogy míg az intézmények tevékenységei az EK 88. cikk által kifejezetten rájuk
ruházott igazgatási feladatok keretébe illeszkednek, figyelembe kellett venni azt a körülményt, hogy az állami támogatásokra
vonatkozó vizsgálati eljárásokban érintett tagállamon kívüli érdekeltek nem rendelkeznek a Bizottság igazgatási aktájában
meglévő dokumentumokba való betekintési joggal, következésképpen valamely olyan általános vélelem megléte elismerésének jogával,
amely szerint az igazgatási aktában meglévő dokumentumok hozzáférhetővé tétele főszabály szerint sérti a vizsgálat céljainak
védelmét, aminek következtében az érintett intézmény mentesülhetett az érintett dokumentumok előzetes konkrét és egyedi vizsgálatától.
Az is igaz e tekintetben, hogy – a Bíróság szerint – fennmarad az érdekeltek azon joga, hogy bizonyítsák azt, hogy egy adott
dokumentumra nem vonatkozik ez az általános vélelem, illetve hogy annak közzétételét igazoló nyomós közérdek áll fenn (lásd
ebben az értelemben a fenti 44. pontban hivatkozott Bizottság kontra Technische Glaswerke Ilmenau ügyben hozott ítélet 60–62. pontját).
Azon vizsgálatot illetően, amelyet a Bizottságnak kell végeznie valamely, az EK 226. cikk alapján indított kötelezettségszegés
megállapítása iránti eljárásban, meg kell állapítani, hogy ez az ellenőrzés az igazgatási feladatok közé tartozik, amelynek
keretében a Bizottság széles mérlegelési mozgástérrel rendelkezik, és kétoldalú párbeszédet folytat az érintett tagállammal
(lásd ebben az értelemben a Bíróság C‑461/06. P. sz., AEPI kontra Bizottság ügyben 2007. július 10‑én hozott ítéletének [az
EBHT‑ban nem tették közzé] 24. pontját és a Törvényszék T‑242/05. sz., AEPI kontra Bizottság ügyben 2006. szeptember 5‑én
hozott végzésének [az EBHT‑ban nem tették közzé] 28. és 29. pontját.) Egyébiránt az állandó ítélkezési gyakorlat elismerte,
hogy a Bizottsághoz panaszt benyújtó felek eljárásbeli helyzete – mint az LPN helyzete a jelen ügyben – egy, az EK 226. cikk
alapján indított kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás keretében alapvetően eltér például a[z EK] 81. és [EK] 82. cikkében
meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló 2002. december 16‑i 1/2003/EK tanácsi rendeletben [HL 2003. L 1., 1. o.;
magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet 2. kötet 205. o.) és a Bizottság által az [EK] 81. és [az EK] 82. cikk alapján folytatott
eljárásokról szóló, 2004. április 7‑i 773/2004/EK bizottsági rendeletben (HL L 123., 18. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet
3. kötet 81. o.) előírt, a közösségi versenyjogi szabályok alkalmazására vonatkozó eljárás keretében elfoglalt helyzetétől,
amelynek során a panasztevők különleges eljárási biztosítékokkal rendelkeznek, amelyek tiszteletben tartása tényleges bírósági
felülvizsgálat tárgyává tehető a panaszt elutasító határozattal szemben benyújtott keresetben. Ezzel szemben a 2002/C 244/03
közlemény szerinti panasztevők nem nyújthatnak be keresetet az Unió bíróságához a panaszukat esetlegesen elutasító határozattal
szemben, és nem rendelkeznek az azokkal az eljárási jogokkal összehasonlítható eljárási jogokkal, amelyekkel a fenti rendeletek
értelmében indított eljárásban rendelkeznek, amelyek lehetővé teszik számukra annak követelését, hogy a Bizottság őket tájékoztassa
és meghallgassa (lásd ebben az értelemben a fenti 35. pontban hivatkozott LPN kontra Bizottság ügyben hozott végzés 56. pontját
és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
Következésképpen, mivel az LPN egy ilyen eljárás keretében nem rendelkezik a Bizottság igazgatási aktáinak dokumentumaiba
való betekintés jogával, az állami támogatásokra vonatkozó vizsgálati eljárásokban érintettek helyzetének analógiája útján
meg kell állapítani, hogy fennáll az az általános vélelem, miszerint az igazgatási akta dokumentumainak közzététele főszabály
szerint veszélyeztetné a vizsgálat céljainak védelmét. A Bizottság számára tehát elegendő volt annak vizsgálata, hogy ezen
általános vélelmet az érintett dokumentumok összességére kellett alkalmazni anélkül, hogy szükségszerűen konkrétan és egyedileg
meg kellett volna vizsgálnia előzetesen az egyes dokumentumok tartalmát. Márpedig, tekintve, hogy a vitatott határozat elfogadásának
időpontjában a szóban forgó kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás még folyamatban volt, a Bizottságnak szükségképpen
abból az elvből kellett kiindulnia, hogy ezt az általános vélelmet az érintett dokumentumok összességére kell alkalmazni.
