CELEX: 62014CJ0595
Prasība atcelt tiesību aktu
Lēmums, ar ko tiesvedības gaitā aizstāj apstrīdēto lēmumu
Prasības priekšmets
Policijas un tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās
Kontroles pasākumu piemērošana jaunai psihoaktīvai vielai
Pēc Lisabonas līguma stāšanās spēkā piemērojamais tiesiskais regulējums
Pārejas noteikumi
Apspriešanās ar Eiropas Parlamentu

Ar prasības pieteikumu Eiropas Parlaments lūdz atcelt Padomes 2014. gada 25. septembra Īstenošanas lēmumu 2014/688/ES par kontroles pasākumu piemērošanu šādām vielām: 4-jod-2,5-dimetoksi-N-(2-metoksibenzil)fenetilamīns (25I-NBOMe), 3,4-dihlor-N-[[1-(dimetilamino)cikloheksil]metil]benzamīds (AH-7921), 3,4-metilēndioksipirovalerons (MDPV) un 2-(3-metoksifenil)-2-(etilamino)cikloheksanons (metoksetamīns) (
OV L 287, 22. lpp.
; turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”).
Atbilstošās tiesību normas
Lēmums 2005/387/TI
2005. gada 10. maija Lēmuma 2005/387/TI par informācijas apmaiņu, riska novērtējumu un kontroli attiecībā uz jaunām psihoaktīvām vielām (
OV L 127, 32. lpp.
) 1. pantā ir noteikts:
“Šis lēmums izveido mehānismu ātrai informācijas apmaiņai par jaunām psihoaktīvajām vielām. [..]
Ar šo lēmumu paredz arī izvērtējumu par riskiem, kas saistīti ar šīm jaunajām psihoaktīvajām vielām, lai atļautu kontroles pasākumus, ko dalībvalstīs piemēro attiecībā uz narkotiskām un psihotropām vielām, piemērot arī attiecībā uz jaunām psihoaktīvajām vielām.”
Minētā lēmuma 6. pantā ir paredzēts, ka Eiropas Savienības Padome var prasīt sagatavot novērtējuma ziņojumu par riskiem, kas ir saistīti ar jaunu psihoaktīvu vielu.
Šī paša lēmuma 8. pantā ar nosaukumu “Procedūra noteiktu jauno psihoaktīvo vielu kontroles sākšanai” ir paredzēts:
“1.   Sešās nedēļās no riska novērtējuma ziņojuma saņemšanas dienas Komisija iesniedz Padomei iniciatīvu par kontroles pasākumu piemērošanu jaunajai psihoaktīvajai vielai. [..]
2.   Ja Komisija uzskata, ka nav nepieciešams iesniegt ierosmi par kontroles pasākumu piemērošanu jaunajai psihoaktīvajai vielai, šādu ierosmi Padomei var iesniegt viena vai vairākas dalībvalstis, vēlams, ne vēlāk kā sešas nedēļas pēc dienas, kad Komisija iesniegusi Padomei savu ziņojumu.
3.   Padome ar kvalificētu balsu vairākumu un pēc iniciatīvas, kas iesniegta saskaņā ar 1. vai 2. punktu, pamatojoties [LES] 34. panta 2. punkta c) apakšpunktu lemj par to, vai jaunajai psihoaktīvajai vielai piemērot kontroles pasākumus.”
Īstenošanas lēmums (ES) 2015/1875
Padomes 2015. gada 8. oktobra Īstenošanas lēmuma (ES) 2015/1875 par kontroles pasākumu attiecināšanu uz šādām vielām: 4-jod-2,5-dimetoksi-N-(2-metoksibenzil)fenetilamīns (25I-NBOMe), 3,4-dihlor-N-[[1-(dimetilamino)cikloheksil]metil]benzamīds (AH-7921), 3,4-metilēndioksipirovalerons (MDPV) un 2-(3-metoksifenil)-2-(etilamino)cikloheksanons (metoksetamīns) preambulas 34. un 35. apsvērumā ir noteikts:
“(34)
Eiropas Savienības Tiesa 2015. gada 16. aprīļa spriedumā apvienotajās lietās
C‑317/13 un C‑679/13
[(
EU:C:2015:223
)] nosprieda, ka pirms īstenošanas lēmumu pieņemšanas, pamatojoties uz Lēmuma 2005/387/TI 8. panta 3. punktu, Padomei būtu jāapspriežas ar Eiropas Parlamentu. [Apstrīdētais] lēmums 2014/688/ES [..] tika pieņems bez šādas iepriekšējas apspriešanās, un tādēļ procedūras pārkāpuma dēļ tas nav spēkā. Tāpēc [apstrīdēto] lēmumu [..] būtu jāaizstāj ar šo lēmumu.
