CELEX: 62013CJ0599
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Europos Sąjungos finansinių interesų apsauga
Reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 2988/95
4 straipsnis
Sąjungos bendrasis biudžetas
Reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 1605/2002
53 b straipsnio 2 dalis
Sprendimas 2004/904/EB
Europos pabėgėlių fondas 2005–2010 m. laikotarpiui
25 straipsnio 2 dalis
Pareigos susigrąžinti paramą pažeidimo atveju teisinis pagrindas

Rechtbank Amsterdam
. 2011 m. lapkričio 22 d. sprendimu šis teismas pripažino skundą nepagrįstu. Kalbant konkrečiau, jis nusprendė, kad nors
Staatssecretaris
iš nacionalinės teisės negalėjo kildinti įgaliojimo koreguoti nustatytos finansinės paramos dydį
Somvao
nenaudai, vis dėlto pagal Sprendimo 2004/904 25 straipsnio 2 dalį jis turėjo pareigą koreguoti šį dydį.
Šį teismo sprendimą
Somvao
apskundė
Raad van State Afdeling Bestuursrechtspraak
(administracinių ginčų skyrius).
Raad van State
mano, kad
Staatssecretaris
konstatuotas pareigos tinkamai tvarkyti projekto apskaitą nevykdymas yra Reglamento Nr. 2988/95 1 straipsnio 2 dalyje aprašytas pažeidimas. Kaip ir
Rechtbank Amsterdam
, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, jog aplinkybės, kad
Somvao
netvarkė skaidrios apskaitos, negalima prilyginti jokiam iš
Awb
4:49 straipsnio 1 dalies a–c punktuose nustatytų atvejų, kuriais administracinei institucijai leista atšaukti arba pakeisti gavėjo nenaudai sprendimą dėl paramos skyrimo, nes tinkamos projekto apskaitos nebuvimas yra aplinkybė, apie kurią
Staatssecretaris
jau turėjo žinoti skirdamas ginčijamą paramą.
Raad van State
daro išvadą, kad sprendimas pakeisti paramos dydį ir nurodyti sugrąžinti jos dalį neturi teisinio pagrindo nacionalinėje teisėje.
Taigi šis teismas kelia klausimą, ar pagal Sąjungos teisę leidžiama teisiškai pagrįsti sprendimą sumažinti jau skirtos paramos dydį ir nurodyti grąžinti nepagrįstai išmokėtą sumą, nustačius pažeidimus, kaip antai konstatuotus jo nagrinėjamoje byloje. Kalbant konkrečiau, jis siekia sužinoti, ar Reglamento Nr. 2988/95 4 straipsnis, Reglamento Nr. 1605/2002 53 b straipsnio 2 dalies pradžia ir c punktas arba Sprendimo 2004/904 25 straipsnio 2 dalis gali būti teisinis pagrindas sprendimui sumažinti iš Europos pabėgėlių fondo skirtą paramą ir susigrąžinti didelę šios paramos dalį.
Remdamasis sprendimais
Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening ir kt
. (C‑383/06–C‑385/06,
EU:C:2008:165
) ir
Chambre de commerce et d’industrie de l’Indre
(C‑465/10,
EU:C:2011:867
), susijusiais su Reglamentu Nr. 4253/88, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas teigia, jog iš šių sprendimų, atrodo, galima daryti išvadą, kad Sąjungos finansinių interesų apsaugai skirta bendroji taisyklė negali būti sprendimo sumažinti ir susigrąžinti paramą teisinis pagrindas. Tokio sprendimo teisinis pagrindas galėtų būti tik specialioji taisyklė. Anot prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo, tai reiškia, kad reglamentai Nr. 2988/95 ir Nr. 1605/2002 negali būti sprendimo, kuriuo nurodyta sumažinti ir susigrąžinti paramą, teisinis pagrindas.
Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas abejoja, kad Sprendimo 2004/904 25 straipsnio 2 dalis galėtų būti sprendimo sumažinti skirtą paramą teisinis pagrindas, nes pačiu šiuo sprendimu, skirtu išimtinai valstybėms narėms, negalima sukurti pareigų privatiems asmenims.
Šiomis aplinkybėmis
Raad van State
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar Reglamento Nr. 2988/95 4 straipsnis arba Reglamento Nr. 1605/2002 53b straipsnio 2 dalies pradžia ir c punktas yra teisinis pagrindas nacionalinių institucijų sprendimui paramos gavėjo nenaudai pakeisti arba nurodyti grąžinti Europos pabėgėlių fondo finansinę paramą?
2.
