CELEX: 62006TJ0370
Konkurenca
Omejevalni sporazumi
Nizozemski trg z bitumnom za tlakovanje cest
Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES
Globe
Sodelovanje v upravnem postopku
Znatna dodana vrednost
Enako obravnavanje
Pravica do obrambe

Dejansko stanje spora
Družba Kuwait Petroleum Corp. (v nadaljevanju: KPC), kuvajtska naftna družba javnega prava in matična družba skupine Kuwait Petroleum, trži svoje izdelke v Evropi s posredovanjem svoje hčerinske družbe Kuwait Petroleum International Ltd (v nadaljevanju: KPI), ki ima sedež v Londonu. Na Nizozemskem poslujeta dve hčerinski družbi družbe KPC, Kuwait Petroleum Europoort BV, ki je zadolžena za proizvodnjo bitumna v rafineriji v Rotterdamu, in Kuwait Petroleum (Nederland) BV (v nadaljevanju: KPN), ki je zadolžena za prodajo bitumna na Nizozemskem. Neposredna ali posredna lastnica družb KPI in KPN je družba KPC Holdings AEC, ki ima sedež na Arubi in je v stoodstotni lasti družbe KPC. Družba KPC Holdings je lastnica vseh hčerinskih družb skupine Kuwait Petroleum, ki nimajo sedeža v Kuvajtu in izvajajo dejavnosti rafiniranja in trženja nafte.
Podjetje British Petroleum (v nadaljevanju: BP) je z dopisom z dne 20. junija 2002 obvestilo Komisijo Evropskih skupnosti o domnevnem obstoju omejevalnega sporazuma na trgu bitumna za tlakovanje cest na Nizozemskem in zaprosilo za pridobitev imunitete pred globo na podlagi Obvestila Komisije o imuniteti pred globami in zmanjševanju glob v primerih kartelov (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 155, v nadaljevanju: Obvestilo o ugodni obravnavi iz leta 2002).
Komisija je 1. in 2. oktobra 2002 izvedla nenapovedane preiskave, med drugim v prostorih družbe KPN. Komisija je 30. junija 2003 in 5. aprila 2004 poslala zahtevo po informacijah več družbam, med njimi družbi KPN. Ta je odgovorila 16. septembra 2003 in 30. aprila 2004.
Družba KPN je 12. septembra 2003 vložila prošnjo za uporabo Obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002, ki ji je priložila izjavo podjetja. Zaprosila je še, da se del informacij, ki jih je posredovala 16. septembra 2003, upošteva za namen prošnje za ugodno obravnavo. Družba KPN je 18. septembra 2003 na sestanku s Komisijo predlagala, naj se zasliši tri nekdanje uslužbence, ki bi lahko dopolnili predložene izjave, kar se je zgodilo 1. in 9. oktobra 2003.
Komisija je 14. oktobra 2004 v skladu z določbami točke 26 Obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002 družbo KPN seznanila s svojo namero, da znesek njene globe zmanjša za od 30 do 50 %, saj je sprejela predhodni sklep, da imajo dokazi, ki jih je posredovala, znatno dodano vrednost.
Komisija je 18. oktobra 2004 uvedla postopek in sprejela obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki ga je 19. oktobra 2004 poslala več družbam, med njimi tožečim strankam in družbam KPC, KPI ter KPN. Komisija je z dopisom z dne 2. decembra 2004 družbama KPC in KPI potrdila, da sta prav tako upravičeni do zmanjšanja globe, ki je bilo družbi KPN odobreno na podlagi Obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002.
Družba KPN je po zaslišanju zadevnih družb 15. in 16. junija 2005 predložila pojasnila k svojim izjavam v zvezi z družbo ExxonMobil – družbo dobaviteljico bitumna, ki je Komisija z izpodbijano odločbo ni kaznovala – ki so bili uporabljeni v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah in ki so jim oporekali drugi udeleženci zaslišanja. Ta pojasnila so bila posredovana vsem udeležencem zaslišanja in so sprožila številne pripombe, v katere pa Komisija tožečim strankam ni dovolila vpogledati.
Komisija je 13. septembra 2006 sprejela Odločbo C(2006) 4090 final v zvezi s postopkom po členu 81 [ES] ((Zadeva COMP/B/38.456 – Bitumen (NL)) (v nadaljevanju: izpodbijana odločba), katere povzetek je objavljen v
Uradnem listu Evropske unije
z dne 28. julija 2007 (
UL L 196, str. 40
) in ki je bila tožečim strankam vročena 22. septembra 2006.
Komisija je v izpodbijani odločbi navedla, da so družbe, naslovnice te odločbe, sodelovale pri enotni in trajajoči kršitvi člena 81 ES, ki je v zadevnih obdobjih vključevala redno skupno določanje bruto cene za prodajo in nakup bitumna za tlakovanje cest na Nizozemskem, enotnega rabata na bruto cene za graditelje cest, udeležene v omejevalnem sporazumu, in nižji maksimalni rabat na bruto ceno za druge graditelje cest.
Tožeče stranke so bile za to kršitev v obdobju od 1. aprila 1994 do 15. aprila 2002 spoznane za odgovorne in jim je bila solidarno naložena globa v znesku 16,632 milijona EUR.
Komisija je v zvezi z izračunom zneska glob kršitev glede na njeno naravo opredelila kot zelo hudo, čeprav je bil upoštevni geografski trg omejen (točka 316 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Da bi se upošteval poseben pomen nezakonitega ravnanja posameznega podjetja, udeleženega pri omejevalnem sporazumu, in torej njegov dejanski vpliv na konkurenco, je Komisija zadevna podjetja razvrstila v šest kategorij glede na njihov relativni pomen na zadevnem trgu, določen z njihovimi tržnimi deleži.
Komisija je na podlagi teh podatkov določila izhodiščni znesek za tožeče stranke 12 milijonov EUR (točka 322 obrazložitve izpodbijane odločbe), na katerega je uporabila množitelj 1,1, ki naj bi zagotovil odvračilni učinek globe, ob upoštevanju velikosti in prometa skupine (točka 323 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Glede trajanja kršitve je Komisija menila, da so tožeče stranke storile dolgotrajno kršitev, ker je trajala več kot pet let, in štela, da je kršitev skupno trajala osem let, od 1. aprila 1994 do 15. aprila 2002, zato je izhodiščni znesek povečala za 80 % (točka 326 obrazložitve izpodbijane odločbe). Tako je bil osnovni znesek globe, določen glede na težo in trajanje kršitve, določen na 23,76 milijona EUR (točka 335 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Komisija za tožeče stranke ni uveljavljala nobene obteževalne okoliščine. Nasprotno, priznala jim je uporabo določb Obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002 in jim priznala 30-odstotno zmanjšanje zneska njihove globe. Menila je, da so informacije, ki so jih poslale 12. in 16. septembra 2003 ter 1. in 9. oktobra 2003, s svojo natančnostjo okrepile njeno možnost, da dokaže obstoj kršitve. Vendarle pa je Komisija ocenila, da mora upoštevati dejstvo, da je bila prošnja za ugodno obravnavo vložena šele enajst mesecev po izvedenih nenapovedanih preiskavah in po odposlani zahtevi po informacijah, da že ima na voljo nekaj dokazov, ki so jih poslale druge družbe, in da je družba KPN spremenila nekatere svoje izjave, ki jih je podala proti družbi ExxonMobil (točke od 382 do 388 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Postopek in predlogi strank
