CELEX: 62009CJ0554
Kelių transportas
Pareiga naudoti tachografą
Išimtys, taikomos transporto priemonėms, kuriomis vežamos medžiagos
Sąvoka "medžiagos"
Tuščių butelių vežimas vyno ir gėrimų pardavėjo transporto priemone

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 2006 m. kovo 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 561/2006
dėl tam tikrų su kelių transportu susijusių socialinių teisės aktų suderinimo ir iš dalies keičiančio Tarybos reglamentus
(EEB) Nr. 3821/85 ir (EB) Nr. 2135/98 bei panaikinančio Reglamentą (EEB) Nr. 3820/85 (OL L 102, p. 1) 13 straipsnio 1 dalies
d punkto išaiškinimu.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant baudžiamąją bylą, iškeltą A. M. Seeger dėl 1985 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamento (EEB)
Nr. 3821/85 dėl kelių transporto priemonėse naudojamų tachografų (OL L 370, p. 8; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k.,
7 sk., 1 t., p. 227), iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 561/2006 (toliau – Reglamentas Nr. 3821/85), 3 straipsnio 1 dalies
pirmo sakinio ir 15 straipsnio 7 dalies reikalavimų pažeidimo.

Teisinis pagrindas

Sąjungos teisė
Reglamento Nr. 3821/85 3 straipsnyje numatyta:
„1.      Įrašymo įranga įrengiama ir naudojama valstybėje narėje registruotose transporto priemonėse, naudojamose keleiviams ir kroviniams
vežti keliais, išskyrus Reglamento (EB) Nr. 561/2006 3 straipsnyje nurodytas transporto priemones. <...>
2.      Nuo šio reglamento nuostatų taikymo valstybės narės gali atleisti Reglamento (EB) Nr. 561/2006 13 straipsnio 1 ir 3 dalyse
paminėtas transporto priemones.
<…>“
Reglamento Nr. 3821/85 15 straipsnio 7 dalis suformuluota taip:
„7. a) Jei vairuotojo vairuojamoje transporto priemonėje yra sumontuota I priedo reikalavimus atitinkanti įrašymo įranga, tikrinančiam
pareigūnui paprašius, vairuotojas turi būti pasiruošęs parodyti:
i)      einamosios savaitės ir prieš tai ėjusių 15 dienų vairuotojo naudotus registracijos lapus;
<…>
Tačiau po 2008 m. sausio 1 d. i ir iii punktuose nurodyti laikotarpiai turi apimti einamą dieną ir prieš tai ėjusias 28 dienas.
<…>“
Reglamento Nr. 561/2006 1 straipsnyje nustatyta:
„Siekiant suderinti konkurencijos sąlygas tarp sausumos transporto rūšių, ypač kelių transporto sektoriuje, bei pagerinti
darbo sąlygas ir saugų eismą keliuose, šis reglamentas nustato vairavimo trukmių, pertraukų ir poilsio laikotarpių taisykles
vairuotojams, vežantiems keleivius ir krovinius keliais. Šiuo reglamentu taip pat siekiama skatinti valstybių narių stebėsenos
ir vykdymo praktikos bei kelių transporto pramonės darbo pagerėjimą.“
Šio reglamento 2 straipsnio 1 dalis suformuluota taip:
„1.      Šis reglamentas taikomas vežant keliais:
a)      krovinius, kai maksimali leidžiama transporto priemonės masė kartu su priekaba ar puspriekabe viršija 3,5 tonos, arba
b)      keleivius <...>“.
Šio reglamento 3 straipsnyje numatyta:
„Šis reglamentas netaikomas vežimui keliais:
<…>
h)      transporto priemonėmis ar jų junginiais, kurių maksimali leidžiama masė neviršija 7,5 t, ir kurios naudojamos krovinių vežimui
ne komerciniais tikslais;
<…>“
Reglamento Nr. 561/2006 13 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Jei nepažeidžiami 1 straipsnyje nustatyti tikslai, kiekviena valstybė narė savo teritorijoje arba, suinteresuotoms valstybėms
sutikus, kitos valstybės narės teritorijoje gali leisti išimtis dėl 5–9 straipsnių ir nustatyti tokioms išimtims individualias
sąlygas, kai vežama tokiomis transporto priemonėmis:
<…>
d)      transporto priemonėmis ar transporto priemonių junginiais, kurių leidžiama maksimali masė neviršija 7,5 t ir kurias naudoja:
<…>
–        medžiagoms, įrangai ar mašinoms, vairuotojo naudojamoms jo darbe, vežti.
