CELEX: 62013CJ0128
Ennakkoratkaisupyyntö
Maatalous
Asetus (ETY) N:o 3665/87
4 artiklan 1 kohta ja 13 artikla
Asetus (ETY) N:o 2220/85
19 artiklan 1 kohdan a alakohta
Vientituki
Tuen ennakkomaksu
Ennakkomaksun maksamista varten annetun vakuuden vapauttamisen edellytykset

Ennakkoratkaisupyyntö koskee maataloustuotteiden vientitukien järjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä 27.11.1987 annetussa komission asetuksessa (ETY) N:o 3665/87 (
EYVL L 351, s. 1
), sellaisena kuin se on muutettuna 26.7.1994 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1829/94 (
EYVL L 191, s. 5
; jäljempänä asetus N:o 3665/87), 4 artiklan 1 kohdan ja maataloustuotteiden vakuusjärjestelmän soveltamista koskevien yhteisten yksityiskohtaisten sääntöjen vahvistamisesta 22.7.1985 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2220/85 (
EYVL L 205, s. 5
), sellaisena kuin se muutettuna 10.12.1993 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 3403/93 (
EYVL L 310, s. 4
; jäljempänä asetus N:o 2220/85), 19 artiklan 1 kohdan a alakohdan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Cruz & Companhia Lda (jäljempänä Cruz & Companhia) sekä Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP) ja Caixa Central – Caixa Central de Crédito Agrícola Mútuo CRL (jäljempänä CCAM) ja jossa on kyse kieltäytymisestä vapauttaa vientituen ennakkomaksun, joka on maksettu vuonna 1995 toteutetulle viinin viennille, määrän takaisinmaksamista varten annettu pankkitakaus ja tämän pankkitakauksen aktivoimisesta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Viinikaupan yhteisestä järjestämisestä 16.3.1987 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 822/87 (
EYVL L 84, s. 1
) 56 artiklassa säädettiin seuraavaa:
”1.   Siinä määrin kuin on tarpeellista [viinialan yhteisen markkinajärjestelyn piiriin kuuluvien] tuotteiden taloudellisesti merkittäv[än] viennin mahdollistami[seksi] näiden tuotteiden maailmanmarkkinahin[noilla, näiden hintojen] ja yhteisön hintojen välinen erotus voidaan korvata vientituella. – –
2.   Tuki on samansuuruinen kaikkialla yhteisössä. Se voi vaihdella määräpaikan mukaan.
Tuki myönnetään hakemuksesta.
3.   Neuvosto antaa määräenemmistöllä komission ehdotuksesta yleiset säännöt vientitukien myöntämisestä ja niiden määrän vahvistamisperusteet.
4.   Yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta annetaan 83 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.
– –”
Asetuksen N:o 822/87 71 artiklan 2 kohdassa säädettiin seuraavaa:
”Niiden luonnollisten henkilöiden, oikeushenkilöiden tai henkilöryhmittymien, joilla on hallussaan ammattinsa harjoittamista varten 1 artiklassa tarkoitettuja tuotteita [mukaan lukien viiniin liittyvät tuotteet, kuten nyt käsiteltävässä asiassa], erityisesti tuottajien, pullottajien, jalostajien ja erikseen määriteltävien kauppiaiden, on pidettävä kirjaa erityisesti edellä mainittujen tuotteiden saapuvista ja lähtevistä eristä.”
Komissio sääti maataloustuotteiden vientitukien järjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä asetuksella N:o 3665/87.
Asetuksen N:o 3665/87 johdanto-osan kolmas, neljäs ja kuudestoista perustelukappale kuuluivat seuraavasti:
”neuvoston antamissa yleisissä säännöissä säädetään, että tuki maksetaan esitettäessä todisteet siitä, että tuotteet on viety yhteisön ulkopuolelle; – –
tietyt vientitoimet voivat johtaa väärinkäytöksiin; tällaisten väärinkäytösten välttämiseksi tuen maksamisen edellytyksenä olisi oltava se, että tuote on viety yhteisön tullialueelta ja tuotu kolmanteen maahan ja tarvittaessa tosiasiallisesti saatettu kolmannen maan markkinoille,
– –
viennin rahoituksen helpottamiseksi jäsenvaltioille olisi annettava lupa maksaa tuki viejille ennakolta kokonaisuudessaan tai osittain välittömästi, kun vienti-ilmoitus on hyväksytty, ja tähän olisi liityttävä vakuus, jolla varmistetaan kyseisen ennakkomaksun palauttaminen, jos myöhemmin ilmenee, että tukea ei olisi pitänyt maksaa”.