Tožeče stranke so 4. decembra 2006 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložile to tožbo.
Na podlagi poročila sodnika poročevalca je Splošno sodišče (šesti senat) odločilo, da začne ustni postopek, in v okviru ukrepov procesnega vodstva, ki so določeni v členu 64 Poslovnika, strankam zastavilo pisna vprašanja. Stranke so na ta vprašanja odgovorile v predpisanem roku.
Stranke so na obravnavi 15. junija 2011 ustno podale stališča in odgovorile na ustna vprašanja, ki jih je postavilo Splošno sodišče.
Član šestega senata ni mogel odločati v tej zadevi, zato se je predsednik Splošnega sodišča v skladu s členom 32(3) Poslovnika odločil, da dopolni senat.
Splošno sodišče (šesti senat) je v novi sestavi s sklepom z dne 18. novembra 2011 ponovno začelo ustni postopek, stranke pa so bile obveščene, da bodo zaslišane na novi obravnavi.
Komisija in tožeče stranke so z dopisi z dne 25. in 28. novembra 2011 obvestile Splošno sodišče, da ne želijo biti ponovno zaslišane.
Predsednik Splošnega sodišča je zato odločil, da konča ustni postopek.
Tožeče stranke Splošnemu sodišču predlagajo, naj:
—
izpodbijano odločbo v delu, ki se nanaša nanje, razglasi za nično;
—
podredno, zmanjša znesek globe, ki jim je bila naložena s členom 2(i) izpodbijane odločbe;
—
Komisiji naloži plačilo stroškov.
Komisija Splošnemu sodišču predlaga, naj:
—
zavrne tožbo;
—
tožečim strankam naloži plačilo stroškov.
Tožeče stranke so v odgovoru z dne 24. marca 2011 na pisno vprašanje Splošnega sodišča o posledicah, ki izhajajo iz sodb Sodišča z dne 10. septembra 2009 v zadevi Akzo Nobel in drugi proti Komisiji (
C-97/08 P, ZOdl., str. I-8237
) in z dne 20. januarja 2011 v zadevi General Química in drugi proti Komisiji (
C-90/09 P, ZOdl., str. I-1
), navedle, da umikajo tožbeni razlog v zvezi z očitnimi napakami pri presoji in napačno uporabo prava, ki jih je Komisija storila s tem, da je družbama KPC in KPI pripisala odgovornost za kršitev, ki jo je storila njuna hčerinska družba KPN, kar je Splošno sodišče upoštevalo.
Pravo
Tožeče stranke v utemeljitev svoje tožbe navajajo dva tožbena razloga, prvega v zvezi s kršitvijo določb točke 23(b), zadnji pododstavek, Obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002, drugega pa v zvezi z napakami Komisije pri določitvi odstotka zmanjšanja zneska njihove globe.
1.
Kršitev točke 23(b), zadnji pododstavek, Obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002
Trditve strank
Tožeče stranke menijo, da je Komisija kršila določbe točke 23(b), zadnji pododstavek, Obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002 s tem, da jim je globo naložila na podlagi dejstev, ki jih je bilo mogoče dokazati le z dokazi, ki jih je zagotovila družba KPN. Le ti dokazi naj bi dopuščali Komisiji, da dokaže obstoj kršitve, njeno težo in trajanje, saj so bili drugi dokazi, ki so omenjeni v izpodbijani odločbi, posredni ali neprepričljivi ali pa špekulativni. Navajajo, da so tako le informacije, ki jih je poslala družba KPN, lahko omogočile Komisiji, da dokaže obstoj kršitve v celotnem obdobju od 1. aprila 1994 do 15. aprila 2002, saj so se zapiski, ki so bili zaseženi v prostorih družbe Koninklijke Volker Wessel Stevin NV, ki je bila kaznovana z izpodbijano odločbo, nanašali le na leto 1997, podatki, ki jih je poslala družba BP, pa so bili zadevni le za obdobje po letu 1999.
Zelo stroga Komisijina razlaga določb točke 23(b), zadnji pododstavek, Obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002, po kateri naj bi bile te uporabne le v primerih, ko ta ne bi bila seznanjena z dejstvi, naj bi bila po mnenju tožečih strank v nasprotju s svojim ciljem, ki je spodbujati podjetja, ki zaprosijo za ugodno obravnavo, da posredujejo čim več podatkov. Ta razlaga naj bi bila tudi v nasprotju z načelom upravičenih pričakovanj, ki je izrecno priznano v točki 29 Obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002.
Komisija zavrača vse navedbe tožečih strank.
Presoja Splošnega sodišča
Točka 23(b), zadnji pododstavek, Obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002 določa, da „če podjetje zagotovi dokaze, ki se nanašajo na dejstva, za katera Komisija prej ni vedela, in ki se neposredno nanašajo na težo ali trajanje domnevnega kartela, Komisija teh elementov ne bo upoštevala pri določanju globe, ki naj se naloži podjetju, ki je te dokaze zagotovilo“.
Splošno sodišče mora najprej ugotoviti, ali je Komisija napačno uporabila pravo s tem, da je uporabo te določbe omejila le na primere, v katerih ji družba zagotovi informacije, s katerimi lahko dokaže dejstva, za katere na noben način ni vedela, in s tem, da je tako izključila primer, v katerem ji je družba posredovala podatke, s katerimi je lahko potrdila že znana dejstva.
Opozoriti je treba, da je Komisija v tej zadevi odločila, da družbi KPN odobri 30-odstotno zmanjšanje globe, saj ji je ta zagotovila dokaze, ki „so po svoji naravi okrepili [njeno] možnost, da dokaže zadevna dejstva in so tako prispevala dodano vrednost dokazom, ki jih je ob tistem času že imela“, saj „je bila ta dodana vrednost znatna, ker je potrjevala že obstoječe informacije, in [ji] je skupaj z informacijami, ki jih je že imela, omogočala, da dokaže obstoj kršitve“, ker „je družba KPN prva posredovala neposredne dokaze o obstoju usklajevalnih sestankov v zvezi z bitumnom, o osrednjem elementu delovanja omejevalnega sporazuma“, in ker takrat, ko je družba KPN posredovala dokaze, torej pred prejemom odgovorov na zahteve po informacijah (predvsem odgovorov podjetij Shell, Total in Nynas), „ni mogla zlahka ugotoviti, ali in v kakšnem obsegu so dokumenti, ki izvirajo iz obdobja dejanskega stanja in so vsebovani v [njenem spisu] ter so jih dopolnjevale informacije, ki jih je poslala družba BP, sami po sebi zadoščali, da se dokaže kršitev“ (točka 383 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Splošno sodišče meni, da je treba sprejeti strogo razlago točke 23(b), zadnji pododstavek, Obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002 in jo omejiti na primere, v katerih družba, ki sodeluje pri omejevalnem sporazumu, Komisiji posreduje novo informacijo v zvezi s težo in trajanjem kršitve, iz nje pa izključiti primere, v katerih je družba le posredovala podatke, ki omogočajo potrditev dokazov o obstoju kršitve.
Najprej je namreč treba opozoriti, da je treba pravila, ki so tu upoštevna, razlagati strogo, ker je postopek ugodne obravnave izjema od pravila, da je podjetje treba kaznovati za vse kršitve pravil konkurenčnega prava.
