CELEX: 62012TJ0462
Kilpailu
Hallinnollinen menettely
Autonlasin eurooppalaiset markkinat
EY 81 artiklan rikkomisen toteavan päätöksen julkaisu
Liikesalaisuuden piiriin väitetysti kuuluvien tietojen luottamuksellista käsittelyä koskevan pyynnön epääminen
Perusteluvelvollisuus
Luottamuksellisuus
Liikesalaisuus
Luottamuksensuoja

Asian tausta
Euroopan yhteisöjen komissio teki [EY] 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä 12.11.2008 päätöksen K(2008) 6815 lopullinen useita autonlasin valmistajia vastaan; näiden joukossa on kantajana oleva Pilkington Group Ltd (Asia COMP/39.125 – Autonlasi) (jäljempänä autonlasipäätös).
Komissio totesi muun muassa, että ne, joille autonlasipäätös oli osoitettu, olivat rikkoneet EY 81 artiklaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklaa osallistuessaan maaliskuun 1998 ja maaliskuun 2003 väliseen aikaan sijoittuvina eri ajanjaksoina kilpailua rajoittaviin sopimuksiin ja yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin autonlasisektorilla Euroopan talousalueella (ETA).
Autonlasipäätöksen mukaan kyseessä on yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu kilpailusääntöjen rikkominen, joka muodostuu autonlasin ja/tai lasiosien, joihin kuuluvat yleisesti tuulilasit, takalasit ja sivulasit, toimitussopimusten jakamista koskevista sopimuksista pääasiallisille autonvalmistajille ETAssa. Tämä yhteistoiminta on komission mukaan toteutettu yhdenmukaistamalla hinnoittelupolitiikka ja toimituksia asiakaskunnalle koskeva strategia, minkä tarkoituksena oli ylläpitää kartellin osapuolten asemat yleisesti vakaina kyseisillä markkinoilla. Tätä vakautta tavoiteltiin muun muassa korjausmekanismeilla, jotka otettiin käyttöön, kun yhteistoiminta ei johtanut laskelmoituihin tuloksiin.
Komission kilpailuasioista vastaava pääosasto (jäljempänä kilpailun pääosasto) ilmoitti kantajalle 25.3.2009 päivätyllä kirjeellä muun muassa aikomuksestaan julkaista perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2003 (
EUVL 2003, L 1, s. 1
) 30 artiklan mukaisesti ei-luottamuksellisen version autonlasipäätöksestä internetsivustollaan nyt käsiteltävässä asiassa todistusvoimaisilla kielillä eli englanniksi, ranskaksi ja hollanniksi. Kilpailun pääosasto kehotti kantajaa lisäksi yksilöimään luottamukselliset tai liikesalaisuuksia sisältävät tiedot ja perustelemaan tätä koskevan arviointinsa.
Käytyään kirjeenvaihtoa kantajan kanssa kilpailun pääosasto laati helmikuussa 2012 ei-luottamuksellisen version autonlasipäätöksestä komission internetsivustolla julkaistavaksi. Kyseessä olevasta kirjeenvaihdosta ilmenee, että kilpailun pääosasto ei hyväksynyt kantajan pyyntöjä peittää autonlasipäätöksen 202:een perustelukappaleeseen ja 53:een alaviitteeseen sisältyvät tiedot.
Kilpailun pääosaston mukaan nämä tiedot voidaan jakaa kolmeen ryhmään. Ensimmäinen sisältää asiakkaiden nimet ja kyseessä olevien tuotteiden kuvailun sekä tiedot asiakkaan tunnistamiseksi (jäljempänä I-ryhmän tiedot). Toinen sisältää toimitettujen asiakirjojen määrät, kiintiöiden jakamisen kullekin autonvalmistajalle, hintasopimukset, niiden laskemisen ja niiden muunnelmat sekä asiakkaiden jakamiseen kartellin jäsenten välillä liittyvät luvut ja prosenttiosuudet (jäljempänä II-ryhmän tiedot). Kolmas sisältää tietoja, jotka koskevat kantajan henkilöstöön kuuluvia luonnollisia henkilöitä (jäljempänä III-ryhmän tiedot).
