CELEX: 62010CJ0270
Protokolas dėl Europos Bendrijų privilegijų ir imunitetų
14 straipsnio pirma pastraipa
Sąjungos pareigūno sutuoktinio nuolatinės gyvenamosios vietos nustatymas mokesčių mokėjimais tikslais
Nacionalinės teisės aktas, kuriame nustatyta taisyklė, pagal kurią užsienyje trejus metus gyvenęs asmuo nebelaikomas gyvenančiu šalyje, todėl jam nebetaikomas neribotas apmokestinimas

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su Protokolo dėl Europos Bendrijų privilegijų ir imunitetų, kuris iš pradžių
buvo pridėtas prie Europos Bendrijų jungtinės Tarybos ir jungtinės Komisijos steigimo sutarties (OL 152, 1967, p. 13), o vėliau
pagal Amsterdamo sutartį – prie EB sutarties (toliau – protokolas), 14 straipsnio pirmos pastraipos išaiškinimu.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant L. Gistö iškeltą bylą, siekiant išsiaiškinti, ar 2007 mokestiniais metais Suomijoje ji
buvo apmokestinama pajamų mokesčiu neribotai, ar tik ribotai.

Teisinis pagrindas

Sąjungos teisė
Protokolo 13 straipsnis buvo suformuluotas taip:
„Remiantis Komisijos pasiūlymu, Tarybos nustatytomis sąlygomis ir tvarka Bendrijų pareigūnai ir kiti tarnautojai moka Bendrijoms
mokesčius nuo iš Bendrijų gaunamos algos, darbo užmokesčio ir kito atlyginimo.
Iš Bendrijų gaunamai algai, darbo užmokesčiui ir kitam atlyginimui netaikomi nacionaliniai mokesčiai.“
Protokolo 14 straipsnio pirmoje pastraipoje buvo nustatyta:
„Pajamų mokesčio, turto mokesčio ir palikimo mokesčio taikymo tikslais bei tarp Bendrijų valstybių narių pasirašytų sutarčių
dėl dvigubo apmokestinimo išvengimo taikymo tikslais Bendrijų pareigūnai ir kiti tarnautojai, kurie vien tik todėl, kad eina
pareigas Bendrijų tarnyboje, įgyja gyvenamąją vietą kitos valstybės narės nei šalies, kur prieš pradedant eiti pareigas buvo
jų nuolatinė gyvenamoji vieta mokesčių mokėjimo tikslais, teritorijoje, yra laikomi, tiek šalyje, kurioje faktiškai gyvena,
tiek toje, kurioje yra jų nuolatinė gyvenamoji vieta, mokesčių mokėjimo tikslais išlaikiusiais nuolatinę gyvenamąją vietą
pastarojoje, jei ji yra Bendrijų narė. Ši nuostata taikoma ir sutuoktiniui, jei šis atskirai neužsiima apmokama veikla, bei
vaikams, kuriuos išlaiko ir kuriais rūpinasi šiame straipsnyje minimi asmenys“.

Nacionalinė teisė
1992 m. gruodžio 30 d. Pajamų mokesčio įstatymo (
Tuloverolaki
1992/1535) 9 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Pajamų mokesčiu apmokestinamas:
1) atitinkamais mokestiniais metais Suomijoje nuolat gyvenęs fizinis asmuo ar įsteigtas juridinis asmuo, bendra įmonė arba
Suomijoje esantis palikimas Suomijoje ir užsienyje gautų pajamų atžvilgiu (neribotas apmokestinimas);
2) atitinkamais mokestiniais metais Suomijoje nuolat negyvenęs fizinis asmuo ir užsienio juridinis asmuo visų Suomijoje gautų
pajamų atžvilgiu (ribotas apmokestinimas).“
Šio įstatymo 11 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Fizinis asmuo laikomas nuolat gyvenančiu Suomijoje, jei jis šioje šalyje turi faktinę gyvenamąją vietą arba jei jis nepertraukiamai
ilgiau kaip šešis mėnesius būna šalyje, o gyvenimo šalyje tęstinumas nenutrūksta dėl trumpalaikių išvykų. Vis dėlto Suomijos
pilietis trejus metus po tų metų, kuriais jis išvyko iš šalies, laikomas nuolat gyvenančiu Suomijoje, net jei jis ilgiau kaip
šešis mėnesius nepertraukiamai negyveno šioje šalyje, nebent jis įrodo, kad per atitinkamus mokestinius metus neturėjo esminių
ryšių su Suomija. Jei neįrodyta priešingai, pasibaigus minėtam laikotarpiui jis nebelaikomas nuolat Suomijoje gyvenančiu asmeniu.“

