CELEX: 62011CJ0131
Zemědělství
Nařízení (EHS) č. 1443/82
Článek 3 odst. 4
Uplatňování režimu kvót v odvětví cukru
Přebytkové množství cukru zjištěné orgány členského státu při kontrole a posteriori provedené u producenta
Zohlednění tohoto přebytku při stanovení konečné produkce v hospodářském roce, během něhož byl rozdíl zjištěn

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 3 odst. 4 nařízení Komise (EHS) č. 1443/82 ze dne 8. června 1982, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu kvót v odvětví cukru (
neoficiální překlad
) (
Úř. věst. L 158, s. 17
, a – tisková oprava –
Úř. věst. 1982, L 169, s. 39
), ve znění nařízení Komise (ES) č. 392/94 ze dne 23. února 1994 (
Úř. věst. L 53, s. 7
, dále jen „nařízení č. 1443/82“).
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi společností Pfeifer & Langen KG (dále jen „Pfeifer & Langen“) a Hauptzollamt Aachen ve věci přebytkového množství cukru zjištěného německými orgány při kontrole
a

posteriori
provedené u producenta a hospodářského roku, do kterého má být tento přebytek přiřazen.
Právní rámec
Nařízení Rady (EHS) č. 1785/81 ze dne 30. června 1981 o společné organizaci trhů v odvětví cukru (
neoficiální překlad
) (
Úř. věst. L 177, s. 4
), ve znění nařízení Komise (ES) č. 1148/98 ze dne 2. června 1998 (
Úř. věst. L 159, s. 38
, dále jen „základní nařízení“), mělo v rámci společné organizace trhů v odvětví cukru (dále jen „SOT v odvětví cukru“) za cíl zachování nezbytných záruk, pokud jde o zaměstnanost a životní úroveň výrobců základních výrobků, jako jsou producenti cukru v Evropském společenství, a k zabezpečení zásobování všech spotřebitelů cukrem za přiměřené ceny tím, že stabilizuje trh s cukrem.
Pro tyto účely základní nařízení upravovalo výrobu, dovoz a vývoz cukru. Stanovilo zejména režim produkčních kvót přidělených podnikům, který podle patnáctého bodu odůvodnění základního nařízení představoval prostředek zajišťující producentům ceny platné ve Společenství a odbyt jejich produkce.
V rámci tohoto režimu kvót bylo každému členskému státu zejména přiděleno pro každý hospodářský rok (tedy od 1. července jednoho roku do 30. června následujícího roku) základní množství národní produkce. Toto množství bylo na základě kritérií stanovených základním nařízením rozděleno uvnitř každého členského státu mezi podniky vyrábějící cukr ve formě produkčních kvót A a B.
Článek 24 odst. 1 druhý pododstavec základního nařízení stanovil:
„Pro účely tohoto nařízení se rozumí
a)
cukrem A […] jakékoliv množství cukru […] vyrobené za určitý hospodářský rok v rámci kvóty A daného podniku;
b)
cukrem B […] jakékoliv množství cukru […] vyrobené za určitý hospodářský rok a převyšující rámec kvóty A, avšak v rámci součtu kvót A a B daného podniku;
c)
cukrem C […] jakékoliv množství cukru […] vyrobené za určitý hospodářský rok a které buď převyšuje součet kvót A a B daného podniku, nebo je vyrobeno podnikem, který žádnou kvótou nedisponuje.“ (
neoficiální překlad
)
Cukr vyrobený v rámci kvóty A, jenž představoval spotřebu Společenství, mohl být volně prodáván na společném trhu a jeho odbyt byl zaručen intervenční cenou. Cukr vyrobený v rámci kvóty B mohl být rovněž volně prodáván na společném trhu, avšak bez záruky intervenční ceny, nebo mohl být s vývozní náhradou vyvezen do třetích zemí. Na cukr C se nevztahoval ani režim cenové podpory, ani režim vývozních náhrad.
Vzhledem k tomu, že SOT v odvětví cukru spočívala na systému samofinancování, byly náklady vývozních náhrad financovány výrobními dávkami, zatímco z produkce cukru C nebyla vybírána žádná dávka. Mimoto cukr C musel mít odbyt mimo Společenství, aby mohl být prodáván na světovém trhu.