Asetuksen N:o 3665/87 4 artiklan 1 kohdassa säädettiin seuraavaa:
”Tuen maksaminen edellyttää todistetta siitä, että tuotteet, joiden vienti-ilmoitus on hyväksytty, on viimeistään 60 päivän kuluessa kyseisestä hyväksynnästä viety sellaisenaan yhteisön tullialueelta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 5 ja 16 artiklan säännösten soveltamista.”
Asetuksen N:o 3665/87 13 artiklan ensimmäisessä kohdassa säädettiin seuraavaa:
”Tukea ei myönnetä tuotteille, jotka eivät ole laadultaan virheettömiä, aitoja ja myyntikelpoisia ja on tarkoitettu ihmisravinnoksi, kun niiden ominaisuudet tai kunto estävät niiden käytön tai rajoittavat huomattavasti niiden käyttöä tähän tarkoitukseen.”
Asetuksen N:o 3665/87 18 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädettiin seuraavaa:
”Kulutukseen saattamista koskevien tullimuodollisuuksien täyttyminen todistetaan esittämällä toinen seuraavista viejän valitsemista asiakirjoista:
– –
b)
purkamista ja kulutukseen saattamista koskeva todistus, jonka laatii kansainväliseen tarkastukseen ja valvontaan erikoistunut ja komission 4 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen hyväksymä laitos. Kyseisessä todistuksessa on annettava kulutukseen saattamista koskevan tulliasiakirjan päiväys ja numero.”
Asetuksen N:o 3665/87 22 artiklassa, joka oli luvussa 2, jonka otsikko oli ”Tuen ennakkomaksu, kun kyseessä on suora vienti”, säädettiin seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltioiden on viejän hakemuksesta maksettava tuki kokonaisuudessaan tai osa tuesta ennakolta välittömästi, kun vienti-ilmoitus on hyväksytty, jos on annettu kyseisen 15 prosentilla lisätyn ennakkomaksun suuruinen vakuus.
Jäsenvaltiot voivat määrittää edellytykset, joilla on mahdollista hakea tuen osan ennakkomaksua.
2.   Ennakkomaksun määrä lasketaan ottaen huomioon ilmoitettuun määräpaikkaan sovellettava tuki, jota tarkistetaan tarvittaessa valuutan tasausmaksuilla, liittymistasausmaksuilla ja muilla yhteisön säädöksissä annetuilla maksuilla.”
Asetuksen N:o 3665/87 33 artiklan 1 kohdassa säädettiin seuraavaa:
”Kun niiden tuotteiden tai tavaroiden, joihin sovelletaan tämän luvun säännöksiä, oikeus tukeen ja/tai valuutan tasausmaksuun on todistettu, kyseinen määrä on tasattava ennakkomaksulla. Kun vietyyn määrään sovellettava maksu on suurempi kuin ennakkomaksu, kyseiselle henkilölle maksetaan näiden erotus.
Kun vietyyn määrään sovellettava maksu on pienempi kuin ennakkomaksu erityisesti 2 kohtaa sovellettaessa, toimivaltaisen viranomaisen on pantava toimeen viipymättä asetuksen (ETY) N:o 2220/85 29 artiklassa säädetty menettely, jotta toimija maksaisi näiden maksujen välisen erotuksen korotettuna 20 prosentilla.”
Asetuksessa N:o 2220/85 vahvistettiin säännökset vakuuksista, jotka on annettava joko asetuksen N:o 822/87 tai sen soveltamisasetusten nojalla.
Asetuksen N:o 2220/85 19 artiklassa, joka oli IV osastossa, jonka otsikko oli ”Ennakot”, säädettiin seuraavaa:
”1.   Vakuus vapautetaan jos:
a)
oikeus ennakkomäärän [lopulliseen] saamiseen on vahvistettu
tai jos
b)
ennakko on maksettu takaisin ja korotettu yhteisön erityisessä sääntelyssä säädetyllä prosentilla.