A fenti 125. pontban hivatkozott vélelem ugyanakkor nem zárja ki az érdekeltek azon jogát, hogy bizonyítsák, hogy egy adott
dokumentumra, amelynek közzétételét kérik, nem vonatkozik a szóban forgó vélelem, vagy hogy olyan nyomós közérdek áll fenn,
amely igazolja az érintett dokumentum közzétételét az 1049/2001 rendelet 4. cikkének (2) bekezdése értelmében (a fenti 44. pontban
hivatkozott Bizottság kontra Technische Glaswerke Ilmenau ügyben hozott ítélet 62. pontja).
Az első szempontot illetően meg kell állapítani, hogy sem az LPN, sem pedig a beavatkozók nem hivatkoztak olyan tényekre,
amelyek alkalmasak lettek volna azon értékelés megalapozottságának vitatására, miszerint az érintett dokumentumok összessége
az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének harmadik francia bekezdésében előírt kivétel alá tartozott.
E körülményekre tekintettel az érintett dokumentumok konkrét és egyedi vizsgálatának elmulasztásán, a hivatkozott dokumentumokhoz
való részleges hozzáférés jogellenes megtagadásán és az 1367/2006 rendelet megsértésén alapuló kifogásokat el kell utasítani.
Végül, figyelemmel a második jogalap harmadik részére, azt kell megvizsgálni, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban
jogosan jutott‑e arra a következtetésre, hogy nem állt fenn az érintett dokumentumok közzétételéhez fűződő közérdek, illetve
nyomós közérdek.
–       A közzétételhez fűződő nyomós közérdek
Az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének utolsó mondata értelmében vett nyomós közérdeket illetően emlékeztetni kell
arra, hogy a vitatott határozat értelmében a jelen ügyben nem áll fenn ilyen közérdek. A Bizottság szerint az 1367/2006 rendelet
6. cikkének (1) bekezdése, amelynek értelmében a közzétételhez ilyen nyomós közérdeknek kell fűződnie, amennyiben a kért információk
a környezetbe való kibocsátásra vonatkoznak, nem alkalmazandó a közösségi jogból eredő kötelezettségek lehetséges megszegésére
vonatkozó vizsgálatokra.
Az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének utolsó mondata értelmében vett nyomós közérdek hiányára vonatkozó értékelés
semmiféle jogi vagy ténybeli tévedésben nem szenved.
Ugyanis, először is meg kell állapítani, hogy a vitatott határozat elfogadásának időpontjában a Portugál Köztársasággal szemben
indított kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás még folyamatban volt. Következésképpen az 1367/2006 rendelet 6. cikke
(1) bekezdésének első mondata szerinti, a közzétételhez fűződő nyomós közérdek vélelme nem volt alkalmazható a jelen ügyben,
ily módon arról a kérdésről sem szükséges határozni, hogy az érintett dokumentumok a környezetbe való „kibocsátásokra” vonatkozó
információkat tartalmaztak‑e, vagy sem.