Sicer je treba poudariti, da bi bila učinkovitost programov ugodne obravnave zmanjšana, če podjetja ne bi bila več spodbujena k temu, da so prva, ki bi Komisiji posredovala informacije o prijavi omejevalnega sporazuma.
Z razlago, ki jo predlagajo tožeče stranke, bi torej odvzeli učinek razlikovanja, ki ga je Komisija v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah izvedla med edinim podjetjem, ki bi lahko pridobilo imuniteto pred globo (oddelek A Obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002), in podjetji, ki lahko zahtevajo le zmanjšanje zneska globe (oddelek B Obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002), ker bi to pomenilo, da bi tudi slednjim omogočili popolno imuniteto pred globo. Obvestilo o ugodni obravnavi iz leta 2002 tako vzpostavlja razlikovanje med podjetjem, ki je prvo zagotovilo dokaze, s katerimi lahko Komisija ugotovi kršitev oziroma ji omogočajo sprejetje odločbe, s katero odredi preiskave, in ki pridobi popolno imuniteto pred globo, in preostalimi podjetji, ki ne izpolnjujejo teh pogojev in ki so lahko deležna le največ 50-odstotnega znižanja zneska globe.
Komisija zato ni napačno uporabila prava s tem, da je štela, da je pri določitvi globe družbi KPN smela upoštevati dejstva, da je slednja zgolj prispevala k potrditvi s posredovanjem nekaterih dokazov, za katere pa sicer Komisija ni vedela, da obstajajo.
Tožeče stranke dalje menijo, da bi bila taka razlaga v nasprotju z načelom upravičenih pričakovanj, ki je vendarle izrecno priznano v točki 29 Obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002. Res je, da ima pravico zahtevati varstvo upravičenih pričakovanj, ki je splošno načelo prava Unije, vsak posameznik, ki je v položaju, iz katerega izhaja, da je pri njem uprava Unije ustvarila utemeljena pričakovanja s tem, da mu je dala jasna zagotovila (sodba Sodišča z dne 11. marca 1987 v zadevi Van den Bergh en Jurgens proti Komisiji,
265/85, Recueil, str. 1155
, točka 44, in sodba Splošnega sodišča z dne 9. julija 2003 v zadevi Cheil Jedang proti Komisiji,
T-220/00, Recueil, str. II-2473
, točka 33). Vendar je treba v obravnavani zadevi ugotoviti, da Komisija v nobenem trenutku ni dala natančnih zagotovil družbi KPN glede možnosti o odobritvi imunitete pred globo. Na področju ugodne obravnave na splošno vsak prosilec sporoči informacije Komisiji, ne da bi vedel, katere ta že ima, in zato ne more imeti nikakršnega upravičenega pričakovanja v zvezi z zneskom zmanjšanja, ki bi ga lahko bil deležen.
V tej zadevi je nazadnje treba preučiti, ali ni Komisija očitno presegla svojo diskrecijsko pravico z ugotovitvijo, da je družba KPN izpolnjevala pogoje iz točke 23(b), zadnji pododstavek, Obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002, kakor je razlagan v točki 33 zgoraj.
Iz izpodbijane odločbe izhaja, da je Komisija, čeprav je z informacijami, ki jih je poslala družba KPN, lahko potrdila in okrepila dokaze, ki jih je že imela, v zvezi z obstojem sestankov med dobavitelji bitumna (v nadaljevanju: dobavitelji) in graditelji cest, ki so sodelovali pri omejevalnem sporazumu, vseeno že vedela za ta dejstva, za celotno trajanje kršitvenega obdobja na podlagi informacij družbe BP in dokumentov, ki jih je zasegla med preiskavami na kraju samem, predvsem na podlagi zapiskov družbe Hollandsche Beton Groep (v nadaljevanju: HBG) iz marca in julija 1994. Tako družba KPN ni predložila nobenega dokaza o dejstvih, ki Komisiji prej ne bi bili znani in ki bi lahko neposredno učinkovali na težo ali trajanje kršitve.
Prvi tožbeni razlog je torej treba v celoti zavrniti.
2.
Raven zmanjšanja zneska globe
Trditve strank
Tožeče stranke navajajo, da je Komisija storila očitno napako pri presoji, ko je iz razloga, da je bila prošnja za ugodno obravnavo vložena enajst mesecev po nenapovedanih preiskavah in po odposlani prvi zahtevi po informacijah, znesek njihove globe zmanjšala le za 30 %, ker naj bi dodano vrednost predloženih dokazov zmanjšale informacije, ki so jih poslala druga podjetja, in ker naj bi družba KPN preoblikovala nekatere svoje izjave. Splošno sodišče bi moralo izvesti popoln nadzor nad obrazložitvijo odločbe v zvezi z ravnijo zmanjšanja globe, ki je bilo odobreno, in sodišče Unije naj ne bi nikoli priznalo Komisiji široke diskrecijske pravice v okviru Obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002.
Prvič, tožeče stranke menijo, da 11-mesečno obdobje ni nerazumno za vložitev prošnje za ugodno obravnavo, zlasti glede na to, da je preiskava Komisije skupno trajala 28 mesecev, da je bilo to obdobje potrebno, da so zbrale vse podatke, ki so jih poslale Komisiji, in da Obvestilo o ugodni obravnavi iz leta 2002 ne določa nobenega posebnega roka. V zvezi s tem se Komisija ne more sklicevati na sodbo Splošnega sodišča z dne 27. septembra 2006 v zadevi Roquette Frères proti Komisiji (
T-322/01, ZOdl., str. II-3137
), ker je bila v tej zadevi edina prošnja podjetja za ugodno obravnavo njegov odgovor na vprašalnik Komisije, medtem ko je v tem primeru družba KPN vložila prošnjo za ugodno obravnavo, še preden je odgovorila na vprašalnik in je posredovala odgovore, ki so obširno presegali postavljena vprašanja.
Drugič, tožeče stranke navajajo, da je Komisija storila očitno napako pri presoji, ko je zmanjšanje zneska njihove globe omejila iz razloga, da so vrednost dokazov, ki so bili posredovani 16. septembra ter 1. in 9. oktobra 2003, zmanjšale izjave, ki sta jih prej podali družbi Nynas in Total. Komisija naj bi v izpodbijani odločbi vendarle priznala, da so ji podatki, ki jih je družba KPN poslala 12. septembra 2003 v svojih dodatnih izjavah, omogočili, da je pridobila neposredne in odločilne dokaze o kršitvi, medtem ko informacije, ki sta jih poslali družbi Nynas in Total, niso imele nobene znatne dodane vrednosti, zato je bila njuna prošnja za ugodno obravnavo zavrnjena.
Tretjič, Komisija naj bi zmotno štela, da je bilo treba znesek zmanjšanja njihove globe omejiti zaradi domnevne spremembe izjav družbe KPN v zvezi z družbo ExxonMobil. Tako naj bi najprej nepravilno ugotovila dejansko stanje s tem, da je štela, da so uslužbenci družbe KPN na zaslišanju spremenili izjave, medtem ko so jih zgolj pojasnili, saj so natančneje navedli, da imajo le posredne dokaze o sodelovanju družbe ExxonMobil pri kršitvi in da nikakor niso nikoli zatrjevali, da razpolagajo z neposrednimi dokazi o tem sodelovanju. Poleg tega naj bi nepravilno ugotovila dejansko stanje s tem, da je štela, da je bila dodana vrednost dokazov, ki jih je predložila družba KPN, zmanjšana, ker ni predložila dokazov o sodelovanju družbe ExxonMobil pri omejevalnem sporazumu. Tožeče stranke tako menijo, da je treba vrednost zagotovljenih dokazov presojati le glede na kršitve, ki jih je Komisija ugotovila v odločbi. Zato naj bi Komisija s tem, da jih je kaznovala zaradi njihovih izjav v zvezi z družbo ExxonMobil, kršila načelo enakega obravnavanja, saj naj bi družba BP v prošnji za ugodno obravnavo prav tako zatrjevala, da je bila družba ExxonMobil vpletena v omejevalni sporazum.