Kantaja saattoi asian 30.6.2011 kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan käsiteltäväksi tietyissä kilpailuasioita koskevissa menettelyissä kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan toimivaltuuksista 23.5.2001 tehdyn komission päätöksen 2001/462/EY, EHTY (
EYVL L 162, s. 21
) 9 artiklan mukaisesti, ja se vastusti kaikkien riidanalaisten tietojen julkaisemista.
Riidanalainen päätös
Kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja lausui kantajan pyynnöstä Pilkington Groupin kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan tehtävästä ja toimivaltuuksista tietyissä kilpailuasioita koskevissa menettelyissä 13.10.2011 annetun komission puheenjohtajan päätöksen 2011/695/EU 8 artiklan perusteella tekemän luottamuksellista käsittelyä koskevan pyynnön epäämisestä 6.8.2012 tehdyllä komission päätöksellä C(2012) 5718 final (Asia COMP/39.125 – Autonlasi) (jäljempänä riidanalainen päätös).
Riidanalaisen päätöksen 18 perustelukappaleesta ilmenee, että kyseinen päätös perustuu olennaisin osin kantajan esittämien kahden väitteen tutkimiseen. Ensimmäinen väite, jota tutkitaan riidanalaisen päätöksen 19–42 perustelukappaleessa, koskee I-ryhmän ja II-ryhmän tietoja, kun taas riidanalaisen päätöksen 43–48 perustelukappaleessa tutkittu toinen väite koskee III-ryhmän tietoja.
Kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja katsoo ensimmäisestä väitteestä ensinnäkin, että I- ja II-ryhmän tiedot olivat niiden luonteen ja autonlasimarkkinoiden erityispiirteiden perusteella muidenkin kuin kantajan tiedossa, toiseksi, että ne olivat historiallisia ja kolmanneksi, että ne koskivat kilpailusääntöjen rikkomisen itse ydintä, jolloin niiden paljastamisen ratkaisivat loukattujen henkilöiden intressit (riidanalaisen päätöksen 19–32 perustelukappale). Lisäksi koska kantaja esitti erityisiä perusteluja, joiden tarkoituksena oli todeta tietojen luottamuksellisuus niiden edellä kuvailluista yleisistä ominaispiirteistä huolimatta, kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja katsoi, että autonlasipäätöksen 198, 208, 367 ja 393–397 perustelukappaleita voitiin poikkeuksellisesti käsitellä luottamuksellisesti siltä osin kuin ne sisältävät I- ja II-ryhmän tietoja (riidanalaisen päätöksen 32 perustelukappaleen viimeinen virke, 42 perustelukappale sekä 1 ja 2 artikla).
Toisen väitteen osalta kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja tukeutui yksilöiden suojelusta yhteisöjen toimielinten ja elinten suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 18.12.2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 45/2001 (
EYVL L 8, s. 1
) 5 artiklaan ja hyväksyi autonlasipäätöksen 98, 132, 160 ja 163 perustelukappaleeseen sekä alaviitteisiin nro 282 ja nro 410 sisältyvien tietojen luottamuksellisen käsittelyn (riidanalaisen päätöksen 43–47 perustelukappale ja 3 artikla).
Kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja hylkäsi kantajan pyynnön muilta osin (riidanalaisen päätöksen 4 artikla).
Menettely ja asianosaisten vaatimukset
Kantaja nosti esillä olevan kanteen unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 19.10.2012 jättämällään kannekirjelmällä.
Unionin yleisen tuomioistuimen presidentti määräsi 11.3.2013 antamallaan määräyksellä, että riidanalaisen päätöksen täytäntöönpanoa lykätään osittain. Euroopan unionin tuomioistuimen varapresidentti hylkäsi 10.9.2013 antamallaan määräyksellä komissio v. Pilkington Group (C‑278/13 P(R), Kok.,
EU:C:2013:558
) komission tekemän valituksen unionin yleisen tuomioistuimen presidentin määräyksestä.
Unionin yleisen tuomioistuimen kolmannen jaoston presidentti hylkäsi 27.11.2013 antamallaan määräyksellä autonlasialalla toimivien neljän vakuutuksenantajan komission vaatimusten tueksi esittämät väliintulohakemukset.
