CELEX: 62013CJ0221
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Socialinė politika
Direktyva 97/81/EB
Bendrasis susitarimas dėl darbo ne visą darbo dieną, kurį sudarė UNICE, CEEP ir ETUC
Darbo ne visą darbo laiką sutarties pakeitimas į darbo visą darbo laiką sutartį be darbuotojo sutikimo

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1997 m. birželio 6 d. sudaryto Bendrojo susitarimo dėl darbo ne visą darbo dieną (toliau – Bendrasis susitarimas), esančio 1997 m. gruodžio 15 d. Tarybos direktyvos 97/81/EB dėl Bendrojo susitarimo dėl darbo ne visą darbo dieną, kurį sudarė Europos pramonės ir darbdavių konfederacijų sąjunga (UNICE), Europos įmonių, kuriose dalyvauja valstybė, centras (CEEP) ir Europos profesinių sąjungų konfederacija (ETUC) (
OL L 14
, 1998, p. 9; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 3 t., p. 267), priede, aiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant T. Mascellani ir
Ministero della Giustizia
(Teisingumo ministerija) ginčą dėl sprendimo pakeisti ieškovės darbo ne visą darbo laiką sutartį į darbo visą darbo laiką sutartį.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Direktyvos 97/81 1 straipsnyje nustatyta, kad šia direktyva siekiama įgyvendinti Bendrąjį susitarimą, sudarytą tarp pagrindinių skirtingų pramonės šakų organizacijų, t. y. Europos pramonės ir darbdavių konfederacijų sąjungos (UNICE), Europos įmonių, kuriose dalyvauja valstybė, centro (CEEP) ir Europos profesinių sąjungų konfederacijos (ETUC), ir pridėtą prie šios direktyvos.
Bendrojo susitarimo preambulės antroje pastraipoje nustatyta:
„Pripažįstant aplinkybių įvairovę valstybėse narėse ir patvirtinant, kad darbas ne visą darbo dieną yra būdingas tam tikriems sektoriams ir profesinės veiklos sritims, šis susitarimas nustato bendruosius principus ir minimalius reikalavimus, susijusius su darbu ne visą darbo dieną. Jis rodo socialinių partnerių siekį sukurti bendrus pagrindus, pašalinant darbuotojų, dirbančių ne visą darbo dieną, diskriminavimą ir padedant plėtoti galimybes dirbti ne visą darbo dieną tiek darbdaviams, tiek darbuotojams priimtinu pagrindu.“
Susitarimo 1 straipsnyje nurodyta:
„Bendrojo susitarimo tikslas:
a)
sudaryti sąlygas, kurios panaikintų [užtikrinti, kad būtų panaikinta] darbuotojų, dirbančių ne visą darbo dieną, diskriminaciją[a,] ir gerintų [pagerinti] darbo ne visą darbo dieną kokybę;
b)
sudaryti galimybes [palengvinti] savanoriškumo pagrindu darbo ne visą darbo dieną plėtojimui [plėtrą] ir prisidėti prie lankstaus darbo laiko grafiko organizavimo, atsižvelgiant į darbdavių ir darbuotojų reikmes.“
Bendrojo susitarimo 3 straipsnyje numatyta:
„Šiame susitarime:
<…>
2)
„Panašus darbuotojas, dirbantis visą darbo dieną“ – toje pačioje įmonėje visą darbo dieną dirbantis darbuotojas, kuris sudarė to paties tipo darbo sutartį arba palaiko tokius pačius darbo santykius ir atlieka tą patį arba panašų darbą (profesines pareigas), tinkamai atsižvelgiant į kitus motyvus [veiksnius], įskaitant darbo stažą ir kvalifikaciją (įgūdžius).