Četrtič, tožeče stranke menijo, da je Komisija s tem, da je zavrnila, da družbi KPN posreduje pripombe drugih podjetij na dodatne izjave, ki so jih podale med zaslišanji, kršila njihovo pravico do vpogleda v spis med upravnim postopkom. Te pripombe, nekatere izmed njih so bile zagotovo podane po upravnem zaslišanju, naj bi Komisija kljub temu uporabila pri določitvi zneska njihove globe.
Komisija zavrača vse navedbe tožečih strank.
Presoja Splošnega sodišča
Napačna uporaba prava
Tožeče stranke najprej menijo, da naj bi Komisija nepravilno ocenila obseg svoje diskrecijske pravice glede vrednosti informacij, ki jih je podjetje prostovoljno poslalo, za določitev zneska zmanjšanja njegove globe. Zlasti zatrjujejo, da sodna praksa, na katero se sklicuje Komisija, da bi potrdila, da ima določeno diskrecijsko pravico na tem področju in da je sodni nadzor omejen na presojo, ali je podana očitna napaka pri presoji, naj bi se uporabljala le za določbe Obvestila Komisije o nenalaganju ali zmanjševanju glob v primerih kartelov (
UL 1996, C 207, str. 4
, v nadaljevanju: Obvestilo o ugodni obravnavi iz leta 1996), in ne za določbe Obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002.
Iz ustaljene sodne prakse v zvezi z Obvestilom o ugodni obravnavi iz leta 1996 izhaja, da sodelovanje pri preiskavi, ki ne presega tega, kar izhaja iz obveznosti podjetij na podlagi člena 11(4) in (5) Uredbe Sveta št. 17 z dne 6. februarja 1962, Prva uredba o izvajanju členov [81 ES] in [82 ES] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 1, str. 3), ne utemeljuje zmanjšanja zneska globe (sodbi Splošnega sodišča z dne 14. maja 1998 v zadevi Cascades proti Komisiji,
T-308/94, Recueil, str. II-925
, točka 260, in z dne 10. marca 1992 v zadevi Solvay proti Komisiji,
T-12/89, Recueil, str. II-907
, točki 341 in 342). Nasprotno pa je tako zmanjšanje utemeljeno, kadar je podjetje poslalo informacije, ki presegajo tiste, ki jih Komisija lahko zahteva na podlagi člena 11 Uredbe št. 17 (zgoraj navedena sodba Cascades proti Komisiji, točki 261 in 262, in sodba Splošnega sodišča z dne 9. julija 2003 v zadevi Daesang in Sewon Europe proti Komisiji,
T-230/00, Recueil, str. II-2733
, točka 137). Ravnanje podjetja, da bi se lahko upravičilo zmanjšanje glob zaradi sodelovanja, mora Komisiji olajšati delo pri odkrivanju in preprečevanju kršitev pravil Unije o konkurenci ter pokazati pravega duha sodelovanja. Na eni strani mora Splošno sodišče torej preučiti, ali Komisija ni upoštevala, koliko je sodelovanje zadevnih podjetij preseglo, kar je zahtevano v členu 11 Uredbe št. 17. V zvezi s tem izvaja popoln nadzor, zlasti glede omejitev obveznosti, da odgovorijo na zahteve po informacijah, ki izhajajo iz njihove pravice do obrambe. Na drugi strani mora Splošno sodišče preveriti, ali je Komisija ob upoštevanju Obvestila o ugodni obravnavi iz leta 1996 pravilno presodila koristnost sodelovanja za ugotovitev kršitve. V mejah, ki jih postavlja to obvestilo, Komisija uživa diskrecijsko pravico pri ovrednotenju, ali so informacije oziroma dokumenti, ki so jih podjetja predložila prostovoljno, olajšali njeno nalogo in ali je treba podjetju odobriti zmanjšanje na podlagi tega obvestila. Ta presoja je predmet omejenega sodnega nadzora (sodba Sodišča z dne 9. julija 2009 v zadevi Archer Daniels Midland proti Komisiji,
C-511/06 P, ZOdl., str. I-5843
, točka 152, in sodba Splošnega sodišča z dne 14. decembra 2006 v združenih zadevah Raiffeisen Zentralbank Österreich in drugi proti Komisiji,
od T-259/02 do T-264/02 in T-271/02, ZOdl., str. II-5169
, točke od 529 do 532, ki jo je Sodišče potrdilo s sodbo z dne 24. septembra 2009 v združenih zadevah Erste Group Bank in drugi proti Komisiji,
C-125/07 P, C-133/07 P, C-135/07 P in C-137/07 P, ZOdl., str. I-8681
, točka 249).
Tožeče stranke ne podajajo nobene trditve, s katero bi pojasnile razloge, zakaj bi se diskrecijska pravica Komisije morala zmanjšati na podlagi Obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002. Nedvomno je v skladu z ustaljeno sodno prakso v okviru tega obvestila, da Komisija uživa diskrecijsko pravico pri presoji, ali so informacije oziroma dokumenti, ki so jih podjetja predložila prostovoljno, olajšali njeno nalogo in ali je treba podjetju priznati zmanjšanje na podlagi tega obvestila, in da je ta presoja predmet omejenega sodnega nadzora (sodba Splošnega sodišča z dne 18. decembra 2008 v zadevi General Química in drugi proti Komisiji, T-85/06, neobjavljena v ZOdl., točka 150).
Poleg tega pa je že bilo odločeno, da – čeprav mora Komisija obrazložiti, zakaj meni, da so dokazi, ki jih v okviru Obvestila o ugodni obravnavi iz leta 1996 predložijo podjetja, prispevek, ki utemeljuje znižanje zneska naložene globe – morajo podjetja, ki želijo v zvezi s tem izpodbijati odločbo Komisije, dokazati, da Komisija brez takih informacij, ki so ji jih prostovoljno predložila, ne bi mogla dokazati bistvenih elementov kršitve in torej sprejeti odločbe o naložitvi glob (zgoraj v točki 49 navedena sodba Erste Group Bank in drugi proti Komisiji, točka 297).
V okviru uporabe Obvestila o ugodni obravnavi iz leta 1996 je sodišče Unije presodilo, da odobritev zmanjšanja zneska globe na podlagi teh določb zlasti zahteva, da je zadevno podjetje prvo, ki je posredovalo odločilne dokaze o obstoju omejevalnega sporazuma, in da bi taki dokazi, čeprav ni nujno, da bi sami po sebi zadoščali za dokaz obstoja omejevalnega sporazuma, vseeno morali biti odločilni v ta namen. Ni šlo torej samo za vir usmerjanja preiskave Komisije, ampak tudi za podatke, ki bi se lahko neposredno uporabili kot glavni dokazi za odločitev o ugotovitvi kršitve (sodbi Splošnega sodišča z dne 15. marca 2006 v zadevi BASF proti Komisiji,
T-15/02, ZOdl., str. II-497
, točke 492, 493, 517, 518, 521, 522, 526 in 568, in v zadevi Daiichi Pharmaceutical proti Komisiji,
T-26/02, ZOdl., str. II-713
, točke 150, 156, 157 in 162).
V zvezi z Obvestilom o ugodni obravnavi iz leta 2002 iz določb točk 7, 21 in 22 izhaja, da mora Komisija oceniti dejanski prispevek vsakega podjetja v smislu kakovosti in časovne usklajenosti k odkrivanju kršitve (točka 7) in da se koncept „znatna dodana vrednost“ nanaša na obseg, v katerem zagotovljeni dokazi okrepijo, po svoji naravi in/ali stopnji podrobnosti, njeno možnost, da dokaže zadevna dejstva. Komisija tako priznava posebno vrednost dokazom, ki bi ji skupaj z drugimi dokazi, ki jih že ima, omogočili dokazati obstoj omejevalnega sporazuma, ali dokazom, ki bi imeli neposreden učinek na težo ali trajanje omejevalnega sporazuma.