2.   Kun ennakkomäärän saamista koskevan oikeutuksen todistamiselle asetettu määräaika ylitetään ilman oikeutuksesta esitettyä todistetta, toimivaltaisen viranomaisen on välittömästi sovellettava 29 artiklassa säädettyä menettelyä.
– –”
Viinituotteiden kuljetusten mukana seuraavista asiakirjoista sekä asiaan liittyvien rekistereiden pidosta 26.7.1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2238/93 (
EYVL L 200, s. 10
) 1 artiklassa säädettiin seuraavaa:
”1.   Tässä asetuksessa annetaan asetuksen (ETY) N:o 822/87 71 artiklan viinialan tuotteiden saateasiakirjaa koskevat yksityiskohtaiset säännöt sanotun kuitenkaan rajoittamatta [valmisteveron alaisia tuotteita koskevasta yleisestä järjestelmästä sekä näiden tuotteiden hallussapidosta, liikkumisesta ja valvonnasta 25.2.1992 annetun neuvoston] direktiivin 92/12/ETY [
EYVL L 76, s. 1
] soveltamista. Siinä laaditaan:
a)
säännöt määritetyllä alueella tuotettujen laatuviinien alkuperän todistamisesta ja maantieteelliseen merkintään oikeutettujen pöytäviinien lähtöisyyden todistamisesta näiden viinien mukana seuraavissa asiakirjoissa, jotka on laadittu direktiiviin 92/12/ETY perustuvien yhteisön säännösten mukaisesti;
b)
säännöt asetuksen (ETY) N:o 822/87 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen viinituotteiden kuljetusten mukana seuraavien asiakirjojen laatimisesta:
—
jäsenvaltion sisällä, sillä edellytyksellä ettei näiden kuljetusten mukana seuraa direktiiviin 92/12/ETY perustuvien yhteisön säännösten mukainen asiakirja;
—
vietäessä kolmanteen maahan;
—
yhteisön sisäisessä kaupassa:
—
kuljetuksen suorittaa pientuottaja, jonka se jäsenvaltio, josta kuljetus alkaa, on vapauttanut yksinkertaistetun saateasiakirjan laatimisesta
tai
—
kun kyseessä on sellaisen viinituotteen kuljetus, joka ei ole valmisteveron alainen;
c)
täydentävät säännökset seuraavien laatimiseen:
—
hallinnollinen saateasiakirja tai tämän korvaava kaupallinen asiakirja
—
yksinkertaistettu saateasiakirja tai tämän korvaava kaupallinen asiakirja,
jotka on tarkoitettu seuraamaan asetuksen (ETY) N:o 822/87 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen viinituotteiden kuljetuksia.
2.   Tässä asetuksessa laaditaan lisäksi säännöt niiden henkilöiden tulo- ja lähtörekisterien pitämisestä, jotka pitävät hallussaan viinituotteita ammattinsa puolesta.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Cruz & Companhia on liikeyritys, joka harjoittaa viinien, viinojen ja niiden jalosteiden myyntitoimintaa, johon sisältyy tuotteiden valmistus, varastointi ja osto jälleenmyyntiä varten. Toimintaa harjoittaessaan tämä yritys vei viinejä Angolaan alemmalla hinnalla kuin hinta, jonka se olisi saanut, jos se olisi myynyt viinin Euroopan unionin markkinoille.
Kesäkuussa 1995 Cruz & Companhia haki Instituto Nacional de Intervenção e Garantia Agrícolalta (jäljempänä INGA) tuen maksamista ennakolta. Se toimitti tätä varten vienti-ilmoituksen hyväksymisasiakirjat, todisteet siitä, että tuotteet oli viety unionin tullialueelta viimeistään 60 päivän kuluessa kyseisestä hyväksynnästä, sekä CCAM:n 14.6.1995 myöntämän pankkitakauksen, jonka määrä on sama kuin tuen ennakkomaksun määrä lisättynä 15 prosentilla.
Tuen ennakkomaksu suoritettiin Cruz & Companhialle 26.6.1995.