Článek 26 základního nařízení v tomto ohledu uváděl:
„1.   […] cukr C, který nebyl převeden na základě článku 27 […], ne[může] mít odbyt na vnitřním trhu Společenství a [musí] být vyvezen v nezměněném stavu do 1. ledna kalendářního roku následujícího daný hospodářský rok.
[…]
3.   Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 41.
Tato prováděcí pravidla stanoví zejména výběr dávky z cukru C […] upraveného v odstavci 1, jehož vývoz v nezměněném stavu ve stanovené lhůtě nebyl k určenému datu prokázán.“ (
neoficiální překlad
)
Článek 27 odst. 1 a 2 základního nařízení stanovil:
„1.   Každý podnik se může rozhodnout, že celou produkci cukru nad stanovenou kvótu A nebo její část, převede do následujícího hospodářského roku, v němž bude považována za součást produkce tohoto roku. Toto rozhodnutí je neodvolatelné.
[…]
2.   Podniky, které přijmou rozhodnutí podle odstavce 1:
—
sdělí dotyčnému členskému státu do 1. února množství vyrobeného cukru, které nebo která se mají převést,
—
a zavážou se, že množství cukru, které nebo která se mají převést, budou skladovat po období dvanácti po sobě následujících měsíců, jehož začátek bude určen. Náklady skladování za toto období se nahradí podle článku 8 rovněž pro převedený cukr C a pro cukr A a cukr B, z nichž se stal po použití článku 23 odst. 4a cukr C.
[…]“ (neoficiální překlad)
Článek 27 odst. 3 základního nařízení stanovil:
„Prováděcí pravidla k tomuto článku, která mohou stanovit omezení množství cukru, jež lze převést do následujícího hospodářského roku, se stanoví postupem podle článku 41.
Tato pravidla stanoví zejména výběr dávky z množství cukru, jež má být uskladněno […], které se během doby povinného skladování prodá.“ (
neoficiální překlad
)
Článek 28 základního nařízení stanovil kritéria pro určení dávek z výroby, zejména z výroby cukru A a B. Tyto dávky byly vybírány členskými státy.
Nařízení Komise (EHS) č. 2670/81 ze dne 14. září 1981, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro výrobu cukru nad rámec kvóty (
Úř. věst. L 262, s. 14
; Zvl. vyd. 03/05, s. 85), ve znění nařízení Komise (ES) č. 158/96 ze dne 30. ledna 1996 (
Úř. věst. L 24, s. 3
; Zvl. vyd. 03/18, s. 421, dále jen „nařízení č. 2670/81“), jež bylo přijato na základě čl. 26 odst. 3 základního nařízení, upřesňovalo podmínky, za kterých byl vývoz cukru C považován za uskutečněný.
Článek 1 odst. 1 nařízení č. 2670/81 byl následujícího znění:
„1.   Vývoz uvedený v čl. 26 odst. 1 [základního] nařízení se považuje za uskutečněný, jestliže:
a)
bez újmy ostatních ustanovení tohoto nařízení dokladem uvedeným v článku 2 disponuje příslušný subjekt členského státu výroby, bez ohledu na to, ze kterého státu se cukr C […] vyváž[í];
b)
hlášení o vývozu je členským státem vývozu schváleno do dne 1. ledna po ukončení hospodářského roku, v němž byly cukr C […] vyrobe[n];
c)
cukr C […] nebo odpovídající množství ve smyslu čl. 2 odst. 3 opustily celní území Společenství nejpozději ve lhůtě 60 dnů po 1. lednu uvedené v písmenu b);
d)
výrobek byl vyvezen bez poskytnutí finančních náhrad nebo dávek jako nedenaturovaný bílý nebo surový cukr […].
Kromě případu vyšší moci se chápe dotyčné množství cukru C […] jako prodané na vnitřním trhu, pokud nejsou splněny všechny podmínky uvedené v prvním pododstavci.
V případě vyšší moci přijme příslušný subjekt členského státu, na jehož území [byl] cukr C […] [vyroben], opatření, která jsou vzhledem k okolnostem uplatněným zúčastněnými stranami nutná.