Ar Sprendimo 2004/904 25 straipsnio 2 dalis yra teisinis pagrindas nacionalinių institucijų sprendimui paramos gavėjo nenaudai pakeisti arba nurodyti grąžinti iš Europos pabėgėlių fondo jau skirtą finansinę paramą, ir tam nereikia įgaliojimo pagal nacionalinę teisę?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar Reglamento Nr. 2988/95 4 straipsnis arba Reglamento Nr. 1605/2002 53b straipsnio 2 dalies pradžia ir c punktas aiškintini taip, kad nesant nacionalinėje teisėje įtvirtinto teisėto pagrindo viena ar kita šių nuostatų sudaro teisinį pagrindą nacionalinių institucijų sprendimui paramos gavėjo nenaudai pakeisti iš Europos pabėgėlių fondo skirtos paramos dydį, kai taikomas Komisijos ir valstybių narių pasidalijamasis biudžeto valdymas, ir nurodyti susigrąžinti iš gavėjo dalį šios paramos.
Kalbant apie Reglamentą Nr. 2988/95 primintina, kad pagal jo 1 straipsnio 1 dalį šiuo reglamentu nustatomos bendrosios taisyklės, reglamentuojančios vienodus patikrinimus ir administracines priemones bei nuobaudas už Sąjungos teisės aktų pažeidimus, ir tai daroma siekiant visose srityse kovoti su Sąjungos finansiniams interesams kenkiančiais veiksmais (šiuo klausimu žr. Sprendimo
FranceAgriMer
, C‑670/11,
EU:C:2012:807
, 41 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką bei Sprendimo
Cruz & Companhia
, C‑341/13,
EU:C:2014:2230
, 43 punktą).
Kaip matyti iš Reglamento Nr. 2988/95 ketvirtos konstatuojamosios dalies, veiksmingai kovojant su Sąjungos finansiniams interesams kenkiančiu sukčiavimu būtina priimti bendras visoms Sąjungos politikos sritims taisykles. Be to, pagal to paties reglamento penktą konstatuojamąją dalį neteisėtą veiką ir jai taikomas administracines priemones bei už ją skiriamas nuobaudas nustato atskirų sektorių taisyklės pagal Reglamentą Nr. 2988/95. Sąjungos teisės pažeidimų kontrolės ir nuobaudų srityje Sąjungos teisės aktų leidėjas, priimdamas Reglamentą Nr. 2988/95, įtvirtino nemažai principų ir pareikalavo, kad apskritai visi atskirą sektorių reglamentuojantys reglamentai nepažeistų šių principų (Sprendimo
FranceAgriMer
,
EU:C:2012:807
, 42 ir 43 punktai ir juose nurodyta teismo praktika).
Reglamentas Nr. 2988/95 turi reglamentuoti visus atvejus, kuriais kalbama apie jo 1 straipsnyje numatytą „pažeidimą“, t. y. apie Sąjungos teisės aktų nuostatų pažeidimą, kilusį dėl ūkio subjekto veiksmų ar neveikimo, dėl kurių Sąjungos bendrajam biudžetui ar jos valdomiems biudžetams padaroma arba gali būti padaryta žala sumažinant ar iš viso prarandant pajamas, gaunamas iš tiesiogiai Sąjungos vardu surinktų nuosavų lėšų, arba darant nepagrįstas išlaidas (Sprendimo
FranceAgriMer
,
EU:C:2012:807
, 44 punktas).
Reglamento Nr. 2988/95 4 straipsnio 1 dalies pirmoje įtraukoje numatyta, kad padarius bet kurį pažeidimą nepagrįstai gauta nauda paprastai turi būti panaikinta, be kita ko, įpareigojant sumokėti mokėtinas arba grąžinti nepagrįstai įgytas sumas (Sprendimo
FranceAgriMer
,
EU:C:2012:807
, 46 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
Dėl pareigos grąžinti neteisėtais veiksmais nepagrįstai gautą naudą Teisingumo Teismas jau yra nurodęs, kad ši pareiga yra ne sankcija, o tiesiog pripažinimo, kad nesilaikyta sąlygų, reikalingų norint gauti pagal Sąjungos taisykles kylančią naudą, pasekmė, o tai reiškia, jog nauda suteikta nepelnytai (šiuo klausimu žr. Sprendimo
Pometon
, C‑158/08,
EU:C:2009:349
, 28 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką ir Sprendimo
Cruz & Companhia
,
EU:C:2014:2230
, 45 punktą).
Vis dėlto Teisingumo Teismas taip pat nurodė, kad Reglamente Nr. 2988/95 nustatytos tik bendrosios kontrolės ir sankcijų, siekiant apsaugoti Sąjungos finansinius interesus, taisyklės. Taigi neteisėtai panaudotos lėšos turi būti susigrąžinamos remiantis kitomis nuostatomis, t. y., jei reikia, atskirus sektorius reglamentuojančiomis nuostatomis (šiuo klausimu žr. Sprendimo
Chambre de commerce et d’industrie de l’Indre
,
EU:C:2011:867
, 33 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Taigi reikia patikrinti, ar tokia priemonė, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje, gali būti priimta remiantis Reglamento Nr. 1605/2002 53 b straipsnio 2 dalies pradžia ir c punktu.