Toteutettuaan viennin Cruz & Companhia toimitti INGA:lle vientiin liittyvät asiakirjat eli laskut, todistuksen, ilmoituksen tavaroiden koostumuksesta, näytteen ja vienti-ilmoituksen hyväksymisasiakirjat.
Tuotteet saapuivat määränpäänä olevaan kolmanteen maahan, ja ne tullattiin.
INGA ei ole palauttanut pankkitakausta Cruz & Companhialle.
Tehtyään tarkastuksen varmistaakseen Cruz & Companhian toteuttaman viininviennin säännöstenmukaisuuden INGA määräsi 29.7.2004 tekemällään päätöksellä, että Cruz & Companhian vientitukena saama määrä on palautettava 30 päivän määräajassa sillä uhalla, että pankkitakauksen täytäntöön panemiseksi tarvittavat mekanismit käynnistyvät.
Cruz & Companhia, joka ei ole maksanut vapaaehtoisesti vaadittua määrää, nosti INGA:n 29.7.2004 tekemästä päätöksestä hallintokanteen Tribunal Administrativo e Fiscal de Viseussa. Kyseinen tuomioistuin hylkäsi Cruz & Companhian kanteen perusteettomana 25.7.2008 antamallaan tuomiolla.
Cruz & Companhia haki muutosta kyseiseen tuomioon Tribunal Central Administrativo do Nortessa. Kyseinen tuomioistuin hylkäsi valituksen ja pysytti Tribunal Administrativo e Fiscal de Viseun tuomion 9.7.2009 antamallaan tuomiolla, joka on tullut lainvoimaiseksi.
Cruz & Companhia teki ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa IFAP:tä, joka on INGA:n seuraaja, ja CCAM:ää vastaan valituksen, jossa se vaati sen toteamista, että pankkitakauksen kohde poistui 31.8.1995, jolloin se esitti asiakirjat, jotka todistivat tuotteiden saapumisen Angolaan, ja että näissä olosuhteissa se, että IFAP aktivoi pankkitakauksen, oli lainvastaista ja merkitsi väärinkäyttöä. Samoin Cruz & Companhia vaati, että CCAM määrätään pidättymään kyseessä olevan pankkitakauksen maksamisesta IFAP:lle sekä että IFAP määrätään maksamaan vahingonkorvauksena kantajan vaatimat määrät.
Ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa otettiin esille kysymys siitä, oliko oikeus tuen lopulliseen saamiseen vahvistettu ja sen seurauksena oliko vakuus, jolla taataan ennakkomäärän palauttaminen, vapautettava, koska viejä esitti vienti-ilmoituksen hyväksymisasiakirjat ja todisteet siitä, että tuotteet oli viety unionin tullialueelta viimeistään 60 päivän kuluessa ja saapuivat kohteena olevaan kolmanteen maahan, vai oliko lisäksi tarpeen vakuuttua siitä, että tuen ennakkomaksuna saadut määrät olivat erääntyneet.
Näissä olosuhteissa Tribunal da Relação de Lisboa päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko vakuuden, joka on annettu tuen ennakkomaksun yhteydessä, katsottava rauenneen, kun viejän on todettu esittäneen asiakirjat, jotka liittyvät vienti-ilmoituksen hyväksymiseen ja todisteisiin siitä, että tuotteet vietiin yhteisön tullialueelta viimeistään 60 päivän kuluessa kyseisestä hyväksymisestä?
2)
Onko näin varsinkin, kun tämä on lisäksi esittänyt todisteet näiden tuotteiden tullaamisesta tuontimaana olevassa kolmannessa maassa?
3)
Vai onko sen sijaan katsottava, että näiden edellytysten täyttymisen lisäksi vakuuden vapauttaminen edellyttää sitä, ettei valtiolla ole oikeutta vaatia ennakolta maksetun tuen palauttamista mistä tahansa muusta syystä, joka liittyy vientiä koskeviin säännöstenvastaisuuksiin?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Näillä kysymyksillä, joita on tarkasteltava yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii selvittämään, onko asetuksen N:o 2220/85 19 artiklan 1 kohdan a alakohtaa tulkittava siten, että vakuuden, jonka viejä on antanut vientituen ennakkomaksun palauttamisen takaamiseksi, on katsottava rauenneen, kun viejän on todettu esittäneen asiakirjat, jotka liittyvät vienti-ilmoituksen hyväksymiseen, todisteet siitä, että tuotteet vietiin unionin tullialueelta viimeistään 60 päivän kuluessa kyseisestä hyväksymisestä, ja todisteet näiden tuotteiden tullaamisesta tuontimaana olevassa kolmannessa maassa.