Unionin yleinen tuomioistuin esitti prosessinjohtotoimena tiettyjä kirjallisia kysymyksiä komissiolle. Tämä vastasi näihin kysymyksiin 7.10. ja 18.12.2014 päivätyillä kirjeillään.
Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
—
kumoaa riidanalaisen päätöksen, erityisesti sen 4 artiklan
—
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Komissio vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
—
hylkää kanteen
—
velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Oikeudellinen arviointi
Kantaja esittää kanteensa tueksi kuusi kanneperustetta, jotka koskevat
—
perustelujen puuttumista ja autonlasipäätöksen 115 perustelukappaleeseen sisältyvää virhettä
—
SEUT 339 artiklan, asetuksen N:o 1/2003 28 artiklan ja kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan tehtävästä ja toimivaltuuksista tietyissä kilpailuasioita koskevissa menettelyissä 13.10.2011 annetun Euroopan komission puheenjohtajan päätöksen 2011/695/EU (
EUVL L 275, s. 29
) 8 artiklan rikkomista
—
yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista
—
luottamuksensuojan periaatteen loukkaamista
—
yksilöiden henkilösuojaa koskevien periaatteiden loukkaamista
—
suhteellisuusperiaatteen ja yleisön oikeutta saada tutustua toimielinten asiakirjoihin koskevien periaatteiden loukkaamista.
Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee perustelujen puuttumista ja autonlasipäätöksen 115 perustelukappaleeseen sisältyvää virhettä
Kantaja väittää, että kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja on hylännyt sen pyynnön summittaisten ja yleisten perustelujen perusteella, jotka perustuvat merkityksettömiin kriteereihin. Kyseessä olevissa perusteluissa ei myöskään mainita selvästi sovellettua oikeussääntöä, niissä ei vastata useisiin yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista koskeviin väitteisiin eikä perustella erityistä ristiriitaa kilpailun pääosaston kannan kanssa. Kantaja on kuitenkin ensinnäkin perustellut pyyntönsä viittaamalla erikseen kuhunkin kyseessä olevaan perustelukappaleeseen. Yleiset perustelut ovat luonteeltaan riittämättömät, koska vaikka riidanalaiset tiedot kuuluvatkin yhteen ainoaan ryhmään, ne ovat luonteeltaan hyvin erilaisia, kuten osoittaa se seikka, että tiettyjä niistä käsitellään luottamuksellisina, toisia taas ei. Lopuksi yleinen viittaus kilpailusääntöjen rikkomisen muodostaviin seikkoihin autonomisena kriteerinä ja siihen, että komissiolle sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevan pyynnön yhteydessä toimitetut tiedot eivät olleet luottamuksellisia, sekä luottamuksellisuutta koskevat epäjohdonmukaiset määritelmät johtivat siihen, että riidanalainen päätös oli puutteellisesti perusteltu. Näissä olosuhteissa komissio oli kantajan mukaan rikkonut SEUT 296 artiklaa ja loukannut hyvän hallinnon periaatetta, joka on vahvistettu Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklassa.
Perustelujen puuttumista koskeva väite
Perusteluvelvollisuuden tarkoitus on paitsi antaa toimivaltaiselle tuomioistuimelle mahdollisuus tutkia päätöksen laillisuus, myös antaa asianosaiselle riittävät tiedot sen arvioimiseksi, onko päätös mahdollisesti virheellinen, jolloin sen pätevyys voidaan kyseenalaistaa. Perusteluvelvollisuuden täyttymistä on arvioitava asiaan liittyvien olosuhteiden perusteella, joita ovat muun muassa toimenpiteen sisältö, esitettyjen perustelujen luonne ja se tarve, joka niillä, joille toimenpide on osoitettu tai joita se koskee suoraan ja erikseen, voi olla saada selvennystä tilanteeseen. Perusteluissa ei tarvitse esittää kaikkia asiaan liittyviä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevia yksityiskohtia, sillä tutkittaessa sitä, täyttävätkö toimenpiteen perustelut SEUT 296 artiklan vaatimukset, on otettava huomioon sen sanamuodon lisäksi myös asiayhteys ja kaikki asiaa koskevat oikeussäännöt. Toimen perustelujen pitää lisäksi olla johdonmukaiset eikä niissä saa varsinkaan olla sisäisiä ristiriitaisuuksia, jotka haittaisivat toimeen johtaneiden syiden ymmärtämistä (tuomio 29.9.2011, Elf Aquitaine v. komissio, C‑521/09 P, Kok.,
EU:C:2011:620
, 148, 150 ja 151 kohta).