(35)
Lai [..] nodrošinātu, ka visā Savienībā tiek turpināti kontroles pasākumi [..], šim lēmumam nebūtu jāskar dalībvalstu saistības attiecībā uz termiņu minēto jauno psihoaktīvo vielu pakļaušanai kontroles pasākumiem un kriminālsodiem saskaņā ar valstu tiesību aktiem, kā paredzēts [apstrīdētā] lēmuma [..] 2. pantā.”
Šī lēmuma 1. pantā ir paredzēts:
“Kontroles pasākumiem visā Savienībā pakļauj šādas jaunās psihoaktīvās vielas:
a)
4-jod-2,5-dimetoksi-N-(2-metoksibenzil)fenetilamīns (25I-NBOMe);
b)
3,4-dihlor-N-[[1-(dimetilamino)cikloheksil]metil]benzamīds (AH-7921);
c)
3,4-metilēndioksipirovalerons (MDPV);
d)
2-(3-metoksifenil)-2-(etilamino)cikloheksanons (metoksetamīns).”
Minētā lēmuma 2. pantā ir noteikts:
“[Apstrīdētais] lēmums tiek aizstāts, neskarot dalībvalstu saistības attiecībā uz termiņu vielu 4-jod-2,5-dimetoksi-N-(2-metoksibenzil)fenetilamīns (25I-NBOMe), 3,4-dihlor-N-[[1-(dimetilamino)cikloheksil]metil]benzamīds (AH-7921), 3,4-metilēndioksipirovalerons (MDPV) un 2-(3-metoksifenil)-2-(etilamino)cikloheksanons (metoksetamīns) pakļaušanai kontroles pasākumiem un kriminālsodiem saskaņā ar valstu tiesību aktiem, kā paredzēts [apstrīdētā] lēmuma [..] 2. pantā.
Saskaņā ar šī paša lēmuma 3. pantu tas stājas spēkā nākamajā dienā pēc tā publicēšanas
Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī
.
Apstrīdētais lēmums
Apstrīdētā lēmuma, kurš attiecas uz LESD un Lēmumu 2005/387, it īpaši uz pēdējā minētā 8. panta 3. punktu, 1. pantā ir paredzēts:
“Kontroles pasākumiem visā Savienībā pakļauj šādas jaunās psihoaktīvās vielas:
a)
4-jod-2,5-dimetoksi-N-(2-metoksibenzil)fenetilamīns (25I-NBOMe);
b)
3,4-dihlor-N-[[1-(dimetilamino)cikloheksil]metil]benzamīds (AH-7921);
c)
3,4-metilēndioksipirovalerons (MDPV);
d)
2-(3-metoksifenil)-2-(etilamino)cikloheksanons (metoksetamīns).
Šī lēmuma 2. pantā ir paredzēts, ka dalībvalstis vēlākais līdz 2015. gada 2. oktobrim veic vajadzīgos pasākumus, lai šī lēmuma 1. pantā minētajām psihoaktīvajām vielām piemērotu kontroles pasākumus un kriminālsodus, kā tas paredzēts to tiesību aktos.
Lietas dalībnieku prasījumi
Parlamenta prasījumi Tiesai ir šādi:
—
atcelt apstrīdēto lēmumu;
—
saglabāt šā lēmuma iedarbību līdz brīdim, kad tas tiks aizstāts ar jaunu tiesību aktu, un
—
piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Padomes prasījumi Tiesai ir šādi:
—
konstatēt, ka tiesvedība šajā lietā ir jāizbeidz pirms sprieduma taisīšanas;
—
pakārtoti, Parlamenta izvirzīto pirmo pamatu noraidīt kā nepamatotu un
—
gadījumā, ja Tiesa nolemtu atcelt apstrīdēto lēmumu, saglabāt tā iedarbību līdz brīdim, kad tas tiks aizstāts ar jaunu tiesību aktu.