Másodsorban, mivel az LPN és a beavatkozók arra hivatkoznak, hogy az 1367/2006 rendelet a környezetvédelem területén az átláthatóság
javítására irányul az 1049/2001 rendeletben foglalt szabályok által biztosítotthoz viszonyítva, meg kell állapítani, hogy
az 1367/2006 rendelet 6. cikke (1) bekezdésének első mondata, mint a „környezeti információkhoz”, illetve „a környezetbe való
kibocsátásra vonatkozó” információkhoz való hozzáférés iránti kérelmek esetén az 1049/2001 rendelethez viszonyított, annak
egyes rendelkezéseit felváltó, módosító és pontosító
lex specialis
(lásd a fenti 105. pontban), kifejezetten kizárja az átláthatóság javítását az 1049/2001 rendelet 4. cikkének (2) bekezdése
szerinti eltérő érdekek összevetése tekintetében, amennyiben az érintett dokumentumokat egy kötelezettségszegés megállapítása
iránti eljárás aktái tartalmazzák. Következésképpen nem róhatják fel a Bizottságnak, hogy nem vette kellőképpen figyelembe
a közzétételhez fűződő ilyen nyomós közérdeket, és így nem megfelelően vetette össze az eltérő érdekeket.
Harmadsorban, az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének harmadik francia bekezdésében előírt kivétel alkalmazásnak tekintetében
az LPN és a beavatkozók nem hivatkozhatnak eredményesen az 1367/2006 rendelet 6. cikke (1) bekezdésének második mondatára.
Egyfelől ugyanis e rendelkezés kizárólag az 1367/2006 rendelet 6. cikke (1) bekezdésének első mondatában szereplőktől eltérő
kivételek, azaz az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének első és harmadik francia bekezdésében előírtaktól eltérő kivételek
szigorú értelmezésének kötelezettségére vonatkozik. Másfelől az 1367/2006 rendelet 6. cikke (1) bekezdésének második mondata
a közzétételhez fűződő „közérdekre” vonatkozik, és nem az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének utolsó része szerinti
„nyomós” közérdekre. Következésképpen el kell utasítani az LPN és a beavatkozók azon érvelését, miszerint a jelen ügyben a
jobb átláthatóság, a dokumentumokhoz való nyilvános hozzáférés, a polgároknak a döntéshozatali folyamatokban való legszélesebb
részvétele és a nagyobb legitimitás elvei ugyanakkor az érintett dokumentumok közzétételét igazoló közérdeknek, sőt nyomós
közérdeknek minősülnek.
Negyedsorban, mivel az LPN a szóban forgó kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárásban a célból való aktív részvételéhez
fűződő érdekére hivatkozott, hogy előmozdítsa a környezet védelméhez fűződő közérdeket, amelyért mint nksz garanciát vállal,
elegendő annak megállapítása, hogy a dokumentumokhoz való hozzáférés joga nem függ azon különös érdek jellegétől, amellyel
a kérelmező rendelkezik vagy nem rendelkezik a kért információhoz való hozzáférés tekintetében (lásd ebben az értelemben a
Bíróság C‑266/05. P. sz., Sison kontra Tanács ügyben 2007. február 1‑jén hozott ítéletének (EBHT 2007., I‑1233. o.] 44. pontját).
A tárgyalás során egyébként a Törvényszék kérdéseire adott válaszaikban az LPN és a beavatkozók nem tudtak más nyomós közérdeket
megnevezni, mint a vélelmezetten nagyobb átláthatóságot a környezetvédelem vonatkozásában, amelyet a Bizottságnak figyelembe
kellett volna vennie az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdése utolsó részének a jelen ügyre történő alkalmazása tekintetében,
és azt sem tudták elmagyarázni, hogy a kért információk az 1367/2006 rendelet 6. cikkének (1) bekezdése értelmében vett, a
környezetbe való kibocsátásokra vonatkoztak‑e, és ha igen, milyen mértékben.