Šios transporto priemonės naudojamos ne toliau kaip 50 kilometrų spinduliu nuo ūkio subjekto buvimo vietos ir su sąlyga, kad
transporto priemonės vairavimas nėra pagrindinė vairuotojo veikla;
<…>“

Nacionalinė teisė
1987 m. vasario 19 d. redakcijos Įstatymo dėl vairuotojų (
Fahrpersonalgesetz
) (
BGBl
.
I
, 1987, p. 640), iš dalies pakeisto 2007 m. liepos 6 d. įstatymu (
BGBl. I
, 2007, p. 1270; toliau – FPG), 8 straipsnis suformuluotas taip:
„1.      Administraciniu pažeidimu laikoma, kai tyčia ar dėl neatsargumo
1)      verslininkas <…>
2)      vairuotojas <...>
a) pažeidžia nutarimą pagal <...>
b) Reglamento (EEB) Nr. 3821/8 nuostatas <...>
<…>
3)      transporto priemonės savininkas <…>
2. Už administracinius pažeidimus 1 dalies 1 ir 3 punktuose nustatytais atvejais skiriama bauda iki 15 000 eurų, kitais atvejais
– iki 5000 eurų.“
2005 m. birželio 27 d. Nutarimo dėl vairuotojų (
Fahrpersonalverordnung
) (
BGBl. I
, 2005, p. 182), iš dalies pakeisto 2008 m. sausio 22 d. nutarimu (
BGBl. I
, 2008, p. 54; toliau – FPV), 18 straipsnyje nustatyta:
„1. Pagal Reglamento (EB) Nr. 561/2006 13 straipsnio 1 dalį ir Reglamento (EEB) Nr. 3821/85 3 straipsnio 2 dalį, atsižvelgiant
į FPG taikymo sritį, šioms transporto priemonių rūšims netaikomi Reglamento (EB) Nr. 561/2006 5–9 straipsniai ir Reglamentas
(EEB) Nr. 3821/85:
<…>
4)      transporto priemonėms ar transporto priemonių junginiams, kai maksimali leidžiama transporto priemonės masė neviršija 7,5 tonos,
naudojamiems 50 km spinduliu nuo ūkio subjekto buvimo vietos
<…>
b)      medžiagoms, įrangai ar mašinoms, vairuotojo naudojamoms darbe, vežti, pavyzdžiui, transporto priemonėms, aprūpintoms tam tikslui
reikalinga įranga, kurios naudojamos kaip pardavimo automobiliai viešuose turguose ar mobilioje prekyboje,
jeigu jos vairavimas nėra pagrindinė vairuotojo veikla.
<…>“
FPV 23 straipsnyje nustatyta:
„1.      Administraciniu pažeidimu, kaip jis suprantamas pagal FPG 8 straipsnio 1 dalies 1 punkto b papunktį, laikomas pažeidimas,
kai verslininkas <…>
2.      Administraciniu pažeidimu, kaip jis suprantamas pagal FPG 8 straipsnio 1 dalies 2 punkto b papunktį, laikomas Reglamento (EEB)
Nr. 3821/85 pažeidimas, kai vairuotojas tyčia ar dėl neatsargumo
1)      nesinaudoja įrašymo įranga, pažeisdamas 3 straipsnio 1 dalies pirmą sakinį;
<…>
11)      nepateikia ar ne laiku pateikia registracijos lapą, vairuotojo kortelę, atspausdintą ar ranka rašytą įrašą, pažeisdamas 15 straipsnio
7 dalies a ir b punktus,
<…>“

Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
A. M. Seeger yra vyno ir gėrimų parduotuvės Štutgarte (Vokietija) savininkas, teikiantis klientams pristatymo į namus paslaugą.
Vidutiniškai kartą per savaitę daugiausia 10–15 kilometrų spinduliu jis aptarnauja apie 30–40 klientų. Suinteresuotasis asmuo
tam samdo darbuotoją.