Pirmiausia primintina, kad Reglamento Nr. 1605/2002 53 b straipsnis į Sąjungos teisę buvo įtrauktas Reglamentu Nr. 1995/2006. Nors vėliau jis buvo panaikintas, vis dėlto jis galiojo klostantis pagrindinės bylos aplinkybėms.
Reglamentas Nr. 1605/2002 priimtas remiantis EB 279 straipsniu, tapusiu SESV 322 straipsniu, pagal kurį buvo leidžiama priimti finansinio pobūdžio taisykles, pirmiausia nurodančias bendrojo Sąjungos biudžeto sudarymo ir vykdymo tvarką; šio reglamento 53 straipsnio a–c punktuose numatyta, kad Komisija bendrąjį biudžetą vykdo centralizuotai, taikydama pasidalijamąjį arba decentralizuotą valdymą, arba bendrą valdymą kartu su tarptautinėmis organizacijomis.
Iš Reglamento Nr. 1605/2002 IV antraštinės dalies 2 skyriaus pavadinimo matyti, kad šio reglamento 53 b straipsniu reglamentuojamas bendrojo Sąjungos biudžeto vykdymas taikant pasidalijamąjį valdymą. Pagal šios nuostatos 1 dalį Komisijai bendradarbiaujant su valstybėmis narėmis siekiant vykdyti biudžetą pasidalijamojo valdymo būdu, kaip numatyta to paties reglamento 53 straipsnio 1 dalies b punkte, biudžeto vykdymo užduotys pavedamos valstybėms narėms.
Reglamento Nr. 1605/2002 53 b straipsnio 2 dalies pradžioje ir c punkte savo ruožtu nustatyta, kad valstybės narės imasi visų teisėkūros, reguliavimo ir administracinių ar kitų Sąjungos finansinių interesų apsaugai būtinų priemonių, ir visų pirma susigrąžina netinkamai išmokėtas arba neteisingai panaudotas lėšas arba dėl pažeidimų ar klaidų prarastas lėšas.
Pažymėtina, kad ši nuostata suformuluota analogiškai Reglamento Nr. 4253/88, kuris, kitaip nei Reglamentas Nr. 1605/2002, yra konkrečiam sektoriui taikomas reglamentas, 23 straipsnio 1 dalies trečiai įtraukai.
Dėl Reglamento Nr. 4253/88 23 straipsnio 1 dalies trečios įtraukos Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad ja valstybėms narėms sukuriama pareiga susigrąžinti dėl piktnaudžiavimo ar aplaidumo prarastas lėšas, ir tam nereikia įgaliojimo pagal nacionalinę teisę. Su šia pareiga susigrąžinti būtų nesuderinamas bet koks konkrečios valstybės narės naudojimasis diskrecija vertinti nepagrįstai ar neteisėtai skirtų Bendrijos lėšų susigrąžinimo tikslingumą (žr. Sprendimo
Chambre de commerce et d’industrie de l’Indre
,
EU:C:2011:867
, 34 ir 35 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką).
Reglamento Nr. 1605/2002 53 b straipsnio 2 dalies pradžios ir c punkto formuluotės taip pat negalima aiškinti kaip paliekančios valstybėms narėms diksreciją vertinti finansinių korekcijų taikymo konstatavus pažeidimus tikslingumą.
Vadinasi, pasirinkęs priimti Reglamento Nr. 1605/2002 53 b straipsnį tik po to, kai įsigaliojo Reglamento Nr. 2988/95 4 straipsnis ir Reglamento Nr. 4253/88 23 straipsnis, Sąjungos teisės aktų leidėjas ketino bendrosiose taisyklėse įtvirtinti valstybių narių pareigą vykdant biudžetą pasidalijamuoju valdymo būdu imtis finansinių korekcijų ir visų pirma susigrąžinti dėl piktnaudžiavimo ar aplaidumo prarastas lėšas, ir tam nereikia ne tik įgaliojimo pagal nacionalinę teisę, bet ir konkretų sektorių reglamentuojančių taisyklių.