Päätöksen N:o 2011/695 8 artiklan 2 kohdan mukaan kuulemismenettelystä vastaavalla neuvonantajalla on oikeus katsoa, että tieto voidaan julkistaa, koska siinä ei ole kyse liikesalaisuudesta tai muista luottamuksellisista tiedoista tai koska erittäin tärkeä etu edellyttää tiedon julkistamista. Näin ollen päätelmä, jonka mukaan riitautettu tieto voidaan julkistaa, on perusteltava viittaamalla niihin näkökohtiin, joiden perusteella kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja on joko katsonut, ettei kyseessä ole liikesalaisuus tai muu luottamuksellinen tieto, tai vaikka kyseessä olisikin tällainen tieto, että ylivoimainen etu edellyttää sen julkistamista.
Tässä asiayhteydessä se, että vedotaan useampaan syyhyn, jotka ovat luottamuksellisen luonteen tunnustamisen kieltämisen taustalla, yhdessä sellaisten tietojen kanssa, joilla kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan mielestä on yhteisiä piirteitä, ei vaikuta perustelujen täydelliseen luonteeseen, jos riidanalaisesta päätöksestä voidaan ymmärtää kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan päätelmien perusta. Jos kyseessä olevat syyt eivät päde yhteen tai useampaan tietoon, kyseenalaistetaan perustelujen perusteltavuus, eikä niiden riittävä luonne olennaisena menettelymääräyksenä (ks. vastaavasti tuomio 22.3.2001, Ranska v. komissio, C-17/99, Kok.,
EU:C:2001:178
, 35 kohta).
Nyt käsiteltävässä asiassa riidanalaisen päätöksen 19–32 perustelukappaleesta ilmenee, että kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja on aluksi tuonut esiin tiettyjä I- ja II-ryhmän tiedoille yhteisiä ominaisuuksia, joiden perusteella hänen mukaansa näitä tietoja ei voida luokitella luottamuksellisiksi. Kyse on siitä, että kyseessä olevat tiedot ovat kolmansien tiedossa ensinnäkin luonteensa puolesta, toiseksi niiden historiallisen luonteen puolesta ja kolmanneksi sen vuoksi, että ne itsessään muodostavat kilpailusääntöjen rikkomista merkitsevän menettelyn ytimen.
Kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja on tässä yhteydessä tutkinut, onko kantaja näistä ominaisuuksista huolimatta esittänyt erityisiä argumentteja, jotka osoittavat kyseessä olevien tietojen olleen luottamuksellisia, koska ne olivat kolmansien henkilöiden rajoitetun piirin tiedossa, koska niiden julkistaminen voi aiheuttaa vakavaa vahinkoa ja koska edut, jotka voivat niiden julkistamisesta vahingoittua, olivat suojelun arvoisia. Tältä osin kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja on päätellyt, että vain autonlasipäätöksen 198, 208, 367, 383 ja 393–397 perustelukappale sisälsi tietoja, joita ei saada julkistaa (riidanalaisen päätöksen 33–42 perustelukappale).
Kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja on todennut III-ryhmän tiedoista riidanalaisen päätöksen 46 ja 47 perustelukappaleessa, että vain autonlasipäätöksen 98, 132, 160 ja 163 perustelukappale ja alaviitteet nro 282 ja nro 410 sisälsivät tietoja, joiden perusteella oli kohtuullisella todennäköisyydellä mahdollisuus yksilöidä luonnollinen henkilö. Sitä vastoin riidanalaisen päätöksen 48 perustelukappaleen mukaan autonlasipäätöksen muut perustelukappaleet, jotka kantajan mukaan sisältävät III-ryhmän tietoja, eivät sisällä seikkoja, joiden perusteella olisi kohtuullisella todennäköisyydellä mahdollisuus yksilöidä luonnollinen henkilö.