Jeigu įmonėje nėra panašaus darbuotojo, dirbančio visą darbo laiką, lyginama atsižvelgiant į taikytiną kolektyvinę sutartį arba, jei nėra taikytinos kolektyvinės sutarties, lyginama atsižvelgiant į nacionalinę teisę, kolektyvines sutartis arba praktiką.“
Minėto Bendrojo susitarimo 4 straipsnio „Nediskriminavimo principas“ 1 dalyje numatyta:
„Darbuotojams, dirbantiems ne visą darbo dieną, negali būti sudaromos blogesnės darbo sąlygos, negu panašiems darbuotojams, dirbantiems visą darbo dieną, tik dėl tos priežasties, kad jie dirba ne visą darbo dieną, nebent šis nevienodas požiūris yra objektyviai pagrįstas.“
Pagal Bendrojo susitarimo 5 straipsnio 2 dalį:
„Darbuotojo atsisakymas būti perkeltam iš darbo visą darbo laiką į darbą ne visą darbo dieną arba atvirkščiai neturėtų savaime būti pagrįsta priežastimi nutraukti darbo sutartį, tačiau nepažeidžiant darbo sutarties nutraukimo nuostatų [tačiau tai neturi įtakos galimybei nutraukti darbo sutartį] pagal nacionalinę teisę, kolektyvines sutartis ir praktiką dėl kitų priežasčių, [tokių kaip priežastys,] kurios gali būti susijusios su atitinkamos įmonės veiklos reikalavimais.“
Italijos teisė
2010 m. lapkričio 4 d. Įstatymo Nr. 183 dėl vyriausybės įgaliojimų sunkaus ir varginančio darbo, įstaigų reorganizavimo, atostogų, buvimo darbe ir pateisinamo neatvykimo į darbą, socialinės apsaugos priemonių, įdarbinimo paslaugų, užimtumo skatinimo paslaugų, mokymo, moterų įdarbinimo, kovos su nelegaliu darbu priemonių, įdarbinimo viešajame sektoriuje ir darbo ginčų srityse (
Legge n. 183 – Deleghe al Governo in materia di lavori usuranti, di riorganizzazione di enti, di congedi, aspettative e permessi, di ammortizzatori sociali, di servizi per l’impiego, dì incentivi all’occupazione, di apprendistato, di occupazione femminile, nonché misure contro il lavoro sommerso e disposizioni in tema di lavoro pubblico e di controversie di lavoro
) (GURI, Nr. 262, paprastasis priedas, 2010 m. lapkričio 9 d., toliau – Įstatymas Nr. 183/2010) 16 straipsnyje numatyta, kad viešojo administravimo įstaigos, nurodytos 2001 m. kovo 30 d. Įstatyminio dekreto Nr. 165, kuris vėliau buvo pakeistas, 1 straipsnio 2 dalyje, tais atvejais, kai jos pirmą kartą taiko 2008 m. birželio 25 d. Dekreto įstatymo Nr. 112 (GURI, Nr. 147, paprastasis priedas, 2008 m. birželio 25 d.) 73 straipsniu įtvirtintas nuostatas, gali per 180 dienų nuo Įstatymo Nr. 183/2010 įsigaliojimo, laikydamosi teisingumo ir sąžiningumo principų, persvarstyti sprendimus, kuriais leista darbo visą darbo laiką sutartį pakeisti į darbo ne visą darbo laiką sutartį, jeigu šie sprendimai buvo priimti prieš įsigaliojant minėtam 2008 m. Dekretui įstatymui Nr. 112, su pakeitimais pertvarkytam į 2008 m. rugpjūčio 6 d. Įstatymą Nr. 133 (GURI, Nr. 195, paprastasis priedas, 2008 m. rugpjūčio 21 d.).
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
Ieškovė pagrindinėje byloje yra
Ministero della Giustizia
tarnautoja, dirbanti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme ne visą darbo laiką. Nuo 2000 m. rugpjūčio 28 d. ji dirba 50 % darbo laiko – tris dienas per savaitę.
