CELEX: 62013CJ0128
Előzetes döntéshozatal iránti kérelem
Mezőgazdaság
3665/87/EGK rendelet
A 4. cikk (1) bekezdése és a 13. cikk
2220/85/EGK rendelet
A 19. cikk (1) bekezdésének a) pontja
Export‑visszatérítések
Export‑visszatérítési előleg
Az előleg visszafizetésének biztosítékául nyújtott garancia feloldásának feltételei

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az 1994. július 26‑i 1829/94/EK bizottsági rendelettel (
HL L 191., 5. o.
) módosított, a mezőgazdasági termékekre vonatkozó export‑visszatérítési rendszer alkalmazásának közös részletes szabályai megállapításáról szóló [helyesen: a mezőgazdasági termékek után járó export‑visszatérítések rendszerének alkalmazására vonatkozó közös részletes szabályok megállapításáról szóló], 1987. november 27‑i 3665/87/EGK bizottsági rendelet (
HL L 351., 1. o.
; a továbbiakban: 3665/87 rendelet) 4. cikke (1) bekezdésének, valamint az 1993. december 10‑i 3403/93/EK bizottsági rendelettel (
HL L 310., 4. o.
) módosított, a mezőgazdasági termékeket érintő biztosítéki rendszer alkalmazására vonatkozó közös részletes szabályok megállapításáról szóló, 1985. július 22‑i 2220/85/EGK bizottsági rendelet (
HL L 205., 5. o.
; a továbbiakban: 2220/85 rendelet) 19. cikke (1) bekezdése a) pontjának értelmezésére vonatkozik.
Ezt a kérelmet a Cruz & Companhia Lda (a továbbiakban: Cruz & Companhia) és az Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas, IP (IFAP), valamint a Caixa Central – Caixa Central de Crédito Agrícola Mútuo, CRL (a továbbiakban: CCAM) közötti jogvita keretében terjesztették elő, amelynek tárgya az 1995 folyamán megvalósított borexport tekintetében fizetett export‑visszatérítési előleg összege visszafizetésének biztosítékaként nyújtott bankgarancia feloldásának megtagadása és e bankgarancia lehívása.
Jogi háttér
A borpiac közös szervezéséről szóló, 1987. március 16‑i 822/87/EGK tanácsi rendelet (
HL L 84., 1. o.
) 56. cikke ezt írta elő:
„(1)   A [borágazat piacainak közös szervezése alá tartozó] termékek exportálásának lehetővé tételéhez szükséges mértékben és ezeknek a termékeknek a nemzetközi kereskedelmi árai alapján az ezen árak és a közösségi árak közti különbséget export‑visszatérítés formájában fedezni lehet. [...]
(2)   A visszatérítések a Közösség egészére nézve ugyanazok. A rendeltetési hely szerint változhatnak.
Export‑visszatérítést kizárólag az érintett kérelmére lehet nyújtani.
(3)   A Tanács – a Bizottság javaslatára, minősített többséggel eljárva – meghatározza az export‑visszatérítések nyújtására vonatkozó általános szabályokat, és összegük meghatározásának kritériumait.
(4)   E cikk alkalmazásának részletes szabályait a 83. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően kell elfogadni.
[...]”
A 822/87/EGK rendelet 71. cikkének (2) bekezdése így rendelkezett:
„Azok a természetes és jogi személyek vagy személyek csoportjai, akik, illetve amelyek szakmai tevékenységük során ilyen termékeket [köztük, a jelen esethez hasonlóan, borhoz kapcsolódó termékeket] tartanak, különösen a termelők, a palackozók, a feldolgozók, valamint a később meghatározásra kerülő kereskedők, kötelesek nyilvántartást vezetni az említett termékek bevételezéséről és kiadásáról.” [nem hivatalos fordítás]
A mezőgazdasági termékekre vonatkozó export‑visszatérítési rendszer alkalmazásának közös részletes szabályait a 3665/87 bizottsági rendelet állapította meg.
Az 3665/87 rendelet második, negyedik és tizenhatodik preambulumbekezdése így szólt:
„[...] a Tanács által megállapított általános szabályok úgy rendelkeznek, hogy a termékek Közösségből való kivitele megtörténtének igazolása esetén kell visszatérítést fizetni; [...]