Par prasību
Par prasības priekšmetu
Lietas dalībnieku argumenti
Padome apgalvo, ka, tā kā apstrīdētais lēmums tika atcelts un aizstāts ar Īstenošanas lēmumu 2015/1875, kas tika pieņemts pēc apspriešanās ar Parlamentu un kurš paredzēja kontroles pasākumu piemērošanu tām pašām psihoaktīvajām vielām, kādas ir paredzētas apstrīdētajā lēmumā, Tiesai esot jākonstatē, ka tiesvedība šajā lietā esot jāizbeidz pirms sprieduma taisīšanas.
Patiešām, saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru strīda priekšmetam un interesei celt prasību ir jāpastāv līdz tiesas nolēmuma pasludināšanai, kas nozīmē, ka prasības rezultātā lietas dalībniekam, kurš cēlis šo prasību, ir jāvar panākt labvēlīgu iznākumu.
Turklāt Padome uzskata, ka, kaut arī Tiesa ir atzinusi, ka prasītāja interese celt prasību var pastāvēt tikai tad, ja iespējamais prettiesiskums var atkārtoties nākotnē neatkarīgi no attiecīgās lietas apstākļiem, kurā prasītājs cēlis prasību, šajā gadījumā tas tā nav, jo Padome jau ir veikusi pasākumus, kas nepieciešami, lai izpildītu spriedumus Parlaments/Padome (
C‑317/13 un C‑679/13
,
EU:C:2015:223
), kā arī Parlaments/Padome (
C‑540/13
,
EU:C:2015:224
), un tā ir izslēgusi no Savienības tiesību sistēmas apstrīdētā lēmuma prettiesiskumu.
Tiesas vērtējums
Ciktāl Padome atsaucas uz apstrīdētā lēmuma atcelšanu un aizstāšanu ar Īstenošanas lēmumu 2015/1875, ir jāatgādina, ka apstrīdētā akta atcelšana, kas notikusi pēc tam, kad celta prasība, pati par sevi nerada pienākumu Savienības tiesai izbeigt lietu priekšmeta vai intereses celt prasību neesamības sprieduma pasludināšanas brīdī dēļ (spriedums Xeda International un Pace International/Komisija
C‑149/12 P
,
EU:C:2013:433
,
32.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Tomēr, kā norāda Padome, no Tiesas pastāvīgās judikatūras izriet, ka, ņemot vērā prasības priekšmetu, prasītāja interesei celt prasību ir jāpastāv prasības celšanas brīdī, jo pretējā gadījumā prasība būtu nepieņemama. Šim strīda priekšmetam – tāpat kā interesei celt prasību – ir jāpastāv līdz tiesas nolēmuma pasludināšanai, pretējā gadījumā lieta ir jāizbeidz, kas nozīmē, ka prasības rezultātā lietas dalībniekam, kurš cēlis šo prasību, ir jāvar panākt labvēlīgu iznākumu (šajā ziņā skat. spriedumu Abdulrahim/Padome un Komisija,
C‑239/12 P
,
EU:C:2013:331
,
61.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Tiesa no minētā ir secinājusi, ka gadījumā, ja apstrīdētais tiesību akts tiesvedības laikā ir pārstājis radīt sekas, tai ir jāizvērtē
in concreto
prasītāja intereses celt prasību saglabāšanās, ņemot vērā tostarp apgalvotā prettiesiskuma sekas un iespējamā nodarītā kaitējuma būtību (šajā ziņā skat. spriedumu Abdulrahim/Padome un Komisija,
C‑239/12 P
,
EU:C:2013:331
,
62.
un
65.
punkts).
Tomēr jānorāda, ka šis risinājums tika atbalstīts lietās par prasībām, kuru pieņemamība bija atkarīga no prasītāja intereses celt prasību pierādīšanas, jo tās bija cēlušas LESD 263. panta ceturtajā daļā minētās fiziskās vai juridiskās personas.
Parlamenta tiesības celt prasību, kas paredzētas LESD 263. panta otrajā daļā, tāpat kā šajā pašā normā paredzētās dalībvalstu tiesības celt prasību, nav atkarīgas no tā, vai var pierādīt interesi celt prasību (šajā ziņā skat. spriedumu Parlaments/Padome,
C‑355/10
,
EU:C:2012:516
,
37.
punkts).