E körülményekre figyelemmel el kell utasítani az LPN és a beavatkozók azon alapuló kifogását, hogy a Bizottság nem vette figyelembe
a szóban forgó környezeti információkhoz való hozzáféréshez fűződő közérdeket, illetve nyomós közérdeket, és nem vetette össze
megfelelően az eltérő érdekeket az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének utolsó része értelmében, anélkül, hogy meg
kellene vizsgálni az LPN és a beavatkozók e vonatkozásban hivatkozott egyéb érveléseit.
Következésképpen az első és második jogalapot mint megalapozatlant teljes egészében el kell utasítani, és a keresetet is el
kell utasítani.

A költségekről
Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §‑a alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a
pernyertes fél ezt kérte. Mivel az LPN pervesztes lett az azon dokumentumokra és dokumentumok részeire vonatkozó kereseti
kérelme tekintetében, amelyekkel kapcsolatban megtagadták tőle a hozzáférést, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni
kell a költségek viselésére.
Az eljárási szabályzat 87. cikke 4. §‑ának első albekezdése alapján az eljárásba beavatkozó tagállamok és intézmények maguk
viselik saját költségeiket. Következésképpen a Dán Királyság, a Finn Köztársaság és a Svéd Királyság maguk viselik saját költségeiket.
Egyébiránt az eljárási szabályzat 87. cikkének 6. §‑a alapján, ha az eljárás okafogyottá válik, a költségekről a Törvényszék
szabad mérlegelése szerint határoz. E tekintetben meg kell állapítani, hogy ha az LPN nem kapott volna hozzáférést bizonyos
dokumentumokhoz és kivonatokhoz az eljárás során, az egész keresete tekintetében pervesztes lett volna a fenti 99–140. pontban
hivatkozott indokok miatt. Következésképpen az LPN‑t saját költségei egészének és a Bizottság költségei egészének viselésére
kell kötelezni.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (harmadik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A Törvényszék a keresetet elutasítja azon dokumentumok és dokumentumok azon részei vonatkozásában, amelyekhez a Liga para
Protecção da Naturezától (LPN) a hozzáférést a 2008. október 24‑i SG.E.3/MIB/psi D(2008) 8639 bizottsági határozat megtagadta.
2)
A keresetről az ezt meghaladó részében nem szükséges határozni.
3)
Az LPN maga viseli a saját költségeit, valamint az Európai Bizottság részéről felmerült költségeket.
4)
A Dán Királyság, a Finn Köztársaság és a Svéd Királyság maguk viselik saját költségeiket.
Azizi
Cremona
Frimodt Nielsen
Kihirdetve Luxembourgban, a 2011. szeptember 9‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
Tartalomjegyzék
Jogi háttér
Az 1049/2001/EK rendelet
Az 1367/2006/EK rendelet
Tényállás
Eljárás és a felek kereseti kérelmei
A jogkérdésről
Az okafogyottság megállapítása iránti kérelemről
A felek érvei
A Törvényszék álláspontja
A megsemmisítési jogalapok összefoglalása
Az 1367/2006 rendeletnek és az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdése harmadik francia bekezdésének megsértésén alapuló
első és második joglapról
A felek érvei
– Az 1367/2006 rendelet megsértésén alapuló első jogalapról
– Az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdése harmadik francia bekezdésének megsértésén alapuló második jogalapról
A Törvényszék álláspontja
– Előzetes észrevételek
– Az 1367/2006 rendeletnek a Bizottság vizsgálati kötelezettségére gyakorolt hatásairól
– A Bizottság vizsgálatát szabályozó követelményekről
– Az érintett dokumentumok vizsgálatára vonatkozó kötelezettség Bizottság általi teljesítéséről
– A közzétételhez fűződő nyomós közérdek
A költségekről
*
Az eljárás nyelve: portugál.