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
2003 m. pavasarį Suomijos pilietė L. Gistö su šeima įsikūrė Liuksemburgo Didžiojoje Hercogystėje, kai jos sutuoktinis pradėjo
dirbti vertėju Europos Parlamente. Nuo tada Liuksemburgas yra sutuoktinių Gistö gyvenamoji vieta.
2007 m. L. Gistö buvo vaiko priežiūros atostogose, suteiktose jai, kaip Turku (Suomija) vaikų darželio auklėtojai, nuolatinių
darbo santykių pagrindu, ir Liuksemburge atskirai neužsiėmė apmokama veikla. Suomijoje L. Gistö yra tam tikrų vertybinių popierių
ir tam tikro nekilnojamojo turto, kurį nuomoja, įsigytų investavimo sumetimais, savininkė.
Siekdama išsiaiškinti, ar 2007 mokestiniais metais ji vis dar buvo neribotai apmokestinama pajamų mokesčiu Suomijoje, L. Gistö
kreipėsi į Centrinę mokesčių komisiją (
keskusverolautakunta
), t. y. į mokesčių administravimo instituciją, kuri, mokesčių mokėtojui pateikus prašymą, gali priimti mokesčių srityje privalomus
išankstinius sprendimus. L. Gistö pateikus prašymą, minėta komisija priėmė išankstinį sprendimą, kuriame nusprendė, kad L. Gistö
nuolatinė gyvenamoji vieta mokesčių mokėjimo tikslais tebėra Suomijoje pagal protokolo 14 straipsnį ir kad todėl ten ji neribotai
apmokestinama pajamų mokesčiu, nes Liuksemburge atskirai neužsiima apmokama veikla.
L. Gistö šį sprendimą apskundė Aukščiausiajam administraciniam teismui (
Korkein hallinto‑oikeus
).
Šis teismas pažymi, kad išsprendus ginčą taip, kaip nustatyta protokole, suinteresuotajai būtų taikomas nepalankesnis mokestinis
vertinimas dėl to, kad ji įsikūrė Liuksemburge, nes jai ir toliau būtų taikomas neribotas apmokestinimas Suomijoje, o pagal
nacionalinę teisę nuo 2007 mokestinių metų šioje šalyje jai gali būti taikomas ribotas apmokestinimas.
Šiomis aplinkybėmis
Korkein hallinto‑oikeus
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir Teisingumo Teismui pateikti tokį prejudicinį klausimą:
„Ar [L.] Gistö byloje protokolo <...> 14 straipsnį reikia aiškinti taip, kad pagal protokolo nuostatas 2007 metais jos nuolatinė
gyvenamoji vieta mokesčių mokėjimo tikslais ir toliau buvo Suomijoje, ar protokolo nuostatos reiškia, kad galiausiai vis dėlto
yra svarbūs valstybės narės nacionalinės teisės aktai, nagrinėjant klausimą dėl neriboto apmokestinimo šioje valstybėje narėje,
šiuo atveju Suomijoje?“