Tādējādi Tiesas lēmums par to, vai taisīt spriedumu, vai, tieši pretēji, konstatēt, ka tiesvedība šajā lietā ir jāizbeidz pirms sprieduma taisīšanas, nedrīkst būt loģiski atkarīgs no pārbaudes par to, vai joprojām pastāv Parlamenta interese celt prasību pēc Īstenošanas lēmuma 2015/1875 pieņemšanas.
Šādā gadījumā Tiesa varēja konstatēt, ka vairs nav jālemj par prasībām, kuras ir cēlušas dalībvalstis, ja pēc apstrīdētā akta atcelšanas vai atsaukšanas šīs valstis ir panākušas rezultātu, kādu tās vēlējās panākt ar celtajām prasībām (šajā ziņā skat. rīkojumu Vācija/Komisija,
C‑46/96
,
EU:C:1997:103
,
6.
punkts, kā arī spriedumus Itālija/Komisija,
C‑372/97
,
EU:C:2004:234
,
37.
punkts, un Itālija/Komisija,
C‑138/03, C‑324/03 un C‑431/03
,
EU:C:2005:714
,
25.
punkts).
Šajā gadījumā ir jākonstatē, ka katrā ziņā apstrīdētā lēmuma aizstāšana ar Īstenošanas lēmumu 2015/1875 ļāva saglabāt apstrīdētā lēmuma pagātnes sekas un līdz ar to neradīja līdzvērtīgas sekas tām, kādas principā būtu bijušas šī lēmuma atcelšanai.
Tādējādi no šī Īstenošanas lēmuma 1. un 3. panta kopīgas interpretācijas izriet, ka šajā lēmumā paredzētais pienākums pakļaut kontroles pasākumiem attiecīgās psihoaktīvās vielas stājās spēkā tikai pēc šī lēmuma publicēšanas dienas
Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī
. No minētā izriet, ka šis pienākums nav tāds, kas var aizstāt, ciktāl runa ir par periodu pirms minētā Īstenošanas lēmuma spēkā stāšanās, apstrīdētajā lēmumā paredzētu līdzvērtīgu pienākumu.
Tāpat, kaut arī no Īstenošanas lēmuma 2015/1875 preambulas 34. apsvēruma un 2. panta izriet, ka tas aizstāj apstrīdēto lēmumu, nekas šajā Īstenošanas lēmumā nenorāda uz to, ka šī aizstāšana būtu ar atpakaļejošu spēku.
Tieši pretēji, no minētā Īstenošanas lēmuma preambulas 35. apsvēruma un 2. panta izriet, ka tas ir piemērojams, “[neskarot]” pienākumus, kādi izriet no apstrīdētā lēmuma attiecībā uz termiņu attiecīgo psihoaktīvo vielu pakļaušanai kontroles pasākumiem un kriminālsodiem, proti, 2015. gada 2. oktobri. No minētā izriet, ka Padome nevēlējās ne apšaubīt šo pienākumu, kādi izriet no apstrīdētā lēmuma, spēkā esamību, ne arī noteikt šo pienākumu spēkā esamību ar atpakaļejošu spēku, pamatojoties uz Īstenošanas lēmumu 2015/1875.
Turklāt jānorāda, ka Padome Tiesā tikai atsaucās uz apstrīdētā lēmuma atcelšanu un aizstāšanu ar Īstenošanas lēmumu 2015/1875, neapgalvojot, ka šī aizstāšana būs ar
ex tunc
iedarbību, kas līdzvērtīga apstrīdētā lēmuma atcelšanas iedarbībai.
Līdz ar to šķiet, ka ar šī Īstenošanas lēmuma spēkā stāšanos nav zudušas visas apstrīdētā lēmuma sekas un līdz ar to nav pilnībā zudis arī priekšmets prasībai, kuru šajā lietā bija cēlis Parlaments.
Šādu secinājumu nevar apšaubīt ar faktu, ka Parlaments lūdza Tiesai gadījumā, ja tā atcels apstrīdēto lēmumu, saglabāt tā iedarbību līdz brīdim, kad tas tiks aizstāts ar jaunu lēmumu, ņemot vērā, ka Tiesai ir jālemj par atcelšanas sekām – lietas dalībnieku izteiktajiem priekšlikumiem šajā sakarā tai neesot saistošiem – un ka katrā ziņā iestāde var pamatoti prasīt atzīt prettiesiskumu pat tādā gadījumā, ja tiks pilnībā saglabāta atceltā akta iedarbība (šajā ziņā skat. spriedumu Padome/Parlaments,
C‑284/90
,
EU:C:1992:154
,
36.
punkts).