Koska riidanalainen päätös sisältää tällaisia perusteluja, se sisältää seikkoja, joiden perusteella sekä unionin yleinen tuomioistuin että kantaja voi tunnistaa syyt, joiden perusteella kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja on päätellyt, etteivät riidanalaiset tiedot ole luottamuksellisia riippumatta siitä, ovatko nämä syyt ominaisia erityiselle tiedolle vai viittaavatko ne tietyn tietojen ryhmän ominaisuuksiin. Näin ollen se seikka, jonka mukaan kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja ei ole arvioinut erikseen autonlasipäätöksen kutakin perustelukappaletta, jota kantajan pyyntö koskee, ei merkitse sitä, että riidanalainen päätös olisi riittämättömästi perusteltu. Kantajalla on siten ollut mahdollisuus riitauttaa tehokkaasti kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan analyysin lainmukaisuus, ja unionin yleisellä tuomioistuimella on käytettävissään tarvittavat tiedot suorittaakseen tätä koskevan arvioinnin.
Muilta osin sitä koskevat moitteet, ettei sovellettuja oikeussääntöjä ole ilmoitettu, etteivät esitetyt perustelut sovellu kaikkiin riidanalaisiin tietoihin, että rikkomisen muodostavien tosiseikkojen käsite ei ole merkityksellinen, etteivät II-ryhmän tiedot ole luonteensa puolesta muiden kuin kantajan tiedossa ja että riidanalaiseen päätökseen sisältyvät luottamuksellisuuden määritelmät ovat epäjohdonmukaisia, koskevat riidanalaisen päätöksen aineellista lainmukaisuutta, ja niitä tutkitaan toisen ja kolmannen kanneperusteen yhteydessä.
Väite siitä, että kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja ei ole vastannut yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista koskevaan väitteeseen, ei ole perusteltu. Jos oletetaan, että tämän tutkiminen kuuluu kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan velvollisuuksiin, viimeksi mainittu on noudattanut sitä riidanalaisen päätöksen 14 ja 15 perustelukappaleessa toteamalla ensinnäkin, että komission edeltävissä tutkimuksissa omaksumaa lähestymistapaa voidaan muuttaa rikkomisen toteamisesta tehdyn päätöksen täydellisemmällä uudella julkaisulla, ja toiseksi, ettei voida olettaa, että tällaisen päätöksen julkaistusta versiosta poistetut kaikki tiedot ovat salassa pidettäviä. Kysymys siitä, onko tällainen perustelu oikea, kuuluu perustelujen perusteltavuuden yhteyteen ja sitä tutkitaan kolmannen kanneperusteen yhteydessä.
Väite, joka koskee autonlasipäätöksen 115 perustelukappaleeseen sisältyvää virhettä
Sitä vastoin näyttää siltä, kantaja vetoaa perustellusti siihen seikkaan, että kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja on nimenomaisesti hylännyt sen pyynnön luottamuksellisuudesta autonlasipäätöksen 115 perustelukappaleen osalta, vaikka kilpailun pääosasto oli jo hyväksynyt tämän pyynnön.
Päätöksen 2011/695 8 artiklan 2 kohdan mukaan kyseinen yritys voi saattaa asian kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan tutkittavaksi jos se ”vastustaa tietojen julkistamista”. Jos tällainen julkistaminen aiotaan tehdä, komissio ilmoittaa siitä ensin yritykselle saman päätöksen 8 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Näistä säännöksistä ilmenee, että kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan toimivalta on rajattu siihen pyyntöön, joka tämän käsiteltäväksi on saatettu, eikä tällä ole toimivaltaa kyseenalaistaa kilpailun pääosaston tekemiä päätöksiä, jos niissä hyväksytään luottamuksellista käsittelyä koskeva pyyntö.