Dėl prejudicinio klausimo
Pateikdamas šį klausimą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar protokolo 14 straipsnio
pirmą pastraipą reikia aiškinti taip, kad asmens, kuris tik todėl, kad pradeda eiti pareigas Europos Sąjungos tarnyboje, įgyja
gyvenamąją vietą kitos valstybės narės nei valstybės narės, kur prieš pradedant eiti pareigas Sąjungos tarnyboje buvo jo nuolatinė
gyvenamoji vieta mokesčių mokėjimo tikslais, teritorijoje, sutuoktinis laikomas ir toliau turinčiu nuolatinę gyvenamąją vietą
mokesčių mokėjimo tikslais pastarojoje valstybėje narėje, jei atskirai neužsiima apmokama veikla.
Norint atsakyti į šį klausimą reikia pažymėti, kad protokolo 13 ir 14 straipsniuose nustatytas kompetencijos mokesčių srityje
padalijimas tarp Sąjungos ir valstybės narės, kurioje buvo pareigūno ar tarnautojo nuolatinė gyvenamoji vieta mokesčių mokėjimo
tikslais prieš pradedant eiti pareigas Sąjungos tarnyboje (žr. 1993 m. gegužės 25 d. Sprendimo
Kristoffersen
, C‑263/91, Rink. p. I‑2755, 9 punktą ir 1993 m. birželio 17 d. Sprendimo
X
, C‑88/92, Rink. p. I‑3315, 11 punktą).
Pagal protokolo 13 straipsnį Sąjungos pareigūnai ir tarnautojai moka Sąjungai mokesčius nuo algos, darbo užmokesčio ir kitų
tarnybinių pajamų, mokamų Sąjungos, ir atleidžiami nuo nacionalinių mokesčių (žr. minėto Sprendimo
Kristoffersen
10 punktą).
Pagal protokolo 14 straipsnio pirmą pastraipą taikant, be kita ko, pajamų mokestį Sąjungos pareigūnai ir kiti tarnautojai,
kurie tik todėl, kad eina pareigas Sąjungos tarnyboje, įgyja gyvenamąją vietą kitos valstybės narės nei valstybės, kur prieš
pradedant eiti pareigas Sąjungoje buvo jų nuolatinė gyvenamoji vieta mokesčių mokėjimo tikslais, teritorijoje, yra laikomi
tiek valstybėje narėje, kurioje faktiškai gyvena, tiek toje, kurioje yra jų nuolatinė gyvenamoji vieta mokesčių mokėjimo tikslais,
išlaikiusiais nuolatinę gyvenamąją vietą pastarojoje valstybėje, jei ji yra Sąjungos narė (žr. minėto Sprendimo
Kristoffersen
11 punktą ir minėto Sprendimo
X
9 punktą).
Iš to matyti, kad pagal protokolo 14 straipsnio pirmą pastraipą kilmės valstybė narė, kurioje išlaikoma pareigūno ar tarnautojo
nuolatinė gyvenamoji vieta mokesčių mokėjimo tikslais, iš esmės lieka kompetentinga apmokestinti visas pajamas, išskyrus šių
asmenų algą, darbo užmokestį ir kitas tarnybines pajamas, mokamus Sąjungos, ir jiems taikyti pajamų mokestį net jei jie šioje
valstybėje narėje neturi faktinės gyvenamosios vietos (šiuo klausimu žr. 2003 m. lapkričio 13 d. Sprendimo
Schilling ir Fleck‑Schilling
, C‑209/01, Rink. p. I‑13389, 31 punktą). Pajamų mokesčio sąvoka, kaip suprantama pagal protokolo 14 straipsnio pirmą pastraipą,
turi būti apibrėžiama pagal galiojančioje nacionalinėje teisėje nustatytus kriterijus (žr. minėto Sprendimo
Kristoffersen
12 punktą).
Be to, iš teismų praktikos matyti, kad protokolo 14 straipsnyje nustatytam kompetencijos padalijimui kiltų grėsmė, jei pareigūnas
ar tarnautojas būtų laisvas pasirinkti savo nuolatinę gyvenamąją vietą mokesčių mokėjimo tikslais (žr. minėto Sprendimo
X
12 punktą).
Kadangi pagal protokolo 14 straipsnio pirmos pastraipos antrą sakinį šio protokolo nuostatos mokesčių srityje taikomos ir
Sąjungos pareigūno ar tarnautojo sutuoktiniui, jei šis atskirai neužsiima apmokama veikla, šio sutuoktinio nuolatinės gyvenamosios
vietos nustatymas mokesčių mokėjimo tikslais taip pat negali priklausyti nuo suinteresuotojo asmens valios.
Iš to matyti, kad tokiu atveju, koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje, valstybė narė, kurioje buvo suinteresuotojo asmens
nuolatinė gyvenamoji vieta mokesčių mokėjimo tikslais prieš jo sutuoktiniui pradedant eiti pareigas Sąjungos tarnyboje, išlieka
kompetentinga apmokestinti visas to suinteresuotojo asmens pajamas, išskyrus algą, darbo užmokestį ir kitas tarnybines pajamas,
mokamus Sąjungos, jei šis asmuo atskirai neužsiima apmokama veikla.
Pateiktas aiškinimas neprieštarauja vienodo požiūrio principui, nes iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, kad mokesčių
mokėjimo srityje Sąjungos pareigūnai ir tarnautojai bei jų sutuoktiniai, jei pastarieji atskirai neužsiima apmokama veikla
valstybėje narėje, kurioje pareigūnas ar tarnautojas eina pareigas Sąjungos tarnyboje, negali būti laikomi esančiais tokioje
pačioje padėtyje kaip darbuotojas migrantas, įsikuriantis kitoje nei jo kilmės valstybėje narėje (šiuo klausimu žr. minėto
Sprendimo
Schilling ir Fleck‑Schilling
29 punktą).
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti, kad protokolo 14 straipsnio pirmą pastraipą reikia
aiškinti taip, kad asmens, kuris tik todėl, kad pradeda eiti pareigas Sąjungos tarnyboje, įgyja gyvenamąją vietą kitos valstybės
narės nei valstybės narės, kur prieš pradedant eiti pareigas Sąjungos tarnyboje buvo jo nuolatinė gyvenamoji vieta mokesčių
mokėjimo tikslais, teritorijoje, sutuoktinis laikomas ir toliau turinčiu nuolatinę gyvenamąją vietą mokesčių mokėjimo tikslais
pastarojoje valstybėje narėje, jei pats atskirai neužsiima apmokama veikla.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:
Protokolo dėl Europos Bendrijų privilegijų ir imunitetų, kuris iš pradžių buvo pridėtas prie Europos Bendrijų jungtinės Tarybos
ir jungtinės Komisijos steigimo sutarties, o vėliau pagal Amsterdamo sutartį – prie EB sutarties, 14 straipsnio pirmą pastraipą
reikia aiškinti taip, kad asmens, kuris tik todėl, kad pradeda eiti pareigas Europos Sąjungos tarnyboje, įgyja gyvenamąją
vietą kitos valstybės narės nei valstybės narės, kur prieš pradedant eiti pareigas Sąjungos tarnyboje buvo to asmens nuolatinė
gyvenamoji vieta mokesčių mokėjimo tikslais, teritorijoje, sutuoktinis laikomas ir toliau turinčiu nuolatinę gyvenamąją vietą
mokesčių mokėjimo tikslais pastarojoje valstybėje narėje, jei pats atskirai neužsiima apmokama veikla.
Parašai.
*
Proceso kalba: suomių.