No iepriekš minētā izriet, ka ir jālemj par Parlamenta celto prasību.
Par lietas būtību
Parlaments prasības pamatošanai izvirza divus pamatus, kuri ir balstīti attiecīgi uz atcelta vai prettiesiska juridiskā pamata izvēli un būtisku procedūras noteikumu pārkāpumu, tā kā Parlaments nepiedalījās apstrīdētā lēmumu pieņemšanas procedūrā.
Par otro pamatu, kurš ir balstīts uz būtisku procedūras noteikumu pārkāpumu
– Lietas dalībnieku argumenti
Parlaments apgalvo, ka fakts, ka tas neesot piedalījies apstrīdētā lēmuma pieņemšanā, esot būtisks procedūras noteikumu pārkāpums.
Tas norāda, ka šis lēmums bija jāpieņem, izmantojot parasto likumdošanas procedūru un pamatojoties uz LESD 83. panta 1. punktu, nevis procedūras, ar kuru Parlaments nav saistīts, ietvaros.
Padome atzīst, ka tāpēc, ka nenotika apspriešanās ar Parlamentu, procedūra, saskaņā ar kādu tika pieņemts apstrīdētais lēmums, neatbilda LES 34. panta 2. punkta c) apakšpunkta prasībām.
– Tiesas vērtējums
Vispirms jāuzsver, ka regulāra apspriešanās ar Parlamentu gadījumos, kādi ir paredzēti piemērojamajās Savienības tiesību normās, ir uzskatāma par būtisku procedūras noteikumu, kura neievērošana padara attiecīgo tiesību aktu par spēkā neesošu (spriedumi Parlaments/Padome,
C‑317/13 un C‑679/13
,
EU:C:2015:223
,
63.
punkts, kā arī Parlaments/Padome,
C‑540/13
,
EU:C:2015:224
,
53.
punkts un tajā minētā judikatūra).
Tāpēc, lai lemtu par Parlamenta izvirzīto otro pamatu tā prasības pamatošanai, ir jānoskaidro, vai ar Parlamentu bija jāapspriežas pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas.
Šajā ziņā jāatgādina, ka no Tiesas pastāvīgās judikatūras izriet, ka tiesību akta juridiskais pamats nosaka tā pieņemšanai piemērojamo procedūru (šajā ziņā skat. spriedumus Parlaments/Padome,
C‑130/10
,
EU:C:2012:472
,
80.
punkts, un Parlaments/Padome,
C‑658/11
,
EU:C:2014:2025
,
57.
punkts).
Šajā gadījumā, ja pastāv domstarpības starp lietas dalībniekiem attiecībā uz juridisko pamatu, ko Padome ir faktiski izmantojusi, lai pieņemtu apstrīdēto lēmumu, no šī lēmuma teksta skaidri izriet, ka tas ir balstīts uz Lēmuma 2005/387 8. panta 3. punktu (pēc analoģijas skat. spriedumu Parlaments/Padome,
C‑317/13 un C‑679/13
,
EU:C:2015:223
,
28.
–
31.
punkts).
No Tiesas judikatūras izriet, ka tikmēr, kamēr Lēmuma 2005/387 8. panta 3. punkts nav atcelts, anulēts vai grozīts, tas turpina saskaņā ar Protokola (Nr. 36) par pārejas noteikumiem 9. pantu saglabāt tā tiesiskās sekas pēc Lisabonas līguma spēkā stāšanās un ka tādējādi tas ļauj pieņemt īstenošanas pasākumus, piemērojot tajā paredzēto procedūru (šajā ziņā skat. spriedumu Parlaments/Padome,
C‑317/13 un C‑679/13
,
EU:C:2015:223
,
57.
un
65.
punkts).
Turklāt Tiesa ir atzinusi, ka Lēmuma 2005/387 8. panta 3. punkts ir jāinterpretē saskaņā ar LES 39. panta 1. punktu tādējādi, ka tas ļauj Padomei pieņemt aktu ar mērķi piemērot kontroles pasākumus jaunai psihoaktīvai vielai tikai pēc apspriešanās ar Parlamentu (spriedums Parlaments/Padome,
C‑317/13 un C‑679/13
,
EU:C:2015:223
,
50.
punkts).