Nyt käsiteltävässä asiassa 1.2.2012 päivätyn komission kirjeen 4 kohdasta ilmenee, että kilpailun pääosasto on hyväksynyt sen, että autonlasipäätöksen julkaistusta versiosta poistetaan tämän päätöksen 115 perustelukappaleessa mainitut kantajan asiakkaiden nimet sen henkilöstön tiettyjen jäsenten henkilöllisyyden suojelemiseksi. Tältä osin on hylättävä komission näkemys, jonka mukaan 1.2.2012 päivätyssä kirjeessä ilmaistu kanta oli vain alustava, eikä se vaikuta kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan lopulliseen päätökseen. Kuten edellä 31 kohdassa on todettu, asia saatetaan kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan käsiteltäväksi vain tapauksissa, joissa yritys vastustaa aiottua tietojen julkaisemista. Sitä vastoin jos mitään tietoja ei ole tarkoitus julkaista, kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja ei osallistu asian käsittelyyn. Toisin kuin komissio väittää, 1.2.2012 päivätyn kirjeen 9 kappale kuvastaa tätä todellisuutta siltä osin kuin kantajaa kehotettiin kääntymään kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan puoleen, jos se ei ole samaa mieltä aiotun julkaisun laajuudesta (”should you not agree with the scope of the disclosure as described in this letter – –”).
Vaikka pitääkin paikkansa, että kantaja on sisällyttänyt autonlasipäätöksen 115 perustelukappaleen 30.6. ja 7.11.2011 päivättyihin, kuulemismenettelystä vastaavalle neuvonantajalle osoittamiinsa kirjeisiin, tämä sisällyttäminen selittyy sillä, että kilpailun pääosasto hyväksyi sen, ettei se julkaise mainitun 115 perustelukappaleen merkityksellistä osaa, vasta 1.2.2012 päivätyssä kirjeessään eli sen jälkeen, kun asia oli saatettu kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan käsiteltäväksi. Tästä tilanteesta huolimatta viimeksi mainittu hylkäsi nimenomaisesti autonlasipäätöksen 115 perustelukappaleen luottamuksellisuutta koskevan pyynnön (riidanalaisen päätöksen 48 perustelukappale), vaikka tämän olisi pitänyt todeta, että kilpailun pääosasto oli jo hyväksynyt mainitun pyynnön, ja pidättäytyä suorittamasta tätä koskevaa arviointia.
Riidanalainen päätös on siis kumottava siltä osin kuin siinä hylätään kantajan esittämä pyyntö autonlasipäätöksen 115 perustelukappaleen luottamuksellisuudesta. Ensimmäinen kanneperuste on hylättävä muilta osin.
Toinen kanneperuste, joka koskee SEUT 339 artiklan, asetuksen N:o 1/2003 28 artiklan ja päätöksen 2011/695 8 artiklan rikkomista
Kantajan mukaan luottamuksellisten tietojen käsite sisältää liikesalaisuudet, muut tiedot, joiden julkaiseminen loukkaisi vakavasti yrityksen kaupallisia etuja sekä henkilökohtaiset tiedot. Tieto on luonteeltaan luottamuksellinen, jos se on rajoitetun henkilöjoukon tiedossa ja jos sen julkaiseminen voi aiheuttaa vahinkoa. Tieto, joka täyttää nämä kumulatiiviset edellytykset, voidaan julkaista vain, jos kyseessä on suurempi etu, joka on todettava etujen tasapainottamisen jälkeen, ja tulkinnan on oltava tällöin tiukkaa. Kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja oli kuitenkin jättänyt tekemättä vahvistettujen kriteerien mukaisen konkreettisen arvioinnin siitä, ovatko riidanalaiset seikat luonteeltaan luottamuksellisia, ennen kuin tämä lausui sellaisen suuremman edun olemassaolosta, joka edellytti niiden julkaisemista.
Erityisesti I-ryhmän tietojen osalta autonlasipäätöksen julkaisu, sellaisena kuin se on riidanalaisen päätöksen mukaisessa versiossaan, paljasti konsolidoidussa muodossaan kantajan pääasialliset asiakkaat sekä kyseessä olevat automallit ja tiettyinä ajanjaksoina toimitetut osat. Tämä julkaiseminen vastaa sellaisen asiakasluettelon julkaisemista, johon liittyy asiakaskunnan suhteita koskevia yksityiskohtia eli luonteeltaan luottamuksellisia tietoja. Vaikka pelkästään se seikka, että kantajan asiakkailla on tietty tieto, riittäisi sulkemaan sen luottamuksellisen käsittelyn ulkopuolelle, mitään tietoa, joka koskee suhteita asiakaskuntaan, ei voitaisi luokitella luottamukselliseksi, mikä olisi absurdia. Sama pätee kartellin jäsenten välillä vaihdettuihin tietoihin. Kantaja väittää II-ryhmän tietojen osalta, että ne kuuluvat mitä suurimmassa määrin liikesalaisuuksiin, joita edes alan piireillä ei ole oikeutta saada. Kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja ei kuitenkaan ollut perustellut arviointiaan, jonka mukaan nämä luottamukselliset seikat, jotka koskevat myös olemassa olevia kaupallisia suhteita, kuten riidanalaisen päätöksen 36 perustelukappale osoittaa, ovat muiden kuin kantajan tiedossa. Viimeksi mainittu perustelukappale on ristiriitainen, koska sen perusteella ei voida ymmärtää syytä sille erottelulle, jonka kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja on tehnyt luottamuksellisina suojeltavien tietojen ja niiden tietojen välillä, jotka voidaan julkaista.