Pokud se cukr C […] vyváží z území jiného členského státu než z členského státu výroby, přijmou se opatření případně podle stanoviska příslušných orgánů tohoto členského státu.“
Článek 3 odst. 1 nařízení č. 2670/81 stanovil:
„Na množství, která byla ve smyslu čl. 1 odst. 1 prodána na vnitřním trhu, uvalí příslušný členský stát za cukr C na každých 100 kg bílého nebo surového cukru […] dávku rovnající se součtu:
—
nejvyšší dovozní dávky za dotčený výrobek, která byla použita v období, do něhož spadá hospodářský rok výroby cukru C […] a šesti měsíců po tomto hospodářském roce následujících,
a
—
1,21 [eura].“
Článek 1 odst. 1 nařízení č. 1443/82 uváděl:
„Ve smyslu článků 26 až 29 [základního] nařízení se výrobou cukru rozumí celkové množství vyjádřené jako bílý cukr:
a)
bílého cukru;
b)
surového cukru;
c)
invertního cukru;
[…]“ (neoficiální překlad)
Článek 3 nařízení č. 1443/82 stanovil:
„1.   Členské státy musí do 15. února každého roku stanovit [předběžné] údaje o produkci cukru […] pro běžný hospodářský rok a pro každý podnik nacházející se na jejich území.
[…]
3.   Členské státy stanoví do 1. října každého roku konečnou produkci cukru […] které dosáhl každý podnik za předcházející hospodářský rok.
4.   Jsou-li po stanovení konečné produkce cukru […] uvedené v odstavci 3 zjištěny rozdíly, vezmou se tyto rozdíly v úvahu při stanovení konečné produkce za hospodářský rok, během něhož byly rozdíly zjištěny.“ (
neoficiální překlad
)
Článek 4 nařízení č. 1443/82 uváděl:
„1.   S výhradou následujících odstavců se produkcí cukru […] podniku ve smyslu článků 26 až 29 [základního] nařízení rozumí množství cukru […] skutečně vyrobené tímto podnikem.
2.   Celková produkce cukru za hospodářský rok je produkce uvedená v odstavci 1, zvýšená o množství cukru převedené do tohoto roku a snížená o množství cukru převedené do následujícího hospodářského roku.“ (
neoficiální překlad
)
Článek 23 nařízení Rady č. 1009/67/EHS ze dne 18. prosince 1967 o společné organizaci trhů v odvětví cukru (
neoficiální překlad
) (
Úř. věst. 1967, 308, s. 1
) stanovil:
„1.   Členské státy stanoví základní kvótu pro každý závod nebo každý podnik vyrábějící cukr na jejich území. S výhradou ustanovení přijatých na základě odstavců 3 nebo 4 se tato základní kvóta stanoví tak, že se na průměrnou roční produkci cukru vyrobenou příslušným závodem nebo podnikem v hospodářských letech 1961/1962 až 1965/1966 použije koeficient vyjadřující poměr mezi základním množstvím členského státu a průměrnou roční produkcí cukru v tomto členském státě během uvedeného období.
Základním množstvím je pro
Německo 1750000 tun bílého cukru,
Francii 2400000 tun bílého cukru,
Itálii 1230000 tun bílého cukru,
Nizozemsko 550000 tun bílého cukru,
BLEU (Hospodářská unie belgicko-lucemburská) 550000 tun bílého cukru.
2.   Pokud členský stát stanoví základní kvóty pro jednotlivé podniky, přijme opatření nezbytná pro zohlednění zájmů pěstitelů cukrové řepy a pěstitelů cukrové třtiny.
3.   Rada přijme na návrh Komise hlasovacím postupem stanoveným v čl. 43 odst. 2 Smlouvy obecná pravidla pro použití odstavce 1 a případné odchylky od posledně uvedeného ustanovení.
4.   Pokud je stanovení prováděcích pravidel k tomuto článku nezbytné, přijmou se tato pravidla postupem podle článku 40.“ (
neoficiální překlad
)
Nařízení č. 1009/67 bylo zrušeno nařízením Rady (EHS) č. 3330/74 ze dne 19. prosince 1974 o společné organizaci trhů v oblasti cukru (
neoficiální překlad
) (
Úř. věst. L 359, s. 1
).