Įsigaliojus Įstatymui Nr. 183/2010,
Ministero della Giustizia
2011 m. vasario 8 d. Sprendimu Nr. 20384 persvarstė ieškovei pagrindinėje byloje nustatytą darbo ne visą darbo laiką režimą ir pagal šio įstatymo 16 straipsnį vienašališkai panaikino šį režimą nustatydama darbo visą darbo laiką režimą, nuo 2011 m. balandžio 1 d. paskirstant darbo laiką į šešias dienas per savaitę.
2011 m. kovo 16 d. ieškovė pagrindinėje byloje pranešė
Ministero della Giustizia
, kad ji prieštarauja darbo ne visą darbo laiką režimo pakeitimui į darbo visą darbo laiką režimą. 2011 m. kovo 21 d.
Tribunale ordinario di Trento
(Trento apylinkės teismas) administracijos vadovo sprendimu Nr. 1882 ieškovei pagrindinėje byloje buvo nurodyta dirbti pagal naująjį darbo laiko režimą.
Ieškovė pagrindinėje byloje kreipėsi į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą prašydama panaikinti minėtus
Ministero della Giustizia
ir administracijos vadovo sprendimus. Ji nurodė, kad dirbdama ne viso darbo laiko režimu ji galėjo skirti savo laisvą laiką šeimai ir profesiniam mokymuisi. Ji tvirtina, kad Direktyvoje 97/81 įtvirtintas principas, pagal kurį nustatytų darbo ne visą darbo laiką santykių negalima pakeisti į darbo visą darbo laiką santykius prieš darbuotojo valią, todėl Įstatymo Nr. 183/2010 16 straipsnis prieštarauja minėtai direktyvai.
Ministero della Giustizia
tvirtina, kad Įstatymo Nr. 183/2010 16 straipsnis neprieštarauja Direktyvai 97/81.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, kaip ir ieškovė pagrindinėje byloje, mano, kad minėtas straipsnis, kuriuo darbdaviui leidžiama darbo ne visą darbo laiką sutartį pakeisti į darbo visą darbo laiką sutartį prieš darbuotojo valią, yra nesuderinamas su Direktyva 97/81, kadangi šis straipsnis yra diskriminacinio pobūdžio ne visą darbo laiką dirbančių darbuotojų atžvilgiu, nes darbdavys, kuris yra viešojo administravimo įstaiga, gali vienašališkai keisti jų darbo laiko trukmę, priešingai nei visą darbo laiką dirbančių darbuotojų atveju. Nacionalinio teismo nuomone, tokia priemonė neskatina kurti galimybių dirbti ne visą darbo laiką tiek darbuotojų, tiek darbdavių atžvilgiu. Be to, jis mano, kad tokia nacionalinė priemonė prieštarauja Bendrojo susitarimo 5 straipsnio 2 daliai, kuria, kaip jis teigia, atsižvelgiant į joje numatytą draudimą nutraukti darbo sutartį, reikalaujama, kad ketindamas atlikti minėtą darbo sutarties pakeitimą darbdavys turi gauti darbuotojo sutikimą.
Šiomis aplinkybėmis
Tribunale ordinario di Trento
nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar direktyva [97/81] <...> įgyvendinamo Bendrojo susitarimo 5 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad valstybių narių teisės aktuose negali būti numatyta, kad darbdavys gali pakeisti darbo ne visą darbo laiką sutartį į darbo visą darbo laiką sutartį net ir prieš darbuotojo valią?
2.
Ar ta pačia Direktyva 97/81 <...> draudžiama tai, kad nacionalinės teisės normoje (kaip antai įstatymo [Nr. 183/2010] 16 straipsnyje) būtų numatyta, kad darbdavys gali pakeisti darbo ne visą darbo laiką sutartį į darbo visą darbo laiką sutartį net ir prieš darbuotojo valią?“
Dėl prejudicinių klausimų
Kadangi antrajame klausime prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo Direktyvą 97/81, reikia pažymėti, kad pagal jos 1 straipsnį ši direktyva skirta Bendrajam susitarimui įgyvendinti. Šiuo atveju iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad nacionaliniam teismui kilo klausimas, ar darbo ne visą darbo laiką sutarties pakeitimas į darbo visą darbo laiką sutartį pagal Įstatymo Nr. 183/2010 16 straipsnį be T. Mascellani sutikimo yra nesuderinamas su Bendrojo susitarimo nuostatomis.
Todėl laikytina, kad šiais klausimais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Bendrasis susitarimas, būtent jo 5 straipsnio 2 dalis, turi būti aiškinamas kaip draudžiantis nacionalinės teisės nuostatą, kaip antai nagrinėjamą pagrindinėje byloje, pagal kurią darbdavys gali nurodyti pakeisti darbo ne visą darbo laiką sutartį į darbo visą darbo laiką sutartį be atitinkamo darbuotojo sutikimo.
Reikia priminti, kad Direktyva 97/81 ir Bendruoju susitarimu siekiama skatinti darbą ne visą darbo laiką ir panaikinti visą darbo laiką ir ne visą darbo laiką dirbančių darbuotojų diskriminaciją (šiuo klausimu žr. Sprendimo
Bruno ir kt
., C‑395/08 ir C‑396/08,
EU:C:2010:329
, 24 bei 77 punktus ir Sprendimo
Michaeler ir kt
., C‑55/07 ir C‑56/07,
EU:C:2008:248
, 21 punktą).
Direktyvos 97/81 5 konstatuojamojoje dalyje numatyta, kad „Eseno Europos Vadovų Tarybos išvadose pabrėžiama, kad būtina imtis priemonių, kurios skatintų užimtumą ir moterų bei vyrų lygias galimybes, ir kviečiama imtis priemonių, siekiant didesnio užimtumo, ypač naudojant lankstesnį darbo organizavimą, kuris kartu patenkintų darbuotojų pageidavimus bei konkurencijos reikalavimus“. Be to, iš šios direktyvos 11 konstatuojamosios dalies ir Bendrojo susitarimo preambulės antros pastraipos matyti, kad šis susitarimas rodo socialinių partnerių siekį plėtoti galimybes dirbti ne visą darbo dieną tiek darbdaviams, tiek darbuotojams priimtinu pagrindu.
Direktyvos 97/81 14 konstatuojamojoje dalyje skelbiama, kad Bendruoju susitarimu valstybės narės įpareigojamos dėl galutinio rezultato, tačiau nacionalinėms valdžios institucijoms paliekama kompetencija pasirinkti įgyvendinimo formas ir metodus. Iš Bendrojo susitarimo preambulės antros pastraipos taip pat matyti, kad šis susitarimas nustato bendruosius principus ir minimalius reikalavimus, susijusius su darbu ne visą darbo laiką. Pagal Bendrojo susitarimo 6 konstatuojamąją dalį šiame susitarime nurodoma, kad valstybės narės ir socialiniai partneriai turi nustatyti priemones, kuriomis būtų įgyvendinti šio susitarimo bendrieji principai, minimalūs reikalavimai ir nuostatos, atsižvelgiant į kiekvienos valstybės narės situaciją.
Prie tokių minimalių reikalavimų priskirtinas Bendrojo susitarimo 5 straipsnio 2 dalyje įtvirtintas reikalavimas, pagal kurį „darbuotojo atsisakymas būti perkeltam iš darbo visą darbo laiką į darbą ne visą darbo dieną arba atvirkščiai neturėtų savaime būti pagrįsta priežastimi nutraukti darbo sutartį, tačiau nepažeidžiant darbo sutarties nutraukimo [tačiau tai neturi įtakos galimybei nutraukti darbo sutartį] <...> dėl kitų priežasčių, [tokių kaip priežastys,] kurios gali būti susijusios su atitinkamos įmonės veiklos reikalavimais“.