Šį aiškinimą patvirtina aplinkybė, kad, remiantis įvadine fraze, šio 53 b straipsnio 2 dalis taikoma „[nepažeidžiant] papildomų nuostatų, numatytų atitinkamose konkretiems sektoriams taikomose taisyklėse“. Žodis „nepažeidžiant“ aiškiai parodo, kad 53 b straipsnio savaime pakanka. Be to, būdvardis „papildomos“, susijęs su konkretiems sektoriams taikomomis taisyklėmis, reiškia, kad jei tokių taisyklių yra, jos nepakeičia Reglamento Nr. 1605/2002 53 b straipsnio, o tik jį papildo.
Dėl kitokio šio straipsnio aiškinimo Reglamentas Nr. 1605/2002 netektų veiksmingumo ir būtų pakenkta Sąjungos finansinių interesų apsaugai.
Vadinasi, šio reglamento 53 b straipsnio 2 dalies įvadinė frazė yra teisinis pagrindas keisti paramą jos gavėjo nenaudai, kai tokiu pakeitimu siekiama Sąjungos finansinių interesų apsaugos. Taip pat šios nuostatos c punktas yra teisinis pagrindas imtis priemonių susigrąžinti dėl pažeidimų ar klaidų nepagrįstai išmokėtas ar neteisėtai panaudotas lėšas.
Be to, Teisingumo Teismas jau yra patikslinęs, kad nepagrįstai išmokėtos sumos gali būti susigrąžintos tik laikantis teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principų (šiuo klausimu žr. Sprendimo
Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening ir kt
.,
EU:C:2008:165
, 53 punktą).
Teisinio saugumo principas reikalauja, kad Sąjungos teisės aktai leistų suinteresuotiesiems asmenims tiksliai žinoti jiems nustatytų pareigų apimtį (žr. Sprendimo
ROM‑projecten
, C‑158/06,
EU:C:2007:370
, 25 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Dėl teisėtų lūkesčių apsaugos principo Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad paramos gavėjas negali remtis šia apsauga, jeigu jis neįvykdė kokios nors iš šiai paramai gauti nustatytų sąlygų (šiuo klausimu žr. Sprendimo
Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening ir kt
.,
EU:C:2008:165
, 56 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Pagrindinėje byloje iš Teisingumo Teismui pateiktų duomenų matyti, kad 2006 m. balandžio 27 d. sprendime
Somvao
buvo nustatytas reikalavimas laikytis Sprendimo 2006/399 nuostatų ir visų pirma pareiga fiksuoti duomenis, skaidriai tvarkyti projekto dokumentus ir užtikrinti galimybę atlikti patikrinimą.
Remdamasis šiais duomenimis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi įvertinti, ar, atsižvelgiant į lėšų gavėjo ir nacionalinės administracijos elgesį, reikalavimais grąžinti paramą buvo paisoma teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principų, kaip jie suprantami pagal Sąjungos teisę.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti taip: Reglamento Nr. 1605/2002 53b straipsnio 2 dalies pradžia ir c punktas aiškintini taip, kad nesant nacionalinėje teisėje įtvirtinto teisėto pagrindo ši nuostata yra teisinis pagrindas nacionalinių institucijų sprendimui paramos gavėjo nenaudai pakeisti iš Europos pabėgėlių fondo skirtos paramos dydį, kai taikomas Komisijos ir valstybių narių pasidalijamasis biudžeto valdymas, ir nurodyti susigrąžinti iš gavėjo dalį šios paramos. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi įvertinti, ar, atsižvelgiant į lėšų gavėjo ir nacionalinės administracijos elgesį, reikalavimais grąžinti paramą buvo paisoma teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principų, kaip jie suprantami pagal Sąjungos teisę.
Dėl antrojo klausimo
Atsižvelgiant į pirmąjį klausimą pateiktą atsakymą, nėra poreikio atsakyti į antrąjį klausimą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:

2002 m. birželio 25 d. Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 1605/2002 dėl Europos Bendrijų bendrajam biudžetui taikomo finansinio reglamento, iš dalies pakeisto 2006 m. gruodžio 13 d. Tarybos reglamentu (EB, Euratomas) Nr. 1995/2006, 53 b straipsnio 2 dalies pradžia ir c punktas aiškintini taip, kad nesant nacionalinėje teisėje įtvirtinto teisėto pagrindo ši nuostata yra teisinis pagrindas nacionalinių institucijų sprendimui paramos gavėjo nenaudai pakeisti iš Europos pabėgėlių fondo skirtos paramos dydį, kai taikomas Europos Komisijos ir valstybių narių pasidalijamasis biudžeto valdymas, ir nurodyti susigrąžinti iš gavėjo dalį šios paramos. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi įvertinti, ar, atsižvelgiant į lėšų gavėjo ir nacionalinės administracijos elgesį, reikalavimais grąžinti paramą buvo paisoma teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principų, kaip jie suprantami pagal Sąjungos teisę.

Parašai.
(
*1
)   Proceso kalba: nyderlandų.