[...] bizonyos exportműveletek visszaéléshez vezethetnek; [...] az ilyen visszaélések megakadályozása érdekében a visszatérítés megfizetésének feltételéül kell szabni, hogy a termék nem csupán elhagyta a Közösség vámterületét, de egy harmadik országban ténylegesen behozatalra, és adott esetben forgalomba került.
[...]
[...] annak érdekében, hogy az exportőrök könnyebben finanszírozhassák ügyleteiket, a tagállamok – a kiviteli nyilatkozat vagy a fizetési nyilatkozat elfogadását követően – megelőlegezhetik a visszatérítés összegének egészét vagy egy részét, attól függően, hogy a megelőlegezett összeg visszafizetésére garanciát nyújtottak‑e arra az esetre, ha később kiderül, hogy a visszatérítés mégsem lett volna kifizethető”.
A 3665/87 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének értelmében:
„A 5. és a 16. cikk sérelme nélkül a visszatérítés kifizetése annak igazolásától függ, hogy az elfogadott kiviteli nyilatkozatok hatálya alá tartozó termékek változatlan állapotban, az elfogadástól számított 60 napon belül elhagyták a Közösség vámterületét”.
A 3665/87 rendelet 13. cikkének első bekezdése előírja:
„Nem jár visszatérítés az olyan termékek után, amelyek egészségügyileg nem megfelelő, a jogszabályi követelményeket nem kielégítő és nem kereskedelmi minőségűek, valamint – amennyiben az ilyen termékeket emberi fogyasztásra szánják – akkor, ha jellemzőik vagy állapotuk kizárja, illetve lényegesen korlátozza rendeltetésszerű felhasználásukat.”
A 3665/87 rendelet 18. cikke (1) bekezdésének b) pontja az alábbiakat mondta ki:
„Annak igazolásául, hogy az import vámalakiságok teljesültek, az exportőr választása szerint, a következő okmányok egyike szolgál:
[...]
b)
a Bizottság által a (4) bekezdésben foglalt eljárásnak megfelelően jóváhagyott nemzetközi ellenőrző és felügyelő hivatal által kiállított kirakodási és importálási bizonyítvány. A szóban forgó igazoláson szerepelnie kell a szabad forgalomba bocsátást igazoló behozatali vámokmány dátumának és számának”.
A 3665/87 rendelet „A visszatérítés előzetes kifizetése közvetlen kivitel esetén” című 2. fejezetében található 22. cikke így rendelkezett:
„(1)   Az exportőr kérelmére a tagállamok a visszatérítést részben vagy egészben előre kötelesek kifizetni, a kiviteli nyilatkozat elfogadását követően, amennyiben az előleg 15%‑kal növelt összegével egyenlő garancia letétbe helyezése megtörtént.
A tagállamok a visszatérítés egy részére vonatkozó előleg iránti kérelmekre feltételeket állapíthatnak meg.
(2)   Az előre kifizetendő összeget a bejelentett rendeltetési helyre vonatkozó visszatérítési ráta alkalmazásával kell kiszámítani, adott esetben a közösségi rendeletekben foglalt egyéb összegekkel kiigazítva”.
A 3665/87 rendelet 33. cikke (1) bekezdése az alábbiakat írta elő:
„Amikor a visszatérítésre vonatkozó jogosultság bizonyítékát az ennek a fejezetnek a keretében jogosult termékek tekintetében beterjesztik, az előleget és a kifizetendő összeget egymással szemben elszámolják. Amikor az exportált mennyiség után járó összeg nagyobb, mint az előlegként kifizetett összeg, a különbséget az érintett személynek kifizetik.
Amennyiben az exportált mennyiség után járó összeg kisebb, mint a kifizetett előleg, és különösen amikor a (2) bekezdés érvényes, az illetékes hatóság késedelem nélkül kezdeményezi a 2220/85/EGK rendelet 29. cikkében előírt eljárást azzal a céllal, hogy az érintett szereplő a két összeg közötti különbséget 20%‑kal megnövelve fizesse vissza”.
A 2220/85 rendelet meghatározta a 822/87 rendelet, illetve annak végrehajtási rendeletei értelmében nyújtandó garanciára vonatkozó rendelkezéseket.
A 2220/85 rendelet „Előlegek” című IV. címe alatt szereplő 19. cikke így rendelkezett:
„(1)   A biztosíték feloldható, amikor:
a)
az előlegként nyújtott összegre vonatkozó végleges jogosultság létrejött;
vagy
b)
az előleg konkrét közösségi szabályozásban előírt százalékkal növelt összegének visszafizetése megtörtént.