Základní nařízení bylo zrušeno a nahrazeno nařízením Rady (ES) č. 2038/1999 ze dne 13. září 1999 o společné organizaci trhů v oblasti cukru (
neoficiální překlad
) (
Úř. věst. L 252, s. 1
).
Nařízení č. 2670/81 bylo zrušeno a nahrazeno nařízením Komise (ES) č. 967/2006 ze dne 29. června 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 318/2006, pokud jde o výrobu cukru nad rámec kvóty (
Úř. věst. L 176, s. 22
).
Nařízení č. 1443/82 bylo zrušeno a nahrazeno nařízením Komise (ES) č. 314/2002 ze dne 20. února 2002, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro režim kvót v odvětví cukru (
Úř. věst. L 50, s. 40
; Zvl. vyd. 03/35, s. 190).
Spor v původním řízení se však s ohledem na dobu rozhodnou z hlediska skutkového stavu ve věci v původním řízení i nadále řídí základním nařízením, jakož i nařízeními č. 2670/81 a č. 1443/82.
Spor v původním řízení a předběžná otázka
Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že společnost Pfeifer & Langen vyrábí cukr ve svých závodech v Elsdorfu, Euskirchenu, Appeldornu a Lage (Německo).
Na základě hlášení tohoto podniku ze dne 8. září 1998 stanovil Hauptzollamt Köln-West platebním výměrem ze dne 25. září 1998 konečnou produkci cukru společnosti Pfeifer & Langen za hospodářský rok 1997/1998.
Dne 4. listopadu 1999 zahájil Hauptzollamt für Prüfungen Köln u společnosti Pfeifer & Langen kontrolu. Dne 16. ledna 2003 Hauptzollamt Krefeld v této kontrole, která se týkala zejména dávky z výroby cukru, jež měla být uhrazena za hospodářský rok 1997/1998, pokračoval.
Kontroloři ve své zprávě ze dne 9. května 2006 uvedli, že zjistili přebytek produkce oproti hlášení společnosti Pfeifer & Langen. V důsledku toho Hauptzollamt Aachen platebním výměrem ze dne 28. prosince 2006 konstatoval, že společnost Pfeifer & Langen vyrobila přebytkové množství ekvivalentu bílého cukru ve výši 9657,4 t za hospodářský rok 1997/1998. Dalším platebním výměrem z téhož dne uložil Hauptzollamt Aachen společnosti Pfeifer & Langen za tento přebytek produkce dávku z cukru C ve výši 5810857,58 eura.
Společnost Pfeifer & Langen podala proti těmto dvěma platebním výměrům odvolání, přičemž zejména tvrdila, že čl. 3 odst. 4 nařízení č. 1443/82 neumožňuje přiřazení údajného přebytku produkce do hospodářského roku 1997/1998, neboť tento přebytek nebyl konstatován do 1. října 1998.
Rozhodnutím ze dne 27. dubna 2010 Hauptzollamt Aachen odvolání podaná společností Pfeifer & Langen zamítl zejména z důvodu, že zjištěný přebytek produkce byl správně přiřazen do hospodářského roku 1997/1998, neboť čl. 3 odst. 4 nařízení č. 1443/82 lze použít pouze na produkci hlášenou producentem. Pokud jde o nenahlášené přebytky produkce, které byly zjištěny
a

posteriori
, musejí být podle něj přiřazeny do hospodářského roku, v němž byly vyrobeny.
Mimoto Hauptzollamt Aachen platebním výměrem rovněž ze dne 27. dubna 2010 změnil své rozhodnutí o konstatování přebytku ze dne 28. prosince 2006 a stanovil přebytek produkce za hospodářský rok 1997/1998 ve výši 6922,1 t. Dalším výměrem z téhož dne změnil výměr výrobní dávky ze dne 28. prosince 2006 a uložil společnosti Pfeifer & Langen výrobní dávku ve výši 4165027,57 eura.