2008 m. kovo 3 d. A. M. Seeger vairavo savo sunkvežimį, kurio maksimali leidžiama masė 7,49 t, Eslingeno prie Nekaro (Vokietija)
savivaldybės teritorijoje (maždaug 15 km nuo Štutgarto) be jame įrengtos įrašymo įrangos, kaip to reikalaujama pagal Reglamentą
Nr. 3821/85. Suinteresuotasis asmuo neturėjo registracijos lapo ir negalėjo pateikti paskutinių 28 dienų registracijos lapų
jį sustabdžiusiam pareigūnui.
A. M. Seeger transporto priemonėje buvo tuščia tara, t. y. tušti gėrimų buteliai, kuriuos jis norėjo grąžinti Eslingene prie
Nekaro įsisteigusiam tiekėjui. Tuščia tara atsirado ne dėl privataus suinteresuotojo asmens vartojimo, bet dėl jo komercinės
veiklos.

Amtsgericht Stuttgart
(Štutgarto apylinkės teismas) įžvelgė du administracinius pažeidimus, t. y. FPG 8 straipsnio 1 dalies 2 punkto b papunkčio
ir FPV 23 straipsnio 2 dalies 11 punkto, ir 2009 m. kovo 17 d. sprendimu paskyrė A. M. Seeger 200 eurų baudą.
Šis teismas konstatavo, kad vairavimas nėra pagrindinė A. M. Seeger veikla; pagrindinė veikla vykdoma parduotuvėje, kur jis
iš esmės priima ir aptarnauja klientus, o paslaugos į namus yra tik papildoma paslauga, teikiama kartą per savaitę. Šio teismo
manymu, įsigyti gėrimų ir grąžinti tuščią tarą važiuojama ne kasdien ir tai užima daug mažiau laiko nei prekyba parduotuvėje.

Amtsgericht Stuttgart
atsisakė taikyti FPV 18 straipsnio 1 dalies 4 punkto b papunktyje numatytą išimtį, nes vežta tuščia tara nėra „medžiagos“
pagal šią nuostatą, kadangi jos nėra skirtos perdirbti, bet turi būti laikomos parduoti skirta preke.
A. M. Seeger pateikė
Oberlandesgericht Stuttgart
(Štutgarto apeliacinis apygardos teismas) apeliacinį skundą dėl 2009 m. kovo 17 d. sprendimo, kuriame tvirtino, kad šioje
byloje Reglamento Nr. 561/2006 tikslui, t. y. kelių eismo saugumui ir konkurencijos reglamentavimui, neprieštarauja platus
šio reglamento 13 straipsnio 1 dalies d punkto antros įtraukos sąvokos „medžiagos“ aiškinimas.
Štutgarto prokuratūra paprašė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismui,
nes klausimas, ar ši sąvoka „medžiagos“ taikoma ir gėrimų pardavėjo tuštiems gėrimų buteliams ir pakuotėms, turi būti išnagrinėtas
remiantis Sąjungos teise.

Oberlandesgericht Stuttgart
šiuo aspektu pažymėjo, kad iki šiol Teisingumo Teismas tik byloje, kurioje priimtas 2005 m. kovo 17 d. Sprendimas
Raemdonck ir Raemdonck‑Janssens
(C‑128/04, Rink. p. I‑2445), nagrinėjo klausimą, kaip aiškinti sąvoką „medžiagos“, paminėtą 1985 m. gruodžio 20 d. Tarybos
reglamento (EEB) Nr. 3820/85 dėl tam tikrų su kelių transportu susijusių socialinių teisės aktų suderinimo (OL L 370, p. 1;
2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 1 t., p. 319), kuris nuo 2007 m. balandžio 11 d. panaikintas ir pakeistas
Reglamentu Nr. 561/2006, 13 straipsnio 1 dalies g punkte. Nacionalinis teismas mano, kad, atsižvelgiant į šios nuostatos,
pakartojamos Reglamento Nr. 561/2006 13 straipsnio 1 dalies d punkto antroje įtraukoje, terminus, kontekstą ir tikslą, iš
šio sprendimo negalima daryti aiškios išvados, jog konstatuotina, kad šios nuostatos sąvoka „medžiagos“ taikoma tuštiems buteliams,
t. y. gėrimų pardavėjo pakavimo medžiagoms.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, tokiam plačiam sąvokos „medžiagos“ aiškinimui taip pat pritariama
nacionalinių teismų praktikoje ir doktrinoje. Tačiau
Oberlandesgericht Stuttgart
nurodo, kad pakavimo medžiagos nėra svarbios vyno ir gėrimų pardavėjo veiklai, nes ši paslaugų teikimo veikla vykdoma naudojantis
šiuo dalyku, kaip ir byloje, kurioje priimtas minėtas Sprendimas
Raemdonck ir Raemdonck‑Janssens
, dėl statybinių medžiagų ir mašinų. Be to, pagrindinėje byloje nagrinėjamo vežimo atstumai neprieštarauja Reglamentu Nr. 561/2006
siekiamiems tikslams.