(2)   Amennyiben a nyújtott összegre való végleges jogosultság igazolása nem történik meg az erre nyitva álló határidő végéig, az illetékes hatóság haladéktalanul megindítja a 29. cikkben említett eljárást.
[...]” [nem hivatalos fordítás]
A borászati termékek fuvarozásához szükséges kísérő okmányokról, valamint a borágazatban vezetendő nyilvántartásokról szóló, 1993. július 26‑i 2238/93/EGK bizottsági rendelet (
HL L 200., 10. o.
) 1. cikke az alábbiakat írta elő:
„(1)   E rendelet, a [jövedékiadó‑köteles termékekre vonatkozó általános rendelkezésekről és e termékek tartásáról, szállításáról és ellenőrzéséről szóló, 1992. február 25‑i] 92/12/EGK irányelv [(
HL L 76., 1. o.
)] alkalmazásának sérelme nélkül, meghatározza a 822/87/EGK rendelet borágazati termékek kísérő okmányairól szóló 71. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályokat. Megállapítja:
a)
a meghatározott régiókban termelt minőségi borok származási bizonyítványának és a földrajzi árujelző viselésére jogosult asztali borok származásának tanúsítására vonatkozó szabályokat a szóban forgó borok fuvarozását kísérő okmányokban, amelyeket a [92/12] irányelven alapuló közösségi szabályok alapján is kiadtak;
b)
a 822/87/EGK rendelet 1. cikkének (2) bekezdésében felsorolt borászati termékek fuvarozását kísérő okmányok kiadásának szabályait:
—
olyan tagállamban, ahol a szóban forgó szállítmányokat nem kíséri a [92/12] irányelven alapuló közösségi szabályok alapján megkövetelt okmány;
—
a harmadik országba történő exportnál;
—
a Közösségen belüli kereskedelemben, ha:
—
a szállítást olyan kistermelő végzi, akitől az a tagállam, ahonnan a szállítás indul, nem követeli meg egyszerűsített kísérőokmány kiállítását,
vagy
—
ha a szállításra kerülő borászati termék nem jövedéki adóköteles;
c)
a következők kiállítására vonatkozó további rendelkezéseket:
—
igazgatási kísérőokmány, vagy az ahelyett alkalmazott kereskedelmi okmány,
—
az egyszerűsített kísérőokmány, vagy az ahelyett alkalmazott kereskedelmi okmány,
amelyek célja, hogy a 822/87/EGK rendelet 1. cikkének (2) bekezdésében felsorolt borászati termékek fuvarozásának kísérőokmányai legyenek.
(2)   Ez a rendelet ugyanakkor szabályokat állapít meg a bevételezésekre és kiadásokra vonatkozó nyilvántartásnak a tevékenységüknél fogva borászati termékeket tartó személyek által történő vezetéséről”. [nem hivatalos fordítás]
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
A Cruz & Companhia bor, égetett szesz és származékaik kereskedelmével foglalkozó kereskedelmi társaság, amelynek tevékenységei közé tartozik a termelés, a raktározás és a viszonteladás céljából történő vásárlás is. Tevékenysége keretében e társaság bort exportált Angolába alacsonyabb áron, mint amelyet a bornak az európai uniós piacon történő értékesítése során szerzett volna.
1995 júniusában a Cruz & Companhia a visszatérítés megelőlegezett kifizetését kérte az Instituto Nacional de Intervenção e Garantia Agrícolától (a továbbiakban: INGA). Benyújtotta e célból a kiviteli nyilatkozat elfogadásával kapcsolatos dokumentumokat, valamint annak igazolását, hogy a termékek az elfogadástól számított legfeljebb 60 napon belül elhagyták az Unió vámterületét, és hogy a CCAM‑nél 1995. június 14‑én letétbe helyezte a visszatérítés előlegének 15%‑kal növelt összegével megegyező összegű bankgaranciát.
A Cruz & Companhia számára 1995. június 26‑án folyósították a visszatérítés‑előleget.
A megvalósult exportálást követően a Cruz & Companhia benyújtotta az INGA‑hoz az exportálásra vonatkozó dokumentumokat: számlákat, tanúsítványt, az áruk összetételére vonatkozó nyilatkozatot, a kiválasztott mintát, valamint a behozatal engedélyezésére vonatkozó nyilatkozatot.
A termékek beléptek a rendeltetési hely szerinti harmadik országba, és megtörtént azok vámkezelése.
Az INGA soha nem térítette vissza a bankgaranciát a Cruz & Companhia részére.
A Cruz & Companhia által végzett borexportálás szabályszerűségének vizsgálatára irányuló ellenőrzést követően az INGA 2004. július 29‑i határozatával az export‑visszatérítés címén kifizetett összeg 30 napon belül történő visszafizetésére kötelezte a Cruz & Companhiát, és figyelmeztette arra, hogy a visszafizetés hiányában megteszik a bankgarancia lehívásához szükséges lépéseket.
A Cruz & Companhia, amely a követelt összeg önkéntes visszafizetését nem teljesítette, keresetet nyújtott be a Tribunal Administrativo e Fiscal de Viseu (viseui közigazgatási és adóügyi bíróság) előtt az INGA 2004. július 29‑i határozatával szemben. 2008. július 25‑én e bíróság a Cruz & Companhia keresetét, mint megalapozatlant, elutasította.
A Cruz & Companhia fellebbezést nyújtott be e határozattal szemben a Tribunal Central Adminstrativo do Norte előtt. E bíróság 2009. július 9‑i jogerős ítéletében elutasította a fellebbezést, és helybenhagyta a Tribunal Administrativo e Fiscal de Viseu határozatát.
A Cruz & Companhia a kérdést előterjesztő bíróság előtt eljárást indított az IFAP, az INGA helyébe lépett szervezet, valamint a CCAM ellen annak megállapítása iránt, hogy a bankgarancia tárgya megszűnt 1995. augusztus 31‑én, azon dokumentumok benyújtásának időpontjában, amelyek a termékek Angola területére történő belépését bizonyították, és ilyen körülmények között a bankgarancia IFAP általi lehívása jogellenes és visszaélésszerű. A Cruz & Companhia kérte továbbá, hogy a bíróság kötelezze a CCAM‑ot arra, hogy tartózkodjon a szóban forgó bankgaranciának az IFAP részére történő kifizetésétől, az IFAP‑t pedig arra, hogy kártérítés címén fizesse meg az általa kért összeget.
A kérdést előterjesztő bíróság előtt felmerült az a kérdés, hogy a visszatérítés összegére vonatkozó végleges jogosultság létrejött‑e, következésképpen fel kell‑e oldani az előleg összege visszafizetésének biztosítékaként nyújtott garanciát, amint az exportőr benyújtotta a kiviteli nyilatkozat elfogadásával kapcsolatos dokumentumot, és igazolta, hogy a termékek az elfogadástól számított 60 napos határidőn belül elhagyták az Unió vámterületét és beléptek a rendeltetési hely szerinti harmadik országba, vagy ezenfelül arról is meg kell győződni, hogy a visszatérítési előleg címén kapott összegek jogszerűek voltak.
E körülmények között a Tribunal da Relação de Lisboa úgy határozott, hogy felfüggeszti az eljárást, és az alábbi kérdéseket terjeszti a Bíróság elé előzetes döntéshozatalra:
„1)
Megszűntnek kell‑e tekinteni a visszatérítés előzetes kifizetésére nyújtott garanciát, ha bizonyítást nyer, hogy az exportőr benyújtotta a kiviteli nyilatkozat elfogadásával és annak igazolásával kapcsolatos dokumentumokat, hogy a termékek az elfogadástól számított legfeljebb 60 napon belül elhagyták a Közösség vámterületét?
2)
Különösen akkor, ha az exportőr az adott termékeknek az importáló harmadik országban történő vámkezelését hasonlóképpen igazolta?
3)
Vagy ellenkezőleg, ez úgy értendő, hogy az említett követelmények igazolása mellett a garancia feloldása azt is megköveteli, hogy az állam ne legyen jogosult – az exportálás szabálytalanságával kapcsolatos – bármely egyéb okból az előzetesen kifizetett visszatérítés visszakövetelésére?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Kérdéseivel, amelyeket együtt célszerű vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy a 2220/85 rendelet 19. cikke (1) bekezdésének a) pontját akként kell‑e értelmezni, hogy az exportőr által a számára folyósított export‑visszatérítési előleg visszafizetésének biztosítékául nyújtott garanciát megszűntnek kell tekinteni, ha megállapítható, hogy az exportőr benyújtotta a kiviteli nyilatkozat elfogadásával, és annak igazolásával kapcsolatos dokumentumokat, hogy a termékek az elfogadástól számított legfeljebb 60 napon belül elhagyták az Unió vámterületét, továbbá az importáló harmadik országban történő vámkezelést hasonlóképpen igazolta.
Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy a 3665/87 rendelet 22. cikke értelmében az exportőr kérelmére a tagállamok a visszatérítést részben vagy egészben előre kötelesek kifizetni, a kiviteli nyilatkozat elfogadását követően, amennyiben a garancia letétbe helyezése megtörtént.
E garancia feloldásának feltételeivel kapcsolatban meg kell állapítani, hogy a 2220/85 rendelet „Előlegek” című IV. címe alatt található 19. cikke (1) bekezdésének a) pontja azt írja elő, hogy a garancia akkor oldható fel, amikor az előlegként nyújtott összegre vonatkozó végleges jogosultság létrejött.
A Bíróság elé terjesztett észrevételeiben a Cruz & Companhia úgy véli, hogy a letétbe helyezett garancia tárgya annak biztosítása, hogy az az export, amely tekintetében a visszatérítést megelőlegezték, létrejött, a termék megérkezett a rendeltetési országba, és azt ebben az országban, az előírt határidőn belül, forgalomba hozták. E társaság, a 3665/87 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének és 18. cikke (1) bekezdése b) pontjának egymással összefüggő értelmezésére hivatkozva azt állítja, hogy a garanciát fel kell szabadítani, amint az exportőr benyújtja a vámkezelési okmányt, mivel a visszatérítéshez való jogosultság ezen időponttól kezdve válik véglegessé.
E tekintetben meg kell állapítani, hogy a 3665/87 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének szövegéből kitűnik, hogy a visszatérítés kifizetése annak igazolásától függ, hogy az elfogadott kiviteli nyilatkozatok hatálya alá tartozó termékek változatlan állapotban, az elfogadástól számított legfeljebb 60 napon belül elhagyták a Közösség vámterületét.
E rendelkezés egyáltalán nem tesz említést az e visszatérítés nyújtására vonatkozó végleges jogosultságról.
Amint az a 3665/87 rendelet tizenhatodik preambulumbekezdéséből kitűnik, az e rendelet értelmében nyújtott garancia célja az előleg visszafizetésének biztosítása olyan esetben, ha a későbbiekben úgy tűnik, hogy a visszatérítés kifizetésének nem lett volna helye.
Ebben az összefüggésben meg kell állapítani, hogy az említett rendelet 13. cikke értelmében nem jár visszatérítés az olyan termékek után, amelyek „egészségügyileg nem megfelelő, a jogszabályi követelményeket nem kielégítő és nem kereskedelmi minőségűek”, valamint – amennyiben az ilyen termékeket emberi fogyasztásra szánják – akkor, ha jellemzőik vagy állapotuk kizárja, illetve lényegesen korlátozza rendeltetésszerű felhasználásukat.
Az „egészségügyileg megfelelő, a jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőséget” illetően meg kell jegyezni, hogy a 3665/87 rendelet 13. cikke a „Harmadik országokba irányuló kivitel” címet viselő 2. címének „Visszatérítésre való jogosultság” című 1. fejezetében található, ami azt mutatja, hogy az exportált termék „egészségügyileg megfelelő, a jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minősége” a visszatérítéshez megkövetelt anyagi feltétel (lásd: Fleisch‑Winter ítélet, C‑309/04,
EU:C:2005:732
, 28. pont).
Ugyancsak az említett 13. cikkből következik, hogy a tagállamoknak meg kell vizsgálniuk, hogy a harmadik országokba exportált termékek egészségügyileg megfelelő, a jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségűek (lásd ebben az értelemben: Németország kontra Bizottság ítélet, C‑54/95,
EU:C:1999:11
, 49. pont).
Írásbeli észrevételeiben a portugál kormány arra hivatkozik, hogy a Cruz & Companhia tevékenységének ellenőrzését követően megállapítást nyert, hogy ezen exportőr nem vezette a külön szabályozásban előírt kötelező nyilvántartásokat.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a 822/87 rendelet 71. cikkének (2) bekezdése azt írja elő, hogy azok a természetes és jogi személyek vagy személyek csoportjai, akik, illetve amelyek szakmai tevékenységük során ilyen termékeket tartanak, különösen a termelők, a palackozók, a feldolgozók, valamint a később meghatározásra kerülő kereskedők, kötelesek nyilvántartást vezetni az említett termékek bevételezéséről és kiadásáról.
Ezenfelül, a 2238/93 rendelet 1. cikkének (1) bekezdéséből kitűnik, hogy e rendelet meghatározza a 822/87/EGK rendelet borágazati termékek kísérő okmányairól szóló 71. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályokat.
Meg kell állapítani, hogy ha az exportőr nem tett eleget a 822/87 és 2238/93 rendeletnek megfelelő nyilvántartások vezetésére vonatkozó kötelezettségének, aminek meghatározása a kérdést előterjesztő bíróság feladata, a tagállamoknak nincs lehetőségük annak ellenőrzésére, hogy a harmadik országokba exportált termékek a 3665/87 rendelet 13. cikkével összhangban egészségügyileg megfelelő, a jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségűek, következésképpen az arról való meggyőződésre sem, hogy az export‑visszatérítés megelőlegezett fizetésének rendszerére vonatkozó feltételek teljesülnek.
Az állandó ítélkezési gyakorlatból következően az export‑visszatérítések előfinanszírozási rendszerével együtt járó kötelezettségek elmulasztásának következményeit az exportőrnek kell viselnie (lásd a 3665/87 rendelet 33. cikk (1) bekezdése második albekezdésének értelmezésével kapcsolatban: Groupe Limagrain Holding ítélet, C‑402/10,
EU:C:2011:704
, 52. pont).
Az előterjesztett kérdésekre azt a választ kell tehát adni, hogy a 2220/85 rendelet 19. cikke (1) bekezdésének a) pontját akként kell értelmezni, hogy az exportőr által a számára folyósított export‑visszatérítési előleg visszafizetésének biztosítékául nyújtott garanciát nem kell megszűntnek tekinteni, még akkor sem, ha megállapítható, hogy az exportőr benyújtotta a kiviteli nyilatkozat elfogadásával, és annak igazolásával kapcsolatos dokumentumokat, hogy a termékek az elfogadástól számított legfeljebb 60 napon belül elhagyták az Európai Unió vámterületét, továbbá az importáló harmadik országban történő vámkezelést hasonlóképpen igazolta, amennyiben a visszatérítés nyújtásának többi feltétele, különösen az exportált termékek egészségügyileg megfelelő, a jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségére vonatkozóan a 3665/87 rendelet 13. cikkében előírt feltételek nem teljesülnek.
A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

A fenti indokok alapján, a Bíróság (ötödik tanács) a következőképpen határozott:

Az 1993. december 10‑i 3403/93/EK bizottsági rendelettel módosított, a mezőgazdasági termékeket érintő biztosítéki rendszer alkalmazására vonatkozó közös részletes szabályok megállapításáról szóló, 1985. július 22‑i 2220/85/EGK bizottsági rendelet 19. cikke (1) bekezdésének a) pontját akként kell értelmezni, hogy az exportőr által a számára folyósított export‑visszatérítési előleg visszafizetésének biztosítékául nyújtott garanciát nem kell megszűntnek tekinteni, még akkor sem, ha megállapítható, hogy az exportőr benyújtotta a kiviteli nyilatkozat elfogadásával, és annak igazolásával kapcsolatos dokumentumokat, hogy a termékek az elfogadástól számított legfeljebb 60 napon belül elhagyták az Európai Unió vámterületét, továbbá az importáló harmadik országban történő vámkezelést hasonlóképpen igazolta, amennyiben a visszatérítés nyújtásának többi feltétele, különösen az exportált termékek egészségügyileg megfelelő, a jogszabályi követelményeket kielégítő, kereskedelmi minőségére vonatkozóan az 1994. július 26‑i 1829/94/EK bizottsági rendelettel módosított, a mezőgazdasági termékekre vonatkozó export‑visszatérítési rendszer alkalmazásának közös részletes szabályai megállapításáról szóló [helyesen: a mezőgazdasági termékek után járó export‑visszatérítések rendszerének alkalmazására vonatkozó közös részletes szabályok megállapításáról szóló], 1987. november 27‑i 3665/87/EGK bizottsági rendelet 13. cikkében előírt feltételek nem teljesülnek.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: portugál.