Na jednání společnost Pfeifer & Langen uvedla, že tento přebytek představuje 1,4 % její celkové produkce cukru za hospodářský rok 1997/1998.
Společnost Pfeifer & Langen podala u Finanzgericht Düsseldorf proti tomuto rozhodnutí žalobu.
Podle předkládajícího soudu závisí řešení sporu v původním řízení na odpovědi na otázku, zda měl být přebytek cukru zjištěný po skončení hospodářského roku 1997/1998 v rámci kontroly provedené u společnosti Pfeifer & Langen přiřazen do tohoto hospodářského roku, nebo do následujícího hospodářského roku.
Předkládající soud v tomto ohledu zdůrazňuje, že čl. 3 odst. 4 nařízení č. 1443/82 je sice v souladu s rozsudkem Soudního dvora ze dne 30. ledna 1974, Hannoversche Zucker (
159/73, Recueil, s. 121
, bod 6), avšak tento rozsudek se týkal přebytkových množství vyrobených před vstupem SOT v odvětví cukru v platnost, což není případ věci v původním řízení.
Mimoto předkládající soud podotýká, že podle základního nařízení se produkční kvóty přidělené podnikům týkají množství vyrobených během hospodářského roku. Použití čl. 3 odst. 4 nařízení č. 1443/82 na přebytková množství cukru zjištěná po uplynutí hospodářského roku by přitom mělo za následek převod této produkce do následujícího hospodářského roku. Za těchto podmínek se předkládající soud zamýšlí nad slučitelností takovéhoto výkladu se systémem produkčních kvót.
Za těchto okolností se Finanzgericht Düsseldorf rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Je nutné vykládat čl. 3 odst. 4 nařízení č. 1443/82 v tom smyslu, že se použije i na přebytková množství cukru zjištěná
a

posteriori
příslušnými orgány v rámci kontroly provedené u producenta?“
K předběžné otázce
Podstatou otázky předkládajícího soudu je, zda musí být čl. 3 odst. 4 nařízení č. 1443/82 vykládán v tom smyslu, že se použije v situaci, kdy bylo přebytkové množství cukru zjištěno vnitrostátními orgány
a

posteriori
v rámci kontroly provedené u producenta.
Na úvod je třeba připomenout, že hospodářský rok probíhal od 1. července jednoho roku do 30. června následujícího roku. Podle čl. 3 odst. 1 nařízení č. 1443/82 musely členské státy do 15. února každého roku stanovit předběžné údaje o produkci cukru v běžném hospodářském roce pro každý podnik nacházející se na jejich území. Podle odstavce 3 tohoto článku musely dále do 1. října každého roku stanovit konečnou produkci cukru, které dosáhl každý podnik za předcházející hospodářský rok.
Podle odstavce 4 téhož článku, pokud jsou po stanovení konečné produkce cukru „zjištěny rozdíly, vezmou se tyto rozdíly v úvahu při stanovení konečné produkce za hospodářský rok, během něhož byly rozdíly zjištěny“.
Toto posledně uvedené ustanovení, které je předmětem předběžné otázky, je téhož znění jako znění čl. 2 odst. 3 nařízení Komise (EHS) č. 700/73 ze dne 12. března 1973, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla pro uplatnění režimu kvót pro cukr (
neoficiální překlad
) (
Úř. věst. L 67, s. 12
). Přitom je třeba podotknout, že ve výše uvedeném rozsudku Hannoversche Zucker Soudní dvůr odkázal na čl. 2 odst. 3 nařízení č. 700/73.
Věc, v níž byl vydán tento rozsudek, se týkala přebytkového množství cukru konstatovaného úředním soupisem zásob po 1. červenci 1968, datu, ke kterému SOT v odvětví cukru vstoupila v platnost, které však bylo vyrobeno před tímto datem.
Jak uvedl Soudní dvůr v bodě 3 výše uvedeného rozsudku Hannoversche Zucker, týkala se položená otázka zjištění, zda měl být tento přebytek pro účely výpočtu dávky z výroby přiřazen do období předcházejícího vstupu SOT v odvětví cukru v platnost nebo do prvního hospodářského roku produkce cukru, na který se vztahoval režim této organizace, nebo do hospodářského roku, v němž byl tento přebytek zjištěn.