Tožeče stranke nazadnje menijo, da Komisija ni bila upravičena, da jih kaznuje, ko je štela, da je družba KPN spremenila izjave v zvezi s sodelovanjem družbe ExxonMobil pri omejevalnem sporazumu. Komisija je v odločbi omenila, da je sprememba nekaterih izjav v zvezi s sodelovanjem družbe ExxonMobil pri omejevalnem sporazumu zmanjšala vrednost dokazov, ki jih je zagotovila družba KPN, saj so prvotne izjave očitno postale brezpredmetne. Opozoriti je treba, da bo v skladu s točko 27 Obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002 „Komisija [ob koncu] upravnega postopka v sprejetih odločbah ocenila končni položaj vsakega podjetja, ki je vložilo vlogo za zmanjšanje globe“. Komisija mora torej vrednost informacij, ki jih zagotovi podjetje, oceniti po končanem upravnem postopku in ji zato ni mogoče očitati, da je v tem primeru presodila, da družbe KPN ne sme nagraditi za izjave, ki so se ji v nekem trenutku postopka zdele odločilne, vendar pa so se v nadaljevanju upravnega postopka izkazale za neuporabljive.
Iz vsega navedenega izhaja, da Komisija ni napačno uporabila prava, kot so tožeče stranke zatrjevale v okviru tega dela obravnavanega tožbenega razloga, v zvezi z določitvijo zneska zmanjšanja globe, ki je bilo odobreno družbi KPN.
Obveznost obrazložitve
V skladu s sodno prakso mora obveznost obrazložitve na eni strani omogočiti zadevni osebi, da se seznani z razlogi sprejetega ukrepa, da lahko po potrebi brani svoje pravice in preveri, ali je odločba utemeljena, na drugi strani pa mora samemu sodišču Unije omogočiti, da opravi nadzor zakonitosti, zahtevo po obrazložitvi pa je treba presojati glede na okoliščine primera, zlasti glede na vsebino zadevnega akta, naravo navedenih razlogov in kontekst, v katerem je bil sprejet (sodba Splošnega sodišča z dne 13. decembra 2001 v združenih zadevah Krupp Thyssen Stainless in Acciai speciali Terni proti Komisiji,
T-45/98 in T-47/98, Recueil, str. II-3757
, točka 129).
V obravnavani zadevi iz izpodbijane odločbe izhaja, da je Komisija dovolj jasno in natančno pojasnila razloge, zakaj se je odločila, da družbi KPN odobri le 30-odstotno zmanjšanje zneska globe. Komisija je namreč navedla, da je bila družba KPN drugo podjetje, ki je vzpostavilo stik z njo, da so ji podatki, ki ji jih je posredovala, okrepili možnost, da dokaže kršitev, da je prenehala sodelovati pri kršitvi najkasneje takrat, ko je predložila te informacije, vendar je družba KPN prošnjo za ugodno obravnavo vložila več kot enajst mesecev po izvedbi preiskav na kraju samem, da so ji nekatere podatke, ki jih je družba KPN posredovala še kasneje, že posredovala druga podjetja in da je družba KPN spremenila prvotne izjave v zvezi s sodelovanjem družbe ExxonMobil pri kršitvi (točke od 382 do 385 obrazložitve izpodbijane odločbe). Ob upoštevanju okoliščin, v katerih je bila sprejeta sporna odločba, Splošno sodišče ocenjuje, da je Komisija omogočila, da opravi nadzor zakonitosti in da so se tožeče stranke lahko seznanile z utemeljitvijo sprejetega ukrepa, da bi lahko po potrebi uveljavljale svoje pravice in preverile, ali je odločba utemeljena.
To trditev je zato treba zavrniti kot neutemeljeno.
Očitne napake pri presoji
Uvodoma je treba opozoriti, da bo v skladu z določbami točke 23(b), drugi pododstavek, Obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002 „Komisija, da [bo] določila raven zmanjšanja v okviru teh razredov [od 0 do 50 %], upoštevala datum, ko so bili dokazi, ki izpolnjujejo pogoj iz točke 21, predloženi, in stopnjo njihove dodane vrednosti“. V teh določbah je navedeno, da Komisija „lahko prav tako upošteva obseg in trajnost sodelovanja podjetja po datumu predložitve dokazov“. V točki 7 tega obvestila je tudi določeno, da „[mora] sleherno zmanjšanje zneska [znižanja] globe […] odražati dejanski prispevek podjetja, v smislu kakovosti in časovne usklajenosti, k odkrivanju kršitve s strani Komisije“.
Presoditi je treba, ali Komisija s tem, da je družbi KPN na podlagi teh določb priznala omejeno 30-odstotno zmanjšanje zneska globe, ni storila očitne napake pri presoji. Komisija je navedla, da je po eni strani upoštevala dejstvo, da je bila družba KPN drugo podjetje, ki je stopilo v stik z njo, da dokazi, ki ji jih je predložila, niso okrepili njene možnosti, da dokaže kršitev, in da je prenehala sodelovati pri kršitvi najkasneje takrat, ko je predložila te informacije, vendar po drugi strani tudi dejstva, da je bila ta prošnja za ugodno obravnavo vložena več kot enajst mesecev po njenih preiskavah na kraju samem in po tem, ko je odposlala prvo zahtevo po informacijah, da so ji nekatere podatke, ki jih je družba KPN poslala še kasneje, že posredovala druga podjetja in da je družba KPN spremenila prvotne izjave v zvezi s sodelovanjem družbe ExxonMobil pri kršitvi (točke od 382 do 385 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Prvič, v zvezi s trditvijo o omejitvi zmanjšanja zneska globe družbi KPN, ker je prošnjo za ugodno obravnavo vložila enajst mesecev po izvedenih nenapovedanih preiskavah in po odposlani prvi zahtevi po informacijah, je treba opozoriti, da Obvestilo o ugodni obravnavi iz leta 2002, čeprav ne določa nobenega posebnega roka za vložitev prošnje za ugodno obravnavo, kot odločilni dejavnik ravni zmanjšanja globe vseeno šteje datum, ko so bili dokazi predloženi. Čeprav enajstmesečno obdobje ne more biti razlog, ki bi preprečeval vložitev take prošnje, pa ga Komisija lahko vseeno upošteva pri določitvi zneska zmanjšanja globe (zgoraj v točki 50 navedena sodba General Química in drugi proti Komisiji, točka 147). Sicer je sodišče Unije v okviru Obvestila o ugodni obravnavi iz leta 1996, ki v oddelku D ni vsebovalo nobene izrecne omembe glede upoštevanja datuma posredovanja informacij, menilo, da sme Komisija pri določitvi odstotka zmanjšanja zneska globe upoštevati dejstvo, da je podjetje sodelovalo šele na podlagi zahteve po informacijah, ki jo je Komisija nanj naslovila, torej ali je vložilo prošnjo za ugodno obravnavo na lastno pobudo (zgoraj v točki 43 navedena sodba Roquette Frères proti Komisiji, točka 266).