Todėl
Oberlandesgericht Stuttgart
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą:
„Ar <...> Reglamento <...> Nr. 561/2006 13 straipsnio (1 dalies) d punkto antroje įtraukoje nurodyta sąvoka „medžiagos“ turi
būti aiškinama kaip apimanti pakavimo medžiagas, kaip antai tušti butelius, kurias veža vyno ir gėrimų pardavėjai, kurie prekiauja,
kartą per savaitę prekes pristato klientams ir kartu surenka tuščius butelius bei juos pristato savo didmenininkui?“

Dėl prejudicinio klausimo
Siekiant atsakyti į šį prejudicinį klausimą, pirmiausia reikia konstatuoti, kad sąvoką „medžiagos“, paminėtą Reglamento Nr. 3820/85
13 straipsnio 1 dalies g punkte, Teisingumo Teismas jau išaiškino minėtame Sprendime
Raemdonck ir Raemdonck‑Janssens
.
Kadangi Reglamentu Nr. 561/2006 nebuvo padaryta esminių sąlygų, taikomų nustatant Reglamento Nr. 3820/85 13 straipsnio 1 dalies
g punkte numatytą išimtį, pakeitimų, išskyrus papildomą sąlygą, kad leidžiama transporto priemonės masė neviršytų 7,5 t, ir
patikslinimą, kad vairuojas, atlikdamas savo darbą, taip pat gali vežti „mašinas“, minėtame Sprendime
Raemdonck ir Raemdonck‑Janssens
pateiktas šioje nuostatoje nurodytos sąvokos „medžiagos“ išaiškinimas taip pat taikomas Reglamento Nr. 561/2006 13 straipsnio
1 dalies d punkte nurodytai sąvokai „medžiagos“.
Iš minėto sprendimo matyti, kad sąvoka „medžiagos“ turi būti suprantama plačiau nei „įranga“, nes pirmoji taikoma daiktams,
įsigytiems arba naudojamiems dirbant transporto priemonės vairuotoju, ir ji gali būti taikoma galutinio produkto, kuris turi
būti pagamintas, arba darbų, kuriuos jis turi atlikti, sudedamosioms dalims. Iš to matyti, kad medžiagos skirtos kitam daiktui,
kuris pats savaime neskirtas vežti kaip tiekiamas, parduodamas ar sunaikinimas, sukurti, pakeisti arba perdirbti. Todėl perdirbti
skirtos medžiagos nėra prekė, kurią turi parduoti jų naudotojas.
Šiuo aspektu reikia konstatuoti, kad vyno ir gėrimų pardavėjas, kaip antai A. M. Seeger, tik veža tuščius butelius. Iš tiesų
jie nėra daiktai, kurių jam reikia vykdant pagrindinę veiklą, kaip teisingai savo pastabose tvirtina Jungtinės Karalystės
vyriausybė ir Europos Komisija. Su tuščiais A. M. Seeger vežamais buteliais nedirbama, jie neperdirbami, nededami į kitą produktą
ir nenaudojami vykdant veiklą. Jų nereikia kaip kokio nors tokio verslininko gaminamo produkto ar jo atliekamų darbų sudedamųjų
dalių, pirminės medžiagos ar ingredientų. Galiausiai jie nėra aparatai ar instrumentai, kurių reikia gaminant kokį nors produktą.