Soudní dvůr v této souvislosti zejména v bodě 5 zmíněného rozsudku uvedl, že s přihlédnutím k technickým podmínkám skladování cukru bylo možné provádět soupisy zásob pouze v intervalu několika let a že v praxi je v situaci, kdy je konstatován přebytek ve vztahu k zásobám vypočteným na základě účetnictví producenta, složité přesně určit skutečný rok výroby takového přebytku.
Soudní dvůr v témže bodě dodal, že by přiřazení přebytku do předcházejícího hospodářského roku produkce cukru mělo za následek nezbytnou opravu číselných údajů o konečné produkci stanovených za tento hospodářský rok, co se týče jak jednotlivého podniku, tak rovněž členského státu a celého Společenství, a že taková oprava by kvůli důsledkům vyplývajícím se zpětným účinkem pro výpočet produkčních kvót a dávek, které by bylo nutné z přebytkové produkce vybrat, způsobila administrativní zátěž, která by byla ve vztahu ke sledovanému cíli nepřiměřená.
Soudní dvůr dospěl v bodě 6 téhož rozsudku k závěru, že za těchto okolností je třeba na položené otázky odpovědět v tom smyslu – ostatně formálně potvrzeném nařízením č. 700/73 použitelným od 15. března 1973 – že rozdíl zjištěný po stanovení konečné produkce musí být zohledněn v hospodářském roce, během něhož byl zjištěn.
Je však třeba konstatovat, že se skutkový stav ve věci v původním řízení liší od skutkového stavu věci, ve které byl vydán výše uvedený rozsudek Hannoversche Zucker, neboť přebytek cukru zjištěný v této posledně uvedené věci se týkal produkce cukru, která nepřekračovala kvótu stanovenou platnou právní úpravou, a sice článkem 23 nařízení č. 1009/67. Tato kvóta totiž v podstatě odpovídala souhrnu kvót nazývaných „cukr A“ a „cukr B“, jež byly stanoveny základním nařízením.
Je však nesporné, že přebytek cukru zjištěný ve věci v původním řízení tvoří cukr C ve smyslu čl. 24 odst. 1 písm. a) základního nařízení, a nikoliv cukr A nebo B. Ostatně žádný ze zúčastněných uvedených v článku 23 statutu Soudního dvora Evropské unie, kteří předložili vyjádření k Soudnímu dvoru, tuto skutečnost nezpochybnil.
V důsledku toho je třeba ověřit – ačkoli řešení použité Soudním dvorem ve výše uvedeném rozsudku Hannoversche Zucker platí ve vztahu ke stanovení konečné produkce cukru, na kterou se vztahují kvóty A a B – zda se čl. 3 odst. 4 nařízení č. 1443/82 použije i v situaci, kdy přebytkové množství cukru zjištěné vnitrostátními orgány v rámci kontroly
a posteriori
provedené u producenta tvoří cukr C.
V tomto ohledu je třeba konstatovat, že znění čl. 3 odst. 4 nařízení č. 1443/82 neobsahuje žádný poznatek, na jehož základě by bylo možné mít za to, že se jeho věcná působnost musí omezit na cukr A a B.
Nicméně toto ustanovení musí být vykládáno s ohledem na obecnou systematiku, jakož i na cíle unijní právní úpravy týkající se SOT v odvětví cukru.
V tomto ohledu je třeba zohlednit skutečnost, že základní nařízení zavedlo zvláštní systém nakládání s přebytky tvořící cukr C. Podle tohoto systému měl producent cukru, který překročil kvóty na cukr A a B, a který tak disponoval určitým množstvím cukru C, ve vztahu k tomuto posledně zmíněnému cukru možnost volby.
Na straně jedné mohl totiž producent, jak stanovil čl. 26 odst. 1 základního nařízení, tento cukr C vyvézt do 1. ledna následujícího daný hospodářský rok. Nebylo-li prokázáno, že vývoz uvedeného cukru byl uskutečněn ve stanovené lhůtě, byl producent povinen zaplatit částku dlužnou podle čl. 26 odst. 3 tohoto nařízení.