LES 39. panta 1. punkta atcelšana ar Lisabonas līgumu nedrīkst apšaubīt šo pienākumu apspriesties ar Parlamentu, jo, pirmkārt, pienākums interpretēt sekundāro tiesību aktu saskaņā ar primārajām tiesībām izriet no vispārējā interpretācijas principa, saskaņā ar kuru tiesību norma ir jāinterpretē pēc iespējas tā, lai netiktu apšaubīts tās tiesiskums, un, otrkārt, jo Savienības tiesību akta tiesiskums ir jānovērtē, ņemot vērā faktiskos un tiesību elementus, kādi pastāvēja brīdī, kad šis tiesību akts tika pieņemts (šajā ziņā skat. spriedumu Parlaments/Padome,
C‑317/13 un C‑679/13
,
EU:C:2015:223
,
45.
,
49.
un
67.
punkts).
Netiek apstrīdēts, ka apstrīdēto lēmumu Padome pieņēma, iepriekš neapspriežoties ar Parlamentu.
No minētā izriet, ka Parlamenta izvirzītais otrais pamats ir pamatots un ka apstrīdētais lēmums līdz ar to ir jāatceļ.
Par pirmo pamatu, kurš ir balstīts uz atcelta un prettiesiska juridiskā pamata izvēli
Tā kā Parlamenta otrais pamats tika apmierināts un apstrīdētais lēmums līdz ar to bija jāatceļ, tad pirmais pamats, ko Parlaments izvirzīja prasības pamatošanai, nav jāizvērtē.
Par lūgumu saglabāt apstrīdētā lēmuma iedarbību
Gan Parlaments, gan Padome lūdz Tiesu apstrīdētā lēmuma atcelšanas gadījumā saglabāt tā iedarbību līdz brīdim, kad tas tiks aizstāts ar jaunu tiesību aktu.
Šajā ziņā jāatgādina, ka atbilstoši LESD 264. panta otrajai daļai Tiesa, ja tā uzskata par vajadzīgu, var noteikt, kuras no atceltā tiesību akta sekām jāuzskata par galīgām.
Šajā gadījumā jānorāda, ka Padome, lai labotu procesuālo kļūdu, kāda tika pieļauta attiecībā uz apstrīdēto lēmumu, pieņēma Īstenošanas lēmumu 2015/1875 un ka šis Īstenošanas lēmums, sākot ar tā spēkā stāšanās, brīdi aizstāja apstrīdēto lēmumu.
Tomēr apstrīdētā lēmuma atcelšana, neparedzot tā seku saglabāšanu, varētu – radot it īpaši neskaidrību attiecībā uz datumu, no kura dalībvalstīm attiecīgajām psihoaktīvajām vielām ir jāpiemēro kontroles pasākumi un kriminālsodi – apdraudēt psihoaktīvo vielu, uz kurām attiecas šis lēmums, kontroles efektivitāti un līdz ar to arī sabiedrības veselības aizsardzību. Tomēr, kaut arī Parlaments prasa atcelt šo lēmumu, pamatojoties uz to, ka ir noticis būtisku procedūras noteikumu pārkāpums, tas neapstrīd ne šā lēmuma mērķi, ne saturu.
Tādējādi ir jāatstāj spēkā apstrīdētā lēmuma sekas.
Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Tiesas Reglamenta 138. panta 1. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Parlaments ir prasījis piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un Padomei spriedums ir nelabvēlīgs, tai ir jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:

1)
atcelt Padomes 2014. gada 25. septembra Īstenošanas lēmumu 2014/688/ES par kontroles pasākumu piemērošanu šādām vielām: 4-jod-2,5-dimetoksi-N-(2-metoksibenzil)fenetilamīns (25I-NBOMe), 3,4-dihlor-N-[[1-(dimetilamino)cikloheksil]metil]benzamīds (AH-7921), 3,4-metilēndioksipirovalerons (MDPV) un 2-(3-metoksifenil)-2-(etilamino)cikloheksanons (metoksetamīns);

2)
paturēt spēkā Īstenošanas lēmuma 2014/688 sekas;

3)
piespriest Eiropas Savienības Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

[Paraksti]
(
*
)   Tiesvedības valoda – franču.