Iš šios nuostatos matyti, kad ja valstybės narės neįpareigojamos įtvirtinti tokio reglamentavimo, pagal kurį, keičiant darbo ne visą darbo laiką sutartį į darbo visą darbo laiką sutartį, būtų reikalingas darbuotojo sutikimas. Iš tikrųjų minėta nuostata tik siekiama, kad darbuotojo nesutikimas, kad būtų atliktas toks jo darbo sutarties pakeitimas, nebūtų vienintelė jo atleidimo iš darbo priežastis, nesant kitų objektyvių priežasčių.
Tai reiškia, kad Bendrojo susitarimo 5 straipsnio 2 dalimi nedraudžiama teisės nuostata, pagal kurią darbdavys gali dėl tokių priežasčių nurodyti pakeisti darbo ne visą darbo laiką sutartį į darbo visą darbo laiką sutartį be atitinkamo darbuotojo sutikimo.
Be to, tokia nuostata turi atitikti Bendrojo susitarimo tikslą, kuris, kaip nustatyta šio susitarimo 1 straipsnio b punkte, yra, be kita ko, prisidėti prie lankstaus darbo laiko grafiko organizavimo, atsižvelgiant į darbdavių ir darbuotojų reikmes.
Kadangi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, jog galimybė pakeisti darbo ne visą darbo laiką sutartį į darbo visą darbo laiką sutartį be darbuotojo sutikimo yra diskriminacinė, reikia priminti, kad atsižvelgiant į Bendruoju susitarimu siekiamą tikslą pašalinti diskriminaciją tarp darbuotojų, dirbančių ne visą darbo laiką, ir darbuotojų, dirbančių visą darbo laiką, jo 4 straipsniu draudžiama darbuotojams, dirbantiems ne visą darbo laiką, sudaryti blogesnes darbo sąlygas nei atitinkamiems darbuotojams, dirbantiems visą darbo laiką, vien dėl to, kad jie dirba ne visą darbo laiką, nebent skirtingą požiūrį į šiuos darbuotojus galima pateisinti objektyviomis priežastimis (Sprendimo
Bruno ir kt
.,
EU:C:2010:329
, 25 punktas).
Šiuo atveju reikia konstatuoti, kad, kaip nurodė generalinis advokatas savo išvados 51 punkte, situacija, kai darbo ne visą darbo laiką sutartis pakeičiama į darbo visą darbo laiką sutartį be atitinkamo darbuotojo sutikimo, ir situacija, kai visą darbo laiką dirbančio darbuotojo sutartis pakeičiama į darbo ne visą darbo dieną sutartį prieš jo valią, negali būti laikomos panašiomis, nes darbo laiko sutrumpinimas ir jo pailginimas sukelia skirtingų pasekmių, visų pirma, kiek tai susiję su užmokesčiu, kurį darbuotojas gauna už savo darbą.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pateiktus klausimus reikia atsakyti taip: esant tokioms aplinkybėms, kaip nagrinėjamos pagrindinėje byloje, Bendrasis susitarimas, būtent jo 5 straipsnio 2 dalis, turi būti aiškinamas kaip nedraudžiantis nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurią darbdavys gali nurodyti pakeisti darbo ne visą darbo laiką sutartį į darbo visą darbo laiką sutartį be atitinkamo darbuotojo sutikimo.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:

1997 m. birželio 6 d. sudarytas Bendrasis susitarimas dėl darbo pagal terminuotas sutartis, pateiktas 1997 m. gruodžio 15 d. Tarybos direktyvos 97/81/EB dėl Bendrojo susitarimo dėl darbo ne visą darbo dieną, kurį sudarė Europos pramonės ir darbdavių konfederacijų sąjunga (UNICE), Europos įmonių, kuriose dalyvauja valstybė, centras (CEEP) ir Europos profesinių sąjungų konfederacija (ETUC), priede, būtent jo 5 straipsnio 2 dalis, turi būti aiškinamas kaip nedraudžiantis, esant tokioms aplinkybėms, kaip nagrinėjamos pagrindinėje byloje, nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurią darbdavys gali nurodyti pakeisti darbo ne visą darbo laiką sutartį į darbo visą darbo laiką sutartį be atitinkamo darbuotojo sutikimo.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: italų.