Kantaja kiistää myös sen, että I- ja II-ryhmän tiedot olisivat historiallisia. Kaikki kyseessä olevat asiakkaat ovat tänäkin päivänä sen asiakkaita autonlasipäätöksessä mainittujen automallien osalta. Riidanalaisen päätöksen 37 perustelukappaleessa olevat arvioinnit osoittavat, että vahinkoa aiheutuu, jos I-ryhmän tietoja julkaistaan. Kun otetaan huomioon useita vuosia etukäteen neuvoteltujen ja pitkällä ajalla täytäntöön pantujen hankintasopimusten ominaispiirteet, ei myöskään voida olettaa, että yli viisi vuotta vanhat II-ryhmän tiedot ovat historiallisia, koska niiden julkaiseminen voi paljastaa nykyisten asiakkaiden henkilöllisyyden ja tehdä läpinäkyväksi markkinat, jotka määritellään kahdenvälisten neuvottelujen perusteella. Kantaja on esittänyt ne erityiset syyt, jotka osoittavat, että nämä tiedot ovat edelleen merkityksellisiä ja siten arkaluontoisia. I- ja II-ryhmän tietojen yhdistetty julkaiseminen tarjoaa yleisölle äärimmäisen yksityiskohtaisen näkymän kantajan nykyisiin suhteisiin sen asiakkaiden kanssa, mikä riidanalaisessa päätöksessä oli jo myönnetty autonlasipäätöksen tiettyjen perustelukappaleiden suhteen.
Kantaja lisää, että riidanalainen päätös on ristiriidassa sen vakiintuneen käytännön kanssa, jota komissio on noudattanut luoteeltaan samankaltaisten tietojen luottamuksellisuuden suhteen menneisyydessä, ja vaarantaa yleisön oikeutta saada tutustua toimielinten asiakirjoihin koskevien säännösten tehokkaan vaikutuksen.
Kantaja kiistää myös kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan nyt käsiteltävässä asiassa soveltaman kilpailusääntöjen rikkomisen muodostavien seikkojen käsitteen. Tämä käsite sisältää kantajan mukaan kartellikokousten pitämisen, osallistuvien yritysten henkilöllisyyden ja yhteydenpitolajit ilman, että nimen sisältävä viittaus asiakkaisiin taikka kussakin kokouksessa erityisesti kyseessä olevien tuotteiden kuvaukseen olisi välttämätön. Vaikka I- ja II-ryhmän tietojen katsottaisiinkin kuuluvan tämän käsitteen soveltamisalaan, ne eivät missään tapauksessa menettäisi luottamuksellista luonnettaan, koska ne täyttäisivät edellä 35 kohdassa mainitut keskeiset kriteerit. Autonlasipäätöksen yhtäältä 207 ja toisaalta 394 perustelukappaleessa suoritettu erilainen kohtelu vahvistaa tämän lähestymistavan olevan perusteltu ja osoittaa myös, että on mahdotonta arvioida, koskeeko tämän käsitteen soveltaminen kaikkia vai vain osaa I- ja II-ryhmän tiedoista. Tältä osin on siis kantajan mukaan todettava perustelujen olevan puutteelliset.
Kantajan mukaan kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja on myös soveltanut huonosti salassapitoon liittyviä kriteerejä sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevaan ilmoitukseen sisältyvien tietojen osalta; sen luottamukselliseen luonteeseen ei vaikuta komission toimintaa hallitseva avoimuusperiaate eivätkä väitetysti vahinkoa kärsineiden henkilöiden edut.