Be to, net jeigu pagrindinėje byloje aptariami tušti buteliai naudojami komerciniais tikslais ir jeigu A. M. Seeger – labai
tikėtina – dėl finansinių priežasčių ir visiškai subjektyvių motyvų neturi kito pasirinkimo, kaip tik pats surinkti butelius
iš klientų, šios aplinkybės nepakanka, kad jie patektų į objektyvią „medžiagų“ sąvoką pagal Reglamento Nr. 561/2006 13 straipsnio
1 dalies d punkto antrą įtrauką.
Tokį sąvokos „medžiagos“ aiškinimą patvirtina sisteminis visų išimčių pagal Reglamento Nr. 561/2006 13 straipsnio 1 dalį aiškinimas.
Šioje nuostatoje numatytos šio reglamento 5–9 straipsnių išimtys, pavyzdžiui, taikomos transporto priemonėms, naudojamoms
pienui surinkti iš ūkių ir pieno tarai tiems ūkiams grąžinti arba buitinėms atliekoms nuo namų surinkti ir šalinti.
Šiuo atžvilgiu reikia konstatuoti, kad sąvokos „medžiagos“ aiškinimas, kurio laikosi A. M. Seeger, taip pat taikomas pakuotėms
ir tuščioms talpykloms, todėl jis taip pat taikomas minėtoms specialioms išimtims, kurios iš esmės arba net visiškai netenka
dalyko. Jeigu Sąjungos teisės aktų leidėjas būtų ketinęs nustatyti bendrą išimtį visoms transporto priemonėms, kuriomis vežami
daiktai profesiniais tikslais, Reglamento Nr. 561/2006 13 straipsnio 1 dalis nebūtų apribota išimtimi, numatyta specialioms
vežamų daiktų kategorijoms, o būtų tiesiog daroma nuoroda į profesiniais tikslais naudojamus dalykus.
Be to, dėl „medžiagų“ sąvokos aiškinimo, kurio laikosi A. M. Seeger, būtų sudėtingiau arba net neįmanoma atskirti šios sąvokos
ir sąvokos „kroviniai“, kuri ne vieną kartą vartojama Reglamente Nr. 561/2006, būtent jo 2 straipsnio 1 dalies a punkte, 4 straipsnio
a punkte ir 10 straipsnio 1 dalyje.
Reglamento Nr. 561/2006 13 straipsnio 1 dalies d punkto antroje įtraukoje numatytos išimties taikymas priklauso, be kita ko,
nuo vežamų krovinių rūšies ir nesiejamas su bet kokiais kitais kroviniais, net jeigu įvykdytos kitos šioje nuostatoje numatytos
sąlygos. Todėl terminai „medžiagos“, „įranga“ ir „mašinos“ apima tik krovinių, kurių vežimas patenka į šio reglamento taikymo
sritį, dalį. Iš to matyti, kad, tiesą sakant, parduodami daiktai nepatenka į šį apribojimą, kaip ir kroviniai, kurie tik vežami
iš vienos vietos į kitą neapdorojant, neperdirbant, nenaudojant vykdomai veiklai. Jeigu būtų kitaip, remiantis „medžiagų“
sąvoka nebūtų galima apriboti šio reglamento 13 straipsnio 1 dalyje numatytų išimčių taikymo atsižvelgiant į vežamas prekes
ir tai panaikintų bet kokį skirtumą tarp sąvokų „medžiagos“ ir „kroviniai“.
Be to, taip pat reikia priminti, kad Reglamento Nr. 561/2006 13 straipsnio 1 dalies d punkto antros įtraukos taikymo sąlygos
turi būti aiškinamos griežtai, nes ši nuostata leidžia nukrypti nuo šio reglamento 5–9 straipsnių.
Šiuo aspektu reikia pažymėti, kad jeigu būtų sutikta su „medžiagų“ sąvokos aiškinimu, siūlomu A. M. Seeger, Reglamento Nr. 561/2006
13 straipsnio 1 dalies d punkto antroje įtraukoje nustatyta principo išimtis būtų taikoma visiems profesiniais tikslais naudojamiems
daiktams, o tai pakenktų šio reglamento tikslams, t. y. kelių transporto sektoriaus darbuotojų darbo sąlygų pagerinimui ir
kelių eismo saugumui.
Be to, toks aiškinimas taip pat prieštarautų šio reglamento 13 straipsnio 1 dalyje nustatytam reikalavimui, nes dėl šio aiškinimo,
pirma, didelei daliai vairuotojų nebebūtų suteikiama darbo sąlygų apsauga, numatyta Reglamente Nr. 561/2006.