Aluksi on muistutettava, että asetuksen N:o 3665/87 22 artiklan nojalla jäsenvaltioiden on viejän hakemuksesta maksettava tuki kokonaisuudessaan tai osa tuesta ennakolta välittömästi, kun vienti-ilmoitus on hyväksytty, sillä edellytyksellä, että annetaan vakuus.
Tämän vakuuden vapauttamisen edellytyksistä on todettava, että asetuksen N:o 2220/85 19 artiklan 1 kohdan a alakohdassa, joka oli IV osastossa, jonka otsikko oli ”Ennakot”, säädetään, että vakuus vapautetaan, jos oikeus ennakkomäärän lopulliseen saamiseen on vahvistettu.
Unionin tuomioistuimelle toimittamissaan huomautuksissa Cruz & Companhia katsoo, että vakuuden tarkoituksena on taata se, että vienti, jonka osalta tuen ennakkomaksu oli suoritettu, on toteutettu, että tuote on saapunut määränpäämaahan ja saatettu markkinoille tässä maassa asetetussa määräajassa. Cruz & Companhia viittaa asetuksen N:o 3665/87 4 artiklan 1 kohtaan ja 18 artiklan 1 kohdan b alakohtaan ja väittää, että vakuus on vapautettava heti, kun viejä esittää tullaustodistuksen, sillä kyseisestä hetkestä lähtien oikeus tuen lopulliseen saamiseen on vahvistettu.
Tältä osin on todettava, että asetuksen N:o 3665/87 4 artiklan 1 kohdan sanamuodosta ilmenee, että tuen maksaminen edellyttää todisteen esittämistä siitä, että tuotteet, joiden vienti-ilmoitus on hyväksytty, on viimeistään 60 päivän kuluessa kyseisestä hyväksynnästä viety sellaisenaan unionin tullialueelta.
Kyseisessä säännöksessä ei mainita lainkaan oikeutta tämän tuen lopulliseen saamiseen.
Kuten asetuksen N:o 3665/87 johdanto-osan 16 perustelukappaleesta ilmenee, tämän asetuksen 22 artiklan nojalla annetulla vakuudella varmistetaan ennakkomaksun palauttaminen, jos myöhemmin ilmenee, että tukea ei olisi pitänyt maksaa.
Tässä yhteydessä on korostettava, että kyseisen asetuksen 13 artiklan mukaan tukea ei myönnetä tuotteille, jotka eivät ole ”laadultaan virheettömiä, kunnollisia ja myyntikelpoisia” ja, jos tuotteet on tarkoitettu ihmisravinnoksi, kun niiden ominaisuudet tai kunto estävät niiden käytön tai rajoittavat huomattavasti niiden käyttöä tähän tarkoitukseen.
Siltä osin kuin kyse on siitä, että tuotteet ovat ”laadultaan virheettömiä, kunnollisia ja myyntikelpoisia”, on korostettava, että asetuksen N:o 3665/87 13 artikla kuuluu tämän asetuksen 2 osaston, jonka otsikkona on ”Vienti kolmansiin maihin”, I lukuun, jonka otsikkona on ”Tukioikeus”, mikä osoittaa, että se, että viety tuote on ”laadultaan virheetön, kunnollinen ja myyntikelpoinen”, on vientituen myöntämisen aineellinen edellytys (ks. tuomio Fleisch-Winter, C‑309/04,
EU:C:2005:732
, 28 kohta).
Kyseisestä 13 artiklasta ilmenee myös, että jäsenvaltioiden on varmistettava, että kolmansiin maihin viedyt tuotteet ovat laadultaan virheettömiä, kunnollisia ja myyntikelpoisia (ks. vastaavasti tuomio Saksa v. komissio, C‑54/95,
EU:C:1999:11
, 49 kohta).