Lopuksi kantaja väittää, että luottamukselliset tiedot voidaan julkaista vain, kun se on välttämätöntä julkisen edun taikka kilpailusääntöjen rikkomisesta vahinkoa kärsineiden osapuolten etujen kannalta. Nyt käsiteltävässä asiassa riidanalaisten luottamuksellisten tietojen julkaiseminen ei kuitenkaan ole välttämätöntä tällaisen etujen kannalta. Nämä tiedot eivät koske kilpailusääntöjen rikkomista merkitsevää toimintaa sellaisenaan, kuten osoittaa se, että kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja on hyväksynyt kantajan pyynnön tiettyjen seikkojen osalta. Lisäksi yleisö voi jo julkaistun ei-luottamuksellisen version perusteella saada tietoja komission toiminnan taustalla olevista syistä ja väitetysti vahinkoa kärsineet osapuolet voivat vedota oikeuksiinsa toimivaltaisissa tuomioistuimissa.
Tältä osin on muistutettava, että asetuksen N:o 1/2003 30 artiklan 1 kohdan nojalla komissio julkaisee päätökset, joissa todetaan kilpailusääntöjen rikkominen ja määrätään sakoista tai uhkasakoista. Saman säännöksen 2 kohdan mukaan julkaistaessa mainitaan osapuolten nimet ja päätöksen pääasiallinen sisältö mukaan lukien määrätyt seuraamukset. Siinä on otettava huomioon yritysten oikeutetut edut sen suhteen, ettei niiden liikesalaisuuksia paljasteta.
Asetuksen N:o 1/2003 28 artiklassa säädetään, että saman asetuksen 17–22 artiklaa sovellettaessa saatuja tietoja voidaan käyttää ainoastaan siihen tarkoitukseen, jota varten ne on koottu ja että toimivaltaisten viranomaisten valvonnassa työskentelevät henkilöt eivät saa ilmaista salassa pidettäviä tietoja.
Päätöksen N:o 2011/695 8 artiklan 2 kohdasta ilmenee, että kuulemismenettelystä vastaavalla neuvonantajalla on oikeus katsoa, että tieto voidaan julkistaa, koska se ei ole salassa pidettävä tai muu luottamuksellinen tieto tai koska ylivoimainen etu edellyttää tiedon julkistamista.
Salassapitovelvollisuus kattaa liikesalaisuuksien lisäksi tiedot, joista ainoastaan rajoitettu henkilömäärä on tietoinen ja joiden paljastaminen on omiaan aiheuttamaan vakavaa vahinkoa sille henkilölle, joka on antanut kyseiset tiedot, tai kolmansille. Lopuksi on välttämätöntä, että ne edut, joita kyseessä olevien tietojen paljastaminen voi loukata, ovat objektiivisesti arvioiden suojan arvoisia. Tiedon luottamuksellisuuden arviointi edellyttää näin ollen niiden oikeutettujen intressien, jotka ovat paljastamista vastaan, ja sen yleisen edun vertaamista, jonka mukaan unionin toimielinten toiminnassa on noudatettava avoimuusperiaatetta mahdollisimman laajalti (ks. vastaavasti tuomio 30.5.2006, Bank Austria Creditanstalt v. komissio, T-198/03, Kok.,
EU:T:2006:136
, 29 ja 71 kohta).
Tosin edellä 45 kohdassa mainitun tuomion Bank Austria Creditanstalt v. komissio (
EU:T:2006:136
) 75 kohdassa ja 12.10.2007 annetun tuomion Pergan Hilfsstoffe für industrielle Prozesse v. komissio (T-474/04, Kok.,
EU:T:2007:306
) 64 kohdassa todetaan, että siltä osin kuin tiettyjen tietojen luottamuksellisuutta suojataan Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi 30.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1049/2001 (
EYVL L 145, s. 43
) 4 artiklassa säädetyllä poikkeuksella oikeudesta tutustua asiakirjoihin, tällainen suoja on merkityksellinen arvioitaessa sitä, onko komissio noudattanut asetuksen N:o 1/2003 28 artiklan 2 kohdassa säädettyä kieltoa luovuttaa tietoja, