CELEX: 62013CJ0429
Apellatsioonkaebus
Ühtekuuluvusfond
Rahalise abi vähendamine
Rikkumised riigihankelepinguid käsitlevate õigusnormide kohaldamisel
Otsuse tegemine Euroopa Komisjoni poolt
Ette nähtud tähtaja järgimata jätmine
Tagajärjed

Hispaania Kuningriik palub oma apellatsioonkaebuses tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu otsus Hispaania
vs
. komisjon (T‑384/10,
EU:T:2013:277
, edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus”), millega viimane jättis rahuldamata hagi, milles Hispaania Kuningriik palus tühistada komisjoni 30. juuni 2010. aasta otsuse K(2010) 4147, millega vähendatakse Ühtekuuluvusfondist järgmistele projektidele või projektigruppidele antud rahalist abi: 2000.ES.16.C.PE.133 „Andévalo maakonnas asuva Guadiana jõe valgala elanikkonna veega varustamine”, 2000.ES.16.C.PE.066: „Gualdalquiviri jõe valgala saneerimine ja puhastamine Guadaira, Aljarafe ja Guadalquiviri EE NN PP piirkondades” ning 2002.ES.16.C.PE.061: „Granada ja Málaga provintside linnadevaheliste süsteemide veega varustamine” (edaspidi „vaidlusalune otsus”).
Õiguslik raamistik
Nõukogu 16. mai 1994. aasta määruse (EÜ) nr 1164/94, millega asutatakse ühtekuuluvusfond (
EÜT L 130, lk 1
; ELT eriväljaanne 14/01, lk 9), muudetud nõukogu 21. juuni 1999. aasta määrusega (EÜ) nr 1264/1999 (
EÜT L 161, lk 57
; ELT eriväljaanne 14/01, lk 73) ja nõukogu 21. juuni 1999. aasta määrusega (EÜ) nr 1265/1999 (
EÜT L 161, lk 62
; ELT eriväljaanne 14/01, lk 78) (edaspidi „määrus nr 1164/94”), artikli 2 lõige 1 sätestab:
„Fond annab rahalist toetust projektidele, mis aitavad kaasa Euroopa Liidu asutamislepingus sätestatud eesmärkide saavutamisele keskkonna ja üleeuroopaliste transpordiinfrastruktuurivõrkude valdkonnas liikmesriikides, mille RKT, hinnatuna ostujõu pariteetides, inimese kohta on väiksem kui 90% ühenduse keskmisest, ja millel on olemas programm [ELTL artiklis 126] sätestatud majandusliku lähenemise tingimuste täitmiseks.”
Määruse nr 1164/94 artikli 8 lõige 1 sätestab:
„Fondi poolt rahastatavad projektid on kooskõlas asutamislepingutega, nendega kooskõlas vastuvõetud õigusaktidega ja ühenduse poliitikaga, sealhulgas keskkonnakaitset, transporti, üleeuroopalisi võrke, konkurentsi ja riigihankelepingute sõlmimist puudutava poliitikaga.”
Määruse nr 1164/94 artikkel 12 on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Ilma et see piiraks komisjoni vastutust Euroopa ühenduste üldeelarve rakendamise eest, vastutavad meetme finantskontrolli eest eelkõige liikmesriigid. Sel eesmärgil tuleb eelkõige võtta järgmisi meetmeid:
[…]
c)
tagada, et projekte juhitakse kooskõlas kõikide kohaldatavate ühenduse eeskirjadega ja liikmesriikide käsutuses olevaid vahendeid kasutatakse kooskõlas usaldusväärse finantsjuhtimise põhimõtetega;
[…]”
Määrus nr 1164/94 oli kohaldatav aastatel 2000–2006. Vastavalt määruse nr 1264/1999 artikli 1 punktile 11 tuli määrus nr 1164/94 uuesti läbi vaadata hiljemalt 31. detsembriks 2006.
Nõukogu 11. juuli 2006. aasta määruse (EÜ) nr 1083/2006, millega nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi ja Ühtekuuluvusfondi kohta (
ELT L 210, lk 25
), artikkel 100 „Menetluskord” sätestab:
„1.   Enne finantskorrektsiooni suhtes otsuse tegemist algatab komisjon menetluse, teatades liikmesriigile oma esialgsed järeldused ja nõudes, et liikmesriik esitaks kahe kuu jooksul oma märkused.
Kui komisjon teeb ettepaneku finantskorrektsiooni tegemiseks ekstrapolatsiooni või ühtse määra põhjal, antakse liikmesriigile võimalus näidata asjaomaste dokumentide läbivaatamise abil, et eeskirjade eiramise tegelik ulatus oli komisjoni hinnatust väiksem. Kokkuleppel komisjoniga võib liikmesriik piirata toimikute läbivaatamise ulatust üksnes asjaomaste dokumentide asjakohase osaga või pisteliste väljavõtetega. Kui välja arvata nõuetekohaselt põhjendatud juhud, ei ületa selliseks läbivaatamiseks lubatud aeg kahte kuud pärast esimeses lõigus nimetatud kahekuulise tähtaja lõppu.
2.   Komisjon võtab arvesse kõiki liikmesriigi poolt lõikes 1 nimetatud ajavahemiku jooksul esitatud tõendeid.
3.   Kui liikmesriik ei nõustu komisjoni esialgsete järeldustega, kutsub komisjon liikmesriigi ärakuulamisele, kus pooled püüavad partnerlusel põhinevas koostöös jõuda kokkuleppele märkuste ja nende põhjal tehtavate järelduste suhtes.
4.   Kokkuleppe korral võib liikmesriik asjakohaseid ühenduse vahendeid uuesti kasutada kooskõlas artikli 98 lõike 2 teise lõiguga.
5.   Kui kokkuleppele ei jõuta, teeb komisjon finantskorrektsioonide kohta otsuse kuue kuu jooksul alates kõnealusest ärakuulamisest, võttes arvesse kõiki menetluse käigus esitatud andmeid ja tähelepanekuid. Kui ärakuulamist ei toimu, algab kuuekuuline ajavahemik kaks kuud pärast komisjonilt saadud kutse kuupäeva.”
Määruse nr 1083/2006 artikkel 108 „Jõustumine” sätestab esimeses ja teises lõigus:
„Käesolev määrus jõustub järgmisel päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Artiklite 1–16, 25–28, 32–40, 47–49, 52–54, 56, 58–62, 69–74, 103–105 ja 108 sätteid kohaldatakse alates käesoleva määruse jõustumise päevast ainult 2007.–2013. aasta kavade suhtes. Määruse teisi sätteid kohaldatakse alates 1. jaanuarist 2007.”
Vaidluse taust ja vaidlusalune otsus
Vaidluse taust on esitatud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 28–57 ja selle võib kokku võtta järgmiselt.
Komisjon andis 2001. ja 2002. aastal Ühtekuuluvusfondist toetust järgmistele projektidele ja projektigruppidele:
—
projekt „Andévalo piirkonnas asuva Guadiana jõe valgala elanikkonna veega varustamine” (2000.ES.16.C.PE.133) (edaspidi „Andévalo projekt”), millele tehtavate avaliku sektori kulude kogusummaks oli määratud 11419216 eurot ja Ühtekuuluvusfondi toetuse suuruseks 9135373 eurot;
—
projektigrupp „Gualdalquiviri jõe valgala saneerimine ja puhastamine Guadaira, Aljarafe ja Guadalquiviri EE NN PP piirkondades” (2000.ES.16.C.PE.066) (edaspidi „Guadalquiviri projektigrupp”), millele tehtavate avaliku sektori kulude kogusummaks oli määratud 40430000 eurot ja Ühtekuuluvusfondi toetuse suuruseks 32079293 eurot;
—
projektigrupp „Granada ja Málaga provintside linnadevaheliste süsteemide veega varustamine” (2002.ES.16.C.PE.061) (edaspidi „Granada ja Málaga projektigrupp”), millele tehtavate avaliku sektori kulude kogusummaks oli määratud 22406817 eurot ja Ühtekuuluvusfondi toetuse suuruseks 17925453 eurot.
Nii moodustas kõnealuste projektide Euroopa Liidu kaasrahastamine 80% avaliku sektori poolt neile tehtud kulude kogusummast või sellega võrduvast lubatud summast.
Andévalo projekti ning Granada ja Málaga projektigrupi teostamise eest vastutav asutus oli Andaluusia autonoomse piirkonna vesiehitustööde peadirektoraat (Dirección General de Obras Hidráulicas de la Junta de Andalucía). Guadalquiviri projektigrupi teostamise eest vastutav asutus oli Andaluusia autonoomse piirkonna keskkonnaosakonna Andaluusia veetaristu büroo (Agencia Andaluza del Agua de la Consejería de Medio Ambiente de la Junta de Andalucía). Need kaks asutust delegeerisid selle ülesande avalik-õiguslikule äriühingule Gestión de Infraestructuras de Andalucía S.A. (Andaluusia infrastruktuuride halduse S.A.).
Komisjoni talitused viisid aastatel 2004–2006 koos välisauditifirmaga läbi kõnealuse projekti või projektigruppide auditi. Komisjon edastas asjaomased auditiaruanded Hispaania ametiasutustele. Nendes aruannetes toodi iga kontrollitud projekti ja projektigruppi osas välja õigusrikkumised seoses riigihankelepingute sõlmimist reguleerivate eeskirjadega, täpsemini riigihanke osadeks jaotamine ning nende avaldamata jätmine Euroopa Liidu Teatajas.
Komisjon teavitas 9. veebruari 2009. aasta kirjas Hispaania ametiasutusi, et tuvastatud rikkumised loetakse asetleidnuks ning andis teada oma kavatsusest alustada vahemaksete peatamise ja finantskorrektsioonide kohaldamise menetlust vastavalt määrusele nr 1164/94. Komisjon palus Hispaania ametiasutustel esitada märkused kahe kuu jooksul.
Hispaania ametiasutused vastasid 11. mai ja 18. mai ning 29. oktoobri 2009. aasta kirjadega, milles nad vaidlesid rikkumiste asetleidmise väitele vastu.
Hispaania ametiasutused palusid 7. juuli 2009. aasta kirjas samuti, et maksete peatamist ei kohaldataks.
Komisjon korraldas 10. novembril 2009 Hispaania ametiasutustele ärakuulamise eesmärgiga jõuda vaidlusalustes küsimustes kokkuleppele. Hispaania ametiasutused palusid sellel ärakuulamisel 15‑päevalist tähtaega uute tõendite esitamiseks, mille nad edastasid komisjonile 2. detsembril 2009.
Komisjon võttis 30. juunil 2010 vastu vaidlusaluse otsuse.
Selles otsuses, millest anti Hispaania Kuningriigile teada 1. juulil 2010, vähendas komisjon Ühtekuuluvusfondist erinevatele projektidele või projektigruppidele antud rahalist abi summas 1642572,60 eurot Andévalo projekti kohta, 3837074,52 eurot Guadalquiviri projektigrupi kohta ning 2295581,47 eurot Granada ja Málaga projektigrupi kohta.
Üldkohtule esitatud hagi ja vaidlustatud kohtuotsus
Hispaania Kuningriik esitas vaidlusaluse otsuse tühistamiseks hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 8. septembril 2010.
Hispaania Kuningriik põhjendas oma hagi kahe peamise väitega, esiteks, et finantskorrektsioone on kohaldatud vääralt, kuivõrd neid on kohaldatud nõukogu 14. juuni 1993. aasta direktiivi 93/37/EMÜ, millega kooskõlastatakse riiklike ehitustöölepingute sõlmimise kord (
EÜT L 199, lk 54
; ELT eriväljaanne 06/02, lk 163) sätete vastaselt, sest asjaomased hankelepingud ei kuulunud oma maksumuse tõttu selle direktiivi kohaldamisalasse, ning teiseks, et teatavad asjaomased riigihanked on vastupidi nimetatud direktiivi artikli 6 lõikes 4 sätestatule jäetud osadeks jaotamata. Lisaks esitas ta väite, mis käsitleb läbipaistvuse puudumist finantskorrektsioonide määramisel komisjonis ja proportsionaalsuse põhimõtte rikkumist.
Üldkohus lükkas vaidlustatud kohtuotsusega kõik need väited tagasi ja jättis seetõttu hagi tervikuna rahuldamata.
Poolte nõuded Euroopa Kohtus
Hispaania Kuningriik palub apellatsioonkaebuses Euroopa Kohtul:
—
tühistada vaidlustatud kohtuotsus;
—
teha vaidluse kohta lõplik otsus, tühistades vaidlusaluse otsuse, ja
—
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
Komisjon palub Euroopa Kohtul:
—
jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja
—
mõista kohtukulud välja Hispaania Kuningriigilt.
Apellatsioonkaebus
Hispaania Kuningriik põhjendab oma apellatsioonkaebust üheainsa väitega, et Üldkohus on eiranud ehitustöö mõistet direktiivi 93/37 artikli 1 punkti c tähenduses, selle koostoimes direktiivi artikli 6 lõikega 4.
Hispaania Kuningriik väidab sisuliselt, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui sedastas, et teatavad asjaomased hanked kätkevad ühtainsat ehitustööd, samas kui need ei vasta Euroopa Kohtu praktikas selle kohta seatud tingimustele.
Komisjon leiab, et sellel väitel puudub alus, mistõttu apellatsioonkaebus tuleb rahuldamata jätta.
Kõigepealt tuleb märkida, et Üldkohus jättis vaidlustatud kohtuotsuses Hispaania Kuningriigi esitatud tühistamishagi rahuldamata, tunnistades kolm asjaomase liikmesriigi poolt selle hagi toetuseks esitatud väidet põhjendamatuks.
Seda tehes tunnistas Üldkohus vaidlusaluse otsuse kaudselt, kuid paratamatult formaalselt õiguspäraseks.
Selles osas tuleneb 4. septembri 2014. aasta kohtuotsuste Hispaania
vs
. komisjon (C‑192/13 P,
EU:C:2014:2156
) ja Hispaania
vs
. komisjon (C‑197/13 P,
EU:C:2014:2157
) punktidest 56–89 ning punktist 93, et alates 2000. aastast on komisjon kohustatud järgima finantskorrektsiooni otsuse tegemisel õigusnormidest tulenevat tähtaega.
Nii näeb määruse nr 1083/2006 artikli 100 lõige 5 ette, et komisjon teeb finantskorrektsioonide kohta otsuse kuue kuu jooksul alates ärakuulamisest ning kui ärakuulamist ei toimu, algab kuuekuuline ajavahemik kaks kuud pärast komisjonilt saadud kutse kuupäeva.
Määruse nr 1083/2006 artikli 108 teisest lõigust tuleneb, et kõnealust artiklit 100 kohaldatakse alates 1. jaanuarist 2007, seal hulgas kavade suhtes, mis on ajavahemikust 2007.–2013. aasta varasemad.
Käesoleval juhul leidis ärakuulamine aset 10. novembril 2009, kuid komisjon tegi vaidlusaluse otsuse alles 30. juunil 2010.
Seetõttu ei ole komisjon käesoleval juhul järginud määruse nr 1083/2006 artikli 100 lõikes 5 ette nähtud tähtaega.
Lisaks nähtub Euroopa Kohtu praktikast esiteks, et huve kahjustava akti vastuvõtmist reguleerivate menetlusnormide järgimata jätmine, nagu asjaolu, et komisjon ei võtnud vaidlusalust otsust vastu liidu seadusandja poolt selleks ette nähtud tähtaja jooksul, kujutab endast oluliste menetlusnormide rikkumist (vt kohtuotsused Ühendkuningriik
vs
. nõukogu, 68/86,
EU:C:1988:85
, punktid 48 ja 49; Hispaania
vs
. komisjon,
EU:C:2014:2156
, punkt 103, ning Hispaania
vs
. komisjon,
EU:C:2014:2157
, punkt 103), ja teiseks, et kui liidu kohus tuvastab asjaomase akti kontrollimise käigus, et see ei ole nõuetekohaselt vastu võetud, tõstatab ta oluliste menetlusnormide rikkumise küsimuse omal algatusel ning tühistab sellest tulenevalt taolise vormiveaga akti (vt kohtuotsused komisjon
vs
. ICI, C‑286/95 P,
EU:C:2000:188
, punkt 51; komisjon
vs
. Solvay, C‑287/95 P ja C‑288/95 P,
EU:C:2000:189
, punkt 55; Hispaania
vs
. komisjon,
EU:C:2014:2156
, punkt 103, ning Hispaania
vs
. komisjon,
EU:C:2014:2157
, punkt 103).
Euroopa Kohtus toimunud istungil anti kõigile menetlusosalistele võimalus esitada oma seisukohad eelmises punktis märgitud asjaolude kohta. Peale selle on kohtuasjades, milles tehti kohtuotsused Hispaania
vs
. komisjon (
EU:C:2014:2156
) ja Hispaania
vs
. komisjon (
EU:C:2014:2157
) ning milles käsitleti sisuliselt identseid faktilisi ja õiguslikke küsimusi, samad pooled kõnealuse probleemistiku üle üksikasjalikult juba vaielnud.
Neil asjaoludel tuleb järeldada, et kuna komisjon tegi vaidlusaluse otsuse nõukogu asjaomases määruses ette nähtud kohustuslikku tähtaega eirates, siis rikkus Üldkohus õigusnormi, kui jättis Hispaania Kuningriigi esitatud hagi rahuldamata selle asemel, et vaidlusaluses otsuses esinevale oluliste menetlusnormide rikkumisele reageerida.
Seetõttu tuleb vaidlustatud kohtuotsus tühistada.
Esimese kohtuastme hagi
Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 61 esimese lõigu kohaselt tühistab Euroopa Kohus Üldkohtu otsuse, kui apellatsioonkaebus on põhjendatud. Sellisel juhul võib ta ise teha asja suhtes lõpliku kohtuotsuse, kui menetlusstaadium seda lubab.
Euroopa Kohtul on käesolevas asjas olemas vajalik teave, et teha lõplik otsus vaidlusaluse otsuse tühistamise hagi kohta, mille Hispaania Kuningriik on Üldkohtule esitanud.
Sellega seoses piisab märkimast, et käesoleva kohtuotsuse punktides 29–36 esitatud põhjendustel tuleb vaidlusalune otsus oluliste menetlusnormide rikkumise tõttu tühistada.
Kohtukulud
Kodukorra artikli 184 lõige 2 sätestab, et kui apellatsioonkaebus on põhjendatud ja Euroopa Kohus teeb ise kohtuasjas lõpliku otsuse, otsustab ta kohtukulude jaotamise.
Vastavalt kodukorra artikli 138 lõikele 1, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste lahendamisel, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna Hispaania Kuningriik on apellatsioonimenetluse võitnud ning Üldkohtule esitatud hagi rahuldati, tuleb vastavalt Hispaania Kuningriigi esitatud nõudele mõista asjaomase liikmesriigi nii esimeses kohtuastmes kui apellatsioonimenetluses kantud kohtukulud välja komisjonilt ning jätta viimase kohtukulud tema enda kanda.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kuues koda) otsustab:

1.
Tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu otsus Hispaania
vs
.
komisjon (T‑384/10,
EU:T:2013:277
)
.

2.
Tühistada komisjoni 30. juuni 2010. aasta otsus K(2010) 4147, millega vähendatakse Ühtekuuluvusfondist järgmistele projektidele või projektigruppidele antud rahalist abi: 2000.ES.16.C.PE.133 „Andévalo maakonnas asuva Guadiana jõe valgala elanikkonna veega varustamine”, 2000.ES.16.C.PE.066: „Gualdalquiviri jõe valgala saneerimine ja puhastamine Guadaira, Aljarafe ja Guadalquiviri EE NN PP piirkondades” ning 2002.ES.16.C.PE.061: „Granada ja Málaga provintside linnadevaheliste süsteemide veega varustamine”.

3.
Mõista Hispaania Kuningriigi nii esimeses kohtuastmes kui apellatsioonimenetluses kantud kohtukulud välja komisjonilt ning jätta viimase poolt mõlemas kohtumenetluses kantud kulud tema enda kanda.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: hispaania.