V obravnavani zadevi je družba KPN prošnjo za ugodno obravnavo vložila šele 12. septembra 2003, medtem ko je Komisija nenapovedane preiskave izvedla 1. in 2. oktobra 2002 in ji je prvo zahtevo po informacijah poslala že 30. junija 2003. Okoliščina, da je bila v zadevi, v kateri je bila izdana zgoraj v točki 43 navedena sodba Roquette Frères proti Komisiji, prošnja podjetja za ugodno obravnavo njegov edini odgovor na zahtevo po informacijah, medtem ko je v obravnavani zadevi družba KPN prošnjo za ugodno obravnavo vložila po svojem odgovoru na zahtevo po informacijah in je prosila Komisijo, naj ga upošteva pri prošnji za ugodno obravnavo, ne dopušča zavrnitve uporabe te sodne prakse. Nazadnje, družba KPN ni predložila nobenega dokaza, s katerim bi dokazala razloge, zakaj je šele po izteku enajstih mesecev vložila prošnjo za ugodno obravnavo, na primer težave, na katere je naletela pri notranji preiskavi.
Drugič, presoditi je treba, ali je Komisija storila očitno napako pri presoji, ko je znesek zmanjšanja globe družbe KPN omejila iz razloga, da so vrednost dokazov, ki jih je družba KPN predložila 16. septembra ter 1. in 9. oktobra 2003, zmanjšale izjave, ki sta jih prej podali podjetji Nynas in Total.
Iz spisa izhaja, da je bila družba KPN drugo podjetje, ki je 12. septembra 2003 posredovalo informacije Komisiji na podlagi Obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002, in da so imele znatno dodano vrednost. Vendarle pa je čakala do 16. septembra 2003, ko je predložila dodatne informacije, in čeprav jo je Komisija 19. septembra 2003 opozorila, da obstaja možnost, da preloži načrtovane razgovore z uslužbenci, ki so bili neposredno vpleteni v omejevalni sporazum, so ti potekali šele 1. in 9. oktobra 2003. V tem obdobju sta torej družba Total 13. septembra 2003 in nato družba Nynas 2. oktobra 2003 v odgovorih na prvo zahtevo po informacijah Komisiji posredovali številne podatke.
Sodišče Unije v zvezi z zmanjšanjem zneska globe v okviru sprejetih razredov meni, da Komisija ne upošteva le stopnje dodane vrednosti predloženih dokazov, ampak tudi datum, ko so bili ti dokazi, ki izpolnjujejo pogoj iz točke 21 Obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002, predloženi. Tako mora upoštevati okoliščino, da so bili nekateri dokazi predloženi po tem, ko so drugi naslovniki predložili pomembne dokaze, s čimer se je zmanjšala njihova dodana vrednost (zgoraj v točki 50 navedena sodba General Química in drugi proti Komisiji, točka 147).
Komisija v obravnavanem primeru torej ni storila očitne napake pri presoji, ko je upoštevala dejstvo, da ji dokazi, ki jih je družba KPN predložila oktobra 2003, čeprav so ji koristili pri opisu kršitve, vseeno niso prinesli novih odločilnih informacij, upoštevajoč informacije, ki sta jih v tem času predložili drugi dve podjetji.
Tretjič, nazadnje je treba presoditi, ali je Komisija storila očitno napako pri presoji, ko je štela, da so uslužbenci družbe KPN na zaslišanjih spremenili izjave, čeprav naj bi jih le pojasnjevali in navedli, da imajo le neposredne dokaze o sodelovanju družbe ExxonMobil pri kršitvi in da nikakor niso nikoli zatrjevali, da imajo neposredne dokaze o tem sodelovanju.
Iz vlog strank izhaja, da je družba KPN v izjavi z dne 12. septembra 2003 odločno navedla, da „je družba ExxonMobil po teh sestankih po dvostranskih stikih z drugimi dobavitelji sama poizvedovala o […] rezultatih sestankov“ in da je, po njenem vedenju, „družba ExxonMobil te dogovore nato izvajala v praksi“. Nekdanji uslužbenec družbe KPN je v ustni izjavi z dne 9. oktobra 2003 tudi navedel, da je družba ExxonMobil, čeprav od leta 1994 ali 1995 ni več sodelovala na sestankih, še naprej poizvedovala o rezultatih teh sestankov in ravnala v skladu z odločitvami, ki so bile na njih sprejete (glej točke od 208 do 211 obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah). Komisija se je v glavnem oprla na te izjave (tako kot na izjave družbe Nynas), ko se je odločila, da obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah pošlje družbi ExxonMobil. Vendar pa je družba KPN po tem, ko so druge stranke na zaslišanju, ki je potekalo 15. in 16. junija 2005, te dokaze izpodbijale, izjave z dne 28. junija 2005 spremenila, med drugim je predložila izjavo istega nekdanjega uslužbenca, v kateri je bilo navedeno, da je vpletenost družbe ExxonMobil le njena domneva in da nima nobenega dokaza.
Iz teh dokumentov je razvidno, da Komisija ni storila očitne napake pri presoji, ko je štela, da je družba KPN spremenila svoje stališče v zvezi s sodelovanjem družbe ExxonMobil pri kršitvi in da ni šlo za preprosta pojasnila, podana k prvotnim izjavam.
Na koncu Splošno sodišče glede na vse navedene preudarke meni, da Komisija ni storila očitne napake pri presoji, ko je znesek zmanjšanja globe družbe KPN omejila na 30 %.
Načelo enakega obravnavanja
Tožeče stranke so v fazi replike podale dodatno navedbo, s katero bi dokazale, da jih Komisija ne bi smela kaznovati za to, da so spremenile izjave v zvezi z družbo ExxonMobil, in ki temelji na kršitvi načela enakosti z družbo BP.
Vendar je treba opozoriti, da je načelo enakega obravnavanja kršeno le, kadar se primerljivi položaji obravnavajo različno ali kadar se različni položaji obravnavajo enako (zgoraj v točki 49 navedena sodba Raiffeisen Zentralbank Österreich in drugi proti Komisiji, točka 533), in da Komisija ne krši tega načela, kadar različno obravnavanje temelji na stopnjah sodelovanja, ki niso primerljive, predvsem ker temeljijo na posredovanju različnih informacij ali posredovanju teh informacij v različnih stopnjah upravnega postopka ali v neprimerljivih okoliščinah (sodba Splošnega sodišča z dne 6. decembra 2005 v zadevi Brouwerij Haacht proti Komisiji,
T-48/02, ZOdl., str. II-5259
, točki 108 in 109).
Ker je bila v obravnavanem primeru družba BP prvo podjetje, ki je predložilo dokaze, na podlagi katerih je Komisija lahko sprejela sklep o odredbi nenapovedanih preiskav v skladu z določbami točke 8 Obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002, nikakor ni v enakem položaju kot družba KPN. Obvestilo o ugodni obravnavi iz leta 2002 namreč določa, da bo prvo podjetje deležno popolne oprostitve globe, in ne predvideva nobene možnosti, da se ta imuniteta pred globami spremeni. Zato ni treba ugotoviti, ali je družba BP, kot zatrjujejo tožeče stranke, resnično spremenila izjave v zvezi z družbo ExxonMobil.
Pravica do obrambe
Iz spisa izhaja, da so številne zadevne stranke med zaslišanjem, ki ga je Komisija izvedla 15. in 16. junija 2005, izpodbijale resničnost izjav družbe KPN v zvezi z družbama ExxonMobil in Wintershall. Ker se družba KPN ni mogla odzvati na ta oporekanja med zaslišanjem, je pooblaščenec za zaslišanje zahteval, naj v osmih dneh potrdi in pojasni svoje stališče. Družba KPN je nato poslala Komisiji nove izjave svojih dveh uslužbencev z dne 28. in 30. junija 2005, v katerih je predvsem navedla, da nimata nobenih neposrednih dokazov o sodelovanju družbe ExxonMobil pri omejevalnem sporazumu in da gre le za domnevo. Ta pojasnila so bila posredovana vsem udeležencem zaslišanja in so povzročila več odzivov.