Na straně druhé se producent mohl na základě čl. 27 odst. 1 a 2 základního nařízení rozhodnout převést toto množství cukru do následujícího hospodářského roku, o čemž musel být dotčený členský stát informován do 1. února. Pokud bylo určité množství cukru, které bylo takto převedeno, během doby povinného skladování prodáno na vnitřním trhu, byla z prodaného množství rovněž vybrána dávka.
Z toho vyplývá, že k 1. lednu nebo 1. únoru bylo nutné s určitostí zjistit stav přebytků tvořících cukr C.
Výklad čl. 3 odst. 4 nařízení č. 1443/82, který by umožňoval přiřadit tyto přebytky cukru do hospodářského roku, během něhož byly tyto přebytky zjištěny, by však ohrozil cíl režimu cukru C, jenž spočíval v zamezení prodeji tohoto cukru na vnitřním trhu.
Kdyby bylo totiž možné zohlednit na základě čl. 3 odst. 4 nařízení č. 1443/82 cukr C stejně jako cukr A a B při stanovení konečné produkce za hospodářský rok, během něhož byl rozdíl zjištěn, nebyli by producenti nijak motivováni k tomu, aby tyto přebytky cukru vyvezli nebo aby o nich podali hlášení a převedli je do následujícího hospodářského roku. Nebylo by tak vyloučeno, že by producenti po neomezenou dobu skladovali tytéž přebytky cukru, které by mohly být stále přiřazovány do hospodářského roku, během něhož byly zjištěny, i kdyby se ve skutečnosti jednalo o převod cukru z předcházejícího hospodářského roku.
Takováto situace by nejen bránila účinné kontrole obchodování s cukrem C, ale porušovala by též čl. 27 odst. 3 základního nařízení, který stanovil možnost omezení množství cukru, která lze převést.
Pokud jde o argument Hauptzollamt Aachen, že se čl. 3 odst. 4 nařízení č. 1443/82 použil pouze v případě, že producentovi nebyla existence přebytku známa v okamžiku, kdy podával hlášení o své konečné produkci cukru, je nutné kromě obtíží spojených s prokázáním existence takovéto okolnosti připomenout, že obezřetný hospodářský subjekt informovaný o stavu právní úpravy musí být při posuzování výhod, které mu může obchodování s cukrem přinést, zohlednit rizika spojená s výrobou takovéhoto zboží, zejména obtíže spojené s přesnou identifikací vyrobeného množství cukru, a přijmout tato rizika jako součást běžných problémů vlastních takovéto výrobě.
Dále je třeba uvést, že režim použitelný na cukr C, stanovený dotčenou právní úpravou, spočívá na objektivních kritériích a uplatní se nezávisle na jakémkoliv podvodném úmyslu producenta. Poplatky stanovené pro případ, že cukr C nebyl vyvezen ve lhůtě stanovené v čl. 26 odst. 1 základního nařízení nebo že tento cukr byl uveden na vnitřní trh ve smyslu čl. 27 odst. 3 tohoto nařízení, měly být vybrány i bez zohlednění případného podvodného jednání producenta.
Z předcházejícího vyplývá, že působnost čl. 3 odst. 4 nařízení č. 1443/82 nelze rozšířit na cukr C.
V důsledku toho je třeba na položenou otázku odpovědět tak, že čl. 3 odst. 4 nařízení č. 1443/82 musí být vykládán v tom smyslu, že se nepoužije v situaci, kdy bylo přebytkové množství cukru zjištěno vnitrostátními orgány v rámci kontroly
a posteriori
provedené u producenta, pokud toto přebytkové množství tvoří cukr C.
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (první senát) rozhodl takto:

Článek 3 odst. 4 nařízení Komise (EHS) č. 1443/82 ze dne 8. června 1982, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu kvót v odvětví cukru, ve znění nařízení Komise (ES) č. 392/94 ze dne 23. února 1994, musí být vykládán v tom smyslu, že se nepoužije v situaci, kdy bylo přebytkové množství cukru zjištěno vnitrostátními orgány v rámci kontroly
a

posteriori
provedené u producenta, pokud toto přebytkové množství tvoří cukr C.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: němčina.