Antra, dėl tokio Reglamento Nr. 561/2006 13 straipsnio 1 dalies d punkto antroje įtraukoje numatytos išimties išplėtimo daug
transporto priemonių galėtų teisėtai vairuoti tokie vairuotojai, kurie gali vairuoti daug valandų be poilsio, o tai labai
pakenktų tikslui pagerinti kelių eismo saugumą.
Šiuo aspektu taip pat reikia konstatuoti, kad Reglamentu Nr. 561/2006, remiantis jo 1 straipsnio antru sakiniu, siekiama skatinti
valstybes nares taikyti geriausias taisykles kelių transporto sektoriuje ir, remiantis 4 konstatuojamąja dalimi, nustatyti
„aiškesnes ir paprastesnes taisykles, kurias kelių transporto pramonė ir vykdomosios valdžios institucijos galėtų lengviau
suprasti, aiškinti ir taikyti“.
Todėl Reglamento Nr. 561/2006 13 straipsnio 1 dalies d punkto antroje įtraukoje nustatytos išimties išplėtimas sukurtų netikrumą
kelių transporto sektoriuje ir už jo taisyklų taikymą atsakingoms valdžios institucijoms ir galėtų sukelti šių taisyklių aiškinimo,
taikymo, vykdymo ir kontrolės sunkumų. Tai ne tik prieštarautų pirmesniame punkte nurodytiems tikslams, bet taip pat galėtų
pakenkti tikslo veiksmingai ir vienodai taikyti taisykles dėl vairavimo trukmės bei poilsio laiko, kaip numatyta šio reglamento
13 konstatuojamojoje dalyje, įgyvendinimui.
Galiausiai taip pat negalima pritarti A. M. Seeger argumentui dėl pareigos pagal nacionalinės teisės aktus dėl pakuočių, kurių
tikslas saugoti aplinką naudojant galimus perdirbti butelius ir kuriais nustatytas mokestis, mokamas už tarą, perkant tam
tikrus į butelius išpilstytus gėrimus, dalyvauti jų grąžinimo sistemoje, kurią taikant tuščių butelių vežimas yra būtinas
jo komercinėje veikloje.
Šiuo aspektu reikia konstatuoti, kad pareigos pagal nacionalinės teisės aktus aplinkos apsaugos srityje, net jeigu jais perkeliama
direktyvoje numatyta pareiga, nepakanka, kad vyno ir gėrimų pardavėjo vežamiems tuštiems buteliams būtų taikoma sąvoka „medžiagos“
Reglamento Nr. 561/2006 13 straipsnio 1 dalies d punkto antros įtraukos prasme. Be to, šiam argumentui būtų galima pritarti,
jeigu A. M. Seeger vežtų tik tuščius grąžintus butelius, bet taip nenurodyta Teisingumo Teismui pateiktuose bylos dokumentuose.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti: Reglamento Nr. 561/2006 13 straipsnio 1 dalies d punkto
antros įtraukos sąvoką „medžiagos“ reikia aiškinti taip, kad ji netaikoma pakavimo medžiagoms, kaip antai tušti buteliai,
kurias veža vyno ir gėrimų pardavėjas, kuris prekiauja, kartą per savaitę prekes pristato klientams ir kartu surenka tuščius
butelius bei juos pristato savo didmenininkui.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
2006 m. kovo 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 561/2006 dėl tam tikrų su kelių transportu susijusių
socialinių teisės aktų suderinimo ir iš dalies keičiančio Tarybos reglamentus (EEB) Nr. 3821/85 ir (EB) Nr. 2135/98 bei panaikinančio
Reglamentą (EEB) Nr. 3820/85 13 straipsnio 1 dalies d punkto antros įtraukos sąvoką „medžiagos“ reikia aiškinti taip, kad
ji netaikoma pakavimo medžiagoms, kaip antai tušti buteliai, kurias veža vyno ir gėrimų pardavėjas, kuris prekiauja, kartą
per savaitę prekes pristato klientams ir kartu surenka tuščius butelius bei juos pristato savo didmenininkui.
Parašai.
*
Proceso kalba: vokiečių.