Družba KPN je 8. februarja 2006 zaprosila Komisijo, naj jo obvesti, če bi nekateri od teh odzivov lahko vplivali na verodostojnost njenih trditev in posledično na znesek njenega zmanjšanja globe. Komisija je 23. marca 2006 le navedla, da bo odločbo v zvezi z njeno vlogo za ugodno obravnavo izdala šele ob koncu upravnega postopka. Družba KPN je 19. aprila 2006 zaprosila pooblaščenca za zaslišanje Komisije, naj ji dovoli vpogled v nezaupne različice pisnih stališč preostalih podjetij, ki bi lahko povzročile dvom o verodostojnosti dokazov, ki jih je predložila, in vplivale na to, ali se zanjo uporabijo določbe Obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002. Pooblaščenec za zaslišanje je 26. aprila 2006 to prošnjo zavrnil in navedel, da se vpogled v dokumente, ki so jih preostala podjetja predložila po zaslišanju, odobri, le če se Komisija odloči, da jih uporabi v breme v svoji odločbi, da pa je v obravnavani zadevi sicer šlo za stališča, ki so jih preostala podjetja vložila po zaslišanju, vendar naj ne bi bila pomembna za presojo njenega sodelovanja. Nazadnje je družba KPN 12. maja 2006 Komisiji pojasnila, da prosi za vpogled v vse dokumente v zvezi z verodostojnostjo svojih izjav, in ne le v dokumente, vložene po zaslišanju. Komisija njeni prošnji ni ugodila.
– Splošna načela v zvezi z vpogledom v dokumente, vložene po obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah
Člen 27(1) Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 [ES] in 82 [ES] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 205) določa, da „[p]red izdajo odločb po členih 7, 8, 23 ali členu 24(2) Komisija podjetjem ali podjetniškim združenjem, [vpletenim v] postopek, ki [ga] vodi Komisija, da priložnost za zaslišanje v zvezi z zadevami, proti katerim Komisija ugovarja“, in da „odločbe Komisije temeljijo samo na ugovorih, h katerim so zadevne stranke imele priložnost dati pojasnila“. Člen 27(2) iste uredbe med drugim določa, da „[se] pravica do obrambe strank […] v postopkih v celoti spoštuje“, da „[jim je] […] zagotovljena pravica do vpogleda v spis Komisije, ob upoštevanju pravnega interesa podjetij za varstvo poslovnih skrivnosti“ in da „[se] pravica do vpogleda v spis […] ne razširi na zaupne informacije in interno dokumentacijo Komisije ali organov, pristojnih za konkurenco v državah članicah“. Komisija v točki 8 Obvestila o pravilih za vpogled v spis Komisije v zadevah na podlagi členov 81 [ES] in 82 [ES], členov 53, 54 in 57 Sporazuma EGP in Uredbe Sveta (ES) št. 139/2004 (
UL 2005, C 325, str. 7
) „spis Komisije“ opredeljuje kot „vse dokumente, ki jih je pridobil, pripravil in/ali zbral Generalni direktorat Komisije za konkurence med preiskavo“. V točki 27 tega obvestila Komisija določa, da „[bo] vpogled v spis […] odobren na zahtevo in navadno samo enkrat, in sicer po vročitvi [njenega] obvestila [o ugotovitvah o možnih kršitvah] strankam, s čimer se zagotovi načelo enakopravnosti strank v postopku in se zavarujejo pravice strank do obrambe“, da „[je] splošno pravilo […], da se vpogled v odgovore drugih strank na [obvestilo] Komisije ne dovoli“, da „[se] stranki […] kljub temu odobri vpogled v dokumente, ki prispejo po obvestilu o [ugotovitvah o možnih kršitvah], v poznejših stopnjah upravnega postopka, kadar takšni dokumenti lahko sestavljajo novo dokazno gradivo v zvezi z navedbami zoper zadevno stranko, ki jih vsebuje obvestilo Komisije o [ugotovitvah o možnih kršitvah]“, in da „[se] to […] zgodi predvsem v primerih, ko se ta namerava sklicevati na novo dokazno gradivo“.
V skladu s členom 12 Uredbe Komisije (ES) št. 773/2004 z dne 7. aprila 2004 v zvezi z vodenjem postopkov Komisije v skladu s členoma 81 [ES] in 82 [ES] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 3, str. 81) „Komisija da strankam, na katere je naslovila ugotovitve o možnih kršitvah, možnost, da predstavijo svoje dokazne razloge na ustnem zaslišanju, če tako zahtevajo v svojih pisnih vlogah“.
V skladu z ustaljeno sodno prakso je spoštovanje pravice do obrambe v katerem koli postopku, ki lahko vodi v sankcije, zlasti v globe ali denarne kazni, temeljno načelo prava Skupnosti, ki ga je treba spoštovati tudi v postopku upravne narave (sodbi Sodišča z dne 13. februarja 1979 v zadevi Hoffmann-La Roche proti Komisiji,
85/76, Recueil, str. 461
, točka 9, in z dne 2. oktobra 2003 v zadevi ARBED proti Komisiji,
C-176/99 P, Recueil, str. I-10687
). V tem smislu je v Uredbi št. 1/2003 določeno, da se strankam pošlje obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, v katerem morajo biti jasno navedeni vsi bistveni elementi, na katere se Komisija opira v tej fazi postopka. Tako obvestilo je procesno jamstvo, s katerim se zagotovi uporaba temeljnega načela prava Unije, ki zahteva spoštovanje pravice do obrambe ves čas postopka (sodba Sodišča z dne 3. septembra 2009 v združenih zadevah Papierfabrik August Koehler in drugi proti Komisiji,
C-322/07 P, C-327/07 P in C-338/07 P, ZOdl., str. I-7191
, točki 34 in 35).
Opozoriti je treba, da je v zadevah, ki se nanašajo na konkurenco, namen vpogleda v spis zlasti naslovnikom obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah omogočiti, da se seznanijo z dokazi iz spisa Komisije, da bi lahko na podlagi teh dokazov učinkovito izrazili stališča o sklepih Komisije v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah. Vpogled v spis tako spada med procesna jamstva, katerih namen je zagotoviti varstvo pravice do obrambe in zlasti učinkovito izvajanje pravice do zaslišanja (glej sodbo Splošnega sodišča z dne 30. septembra 2003 v združenih zadevah Atlantic Container Line in drugi proti Komisiji,
T-191/98, od T-212/98 do T-214/98, Recueil, str. II-3275
, točka 334 in navedena sodna praksa). Pravica do vpogleda pomeni, da mora Komisija zadevnemu podjetju dati možnost, da preuči vse dokumente v preiskovalnem spisu, ki so morda pomembni za njegovo obrambo (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 2. oktobra 2003 v zadevi Corus UK proti Komisiji,
C-199/99 P, Recueil, str. I-11177
, točka 125, in sodbo Splošnega sodišča z dne 29. junija 1995 v zadevi Solvay proti Komisiji,
T-30/91, Recueil, str. II-1775
, točka 81). K temu spadajo obremenilni in razbremenilni dokumenti, razen poslovnih skrivnosti drugih podjetij, internih dokumentov Komisije in drugih zaupnih podatkov (zgoraj v točki 78 navedena sodba Sodišča Hoffmann-La Roche proti Komisiji, točki 9 in 11, in sodba Sodišča z dne 7. januarja 2004 v združenih zadevah Aalborg Portland in drugi proti Komisiji,