Portugalin hallitus väittää kirjallisissa huomautuksissaan, että Cruz & Companhian toiminnan valvonnan seurauksena todettiin, ettei kyseinen viejä pitänyt erityislainsäädännössä säädettyä pakollista kirjanpitoa.
Tältä osin on muistutettava, että asetuksen N:o 822/87 71 artiklan 2 kohdassa säädetään, että niiden luonnollisten henkilöiden, oikeushenkilöiden tai henkilöryhmittymien, joilla on hallussaan ammattinsa harjoittamista varten tämän asetuksen 1 artiklassa tarkoitettuja tuotteita, erityisesti tuottajien, pullottajien, jalostajien ja erikseen määriteltävien kauppiaiden, on pidettävä kirjaa erityisesti edellä mainittujen tuotteiden saapuvista ja lähtevistä eristä.
Lisäksi asetuksen N:o 2238/93 1 artiklan 1 kohdasta ilmenee, että siinä annetaan asetuksen 822/87 71 artiklan viinialan tuotteiden saateasiakirjaa koskevat yksityiskohtaiset säännöt.
On todettava, että jos viejä ei ole täyttänyt velvollisuutta pitää kirjaa asetusten N:o 822/87 ja N:o 2238/93 mukaisesti, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on määritettävä, jäsenvaltioilla ei ole mahdollisuutta varmistaa asetuksen N:o 3665/87 13 artiklan nojalla, ovatko kolmansiin maihin viedyt tuotteet laadultaan virheettömiä, kunnollisia ja myyntikelpoisia, eikä näin ollen taata, onko vientituen ennakkomaksujärjestelmään liittyviä edellytyksiä noudatettu.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan viejän on vastattava vientituen ennakkomaksujärjestelmästä johtuvien velvollisuuksien noudattamatta jättämisestä aiheutuvista seuraamuksista (ks. asetuksen N:o 3665/87 33 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan tulkinnan osalta tuomio Groupe Limagrain Holding, C‑402/10,
EU:C:2011:704
, 52 kohta).
Näin ollen esitettyihin kysymyksiin on vastattava, että asetuksen N:o 2220/85 19 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että vakuuden, jonka viejä on antanut vientituen ennakkomaksun palauttamisen takaamiseksi, ei ole katsottava rauenneen, vaikka viejän on todettu esittäneen asiakirjat, jotka liittyvät vienti-ilmoituksen hyväksymiseen, todisteet siitä, että tuotteet vietiin unionin tullialueelta viimeistään 60 päivän kuluessa kyseisestä hyväksymisestä, sekä todisteet näiden tuotteiden tullaamisesta tuontimaana olevassa kolmannessa maassa, jos muita tuen saamisen edellytyksiä, erityisesti asetuksen N:o 3665/87 13 artiklassa säädettyä edellytystä, jonka mukaan vietävien tuotteiden on oltava laadultaan virheettömiä, kunnollisia ja myyntikelpoisia, ei ole täytetty.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (viides jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

Maataloustuotteiden vakuusjärjestelmän soveltamista koskevien yhteisten yksityiskohtaisten sääntöjen vahvistamisesta 22.7.1985 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2220/85, sellaisena kuin se muutettuna 10.12.1993 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 3403/93, 19 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että vakuuden, jonka viejä on antanut vientituen ennakkomaksun palauttamisen takaamiseksi, ei ole katsottava rauenneen, vaikka viejän on todettu esittäneen asiakirjat, jotka liittyvät vienti-ilmoituksen hyväksymiseen, todisteet siitä, että tuotteet vietiin Euroopan unionin tullialueelta viimeistään 60 päivän kuluessa kyseisestä hyväksymisestä, sekä todisteet näiden tuotteiden tullaamisesta tuontimaana olevassa kolmannessa maassa, jos muita tuen saamisen edellytyksiä, erityisesti maataloustuotteiden vientitukien järjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä 27.11.1987 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 3665/87, sellaisena kuin se on muutettuna 26.7.1994 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1829/94, 13 artiklassa säädettyä edellytystä, jonka mukaan vietävien tuotteiden on oltava laadultaan virheettömiä, kunnollisia ja myyntikelpoisia, ei ole täytetty.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: portugali.