C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C 217/00 P in C-219/00 P, Recueil, str. I-123
, točka 68).
V skladu s sodno prakso je zadevno podjetje šele na začetku upravne kontradiktorne faze z obvestilom o ugotovitvah o možnih kršitvah obveščeno o vseh bistvenih elementih, na katere se Komisija opira v tej fazi postopka. Zato odgovor drugih strank na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah načeloma ni vključen v celoto dokumentov preiskovalnega spisa, s katerimi se stranke lahko seznanijo (sodba Splošnega sodišča z dne 30. septembra 2009 v zadevi Hoechst proti Komisiji,
T-161/05, ZOdl., str. II-3555
, točka 163). Vendar če se Komisija namerava opreti na del odgovora na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah ali na dokument, priložen k takemu odgovoru, da bi dokazala obstoj kršitve v postopku na podlagi člena 81(1) ES, je treba drugim strankam, vpletenim v ta postopek, omogočiti, da se glede takega dokaznega sredstva opredelijo (glej sodbi Splošnega sodišča z dne 15. marca 2000 v združenih zadevah Cimenteries CBR in drugi proti Komisiji, imenovana „Cement“,
T-25/95, T-26/95, od T-30/95 do T-32/95, od T-34/95 do T-39/95, od T-42/95 do T-46/95, T-48/95, od T-50/95 do T-65/95, od T-68/95 do T-71/95, T-87/95, T-88/95, T-103/95 in T-104/95, Recueil, str. II-491
, točka 386, in z dne 27. septembra 2006 v zadevi Avebe proti Komisiji,
T-314/01, ZOdl., str. II-3085
, točka 50 in navedena sodna praksa).
Da se zagotovi spoštovanje pravice do obrambe med celotnim upravnim postopkom, je treba tudi šteti, da če se Komisija namerava opreti na dokument, ki je bil vložen po odposlanem obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah in celo po zaslišanju ter lahko vpliva na znesek globe, ki se naloži podjetju v končni odločbi, je treba zadevnemu podjetju omogočiti, da se izreče glede zadevnega dokumenta. Predvsem gre lahko za dokument, ki vpliva na uporabo Obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002 za navedeno podjetje.
Poleg tega v skladu s sodno prakso v zvezi z upravnim spisom pred izdajo obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah neposredovanje dokumenta pomeni kršitev pravice do obrambe, le če zadevno podjetje dokaže, da se je po eni strani Komisija opirala na ta dokument za utemeljitev svojega očitka glede obstoja kršitve (sodba Sodišča z dne 9. novembra 1983 v zadevi Michelin proti Komisiji,
322/81, Recueil, str. 3461
, točki 7 in 9, in zgoraj v točki 79 navedena sodba Aalborg Portland in drugi proti Komisiji, točka 71) in da bi po drugi strani ta očitek bilo mogoče dokazati le s sklicevanjem na ta dokument (sodba Sodišča z dne 25. oktobra 1983 v zadevi AEG-Telefunken proti Komisiji,
107/82, Recueil, str. 3151
, točke od 24 do 30; zgoraj v točki 79 navedena sodba Aalborg Portland in drugi proti Komisiji, točka 71, in zgoraj v točki 79 navedena sodba z dne 29. junija 1995 Solvay proti Komisiji, točka 58). Sodišče v zvezi s tem razlikuje med obremenilnimi in razbremenilnimi dokumenti. Če gre za obremenilni dokument, mora zadevno podjetje dokazati, da bi bila ugotovitev Komisije drugačna, če bi bil ta dokument izločen. Če pa, nasprotno, razbremenilni dokument ni bil posredovan, mora zadevno podjetje dokazati le, da je lahko njegovo nerazkritje v njegovo škodo vplivalo na potek postopka in na vsebino odločbe Komisije (zgoraj v točki 79 navedena sodba Aalborg Portland in drugi proti Komisiji, točki 73 in 74). To razlikovanje velja tudi za dokumente, poslane po obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah (sodba Splošnega sodišča z dne 27. septembra 2006 v zadevi Jungbunzlauer proti Komisiji,
T-43/02, ZOdl., str. II-3435
, točke od 351 do 359).
Prav tako mora zadevno podjetje v zvezi z dokumentom, ki lahko vpliva na povišanje zneska globe, ki jo je Komisija naložila v končni odločbi, dokazati, da bi bila ugotovitev Komisije drugačna, če bi bil ta dokument izločen.
– Uporaba v obravnavanem primeru
V obravnavani zadevi iz spisa izhaja, da tožeče stranke menijo, da bi morale imeti vpogled v pripombe preostalih podjetij v zvezi z verodostojnostjo dokazov, ki so jih predložili uslužbenci družbe KPN, in predvsem v dopolnilne izjave, ki so jih slednji podali po zaslišanju.
Vendar so se tožeče stranke omejile na splošno in povsem špekulativno trditev, da bi nerazkritje zadevnih dokumentov lahko vplivalo na odločitev Komisije o znesku zmanjšanja globe in da bi bila ugotovitev Komisije lahko drugačna, če bi bili ti dokumenti izločeni. Tako niso izpostavile nobene posebne navedbe, ki bi lahko bil dokaz
prima facie
v tem smislu.
Dalje je treba poudariti, da je Komisija pri odločanju o znesku zmanjšanja globe, odobrenemu tožečim strankam, upoštevala le dejstvo, da je družba KPN spremenila nekatere izjave v zvezi z družbo ExxonMobil, in ni omenila nobenega odziva kakega drugega podjetja na verodostojnost izjav, ki jih je podala družba KPN (točka 385 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Zato je treba ugotoviti, da tožeče stranke niso dokazale, da se je Komisija oprla na pripombe podjetij v zvezi z verodostojnostjo dokazov, ki jih je predložila družba KPN, ko je odločila o znesku zmanjšanja globe, ki ga je odobrila na podlagi Obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002. Zato se ne morejo sklicevati na nerazkritje zadevnih dokumentov.
Tako je treba zavrniti navedbo o nezakoniti zavrnitvi vpogleda v spis in o kršitvi pravice do obrambe.
Iz vsega navedenega izhaja, da je treba tožbo v celoti zavrniti.
Stroški
V skladu s členom 87(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Ker tožeče stranke niso uspele, se jim v skladu s predlogi Komisije naloži plačilo stroškov.

Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (šesti senat)
razsodilo:

1.
Tožba se zavrne.

2.
Kuwait Petroleum Corp., Kuwait Petroleum International Ltd in Kuwait Petroleum (Nederland) BV se naloži plačilo stroškov.

Jaeger
Wahl
Soldevila Fragoso
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 27. septembra 2012.
Podpisi
Kazalo

Dejansko stanje spora

Postopek in predlogi strank

Pravo

1. Kršitev točke 23(b), zadnji pododstavek, Obvestila o ugodni obravnavi iz leta 2002

Trditve strank

Presoja Splošnega sodišča

2. Raven zmanjšanja zneska globe

Trditve strank

Presoja Splošnega sodišča

Napačna uporaba prava

Obveznost obrazložitve

Očitne napake pri presoji

Načelo enakega obravnavanja

Pravica do obrambe

– Splošna načela v zvezi z vpogledom v dokumente, vložene po obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah

– Uporaba v obravnavanem primeru

Stroški
(
*1
)	Jezik postopka: angleščina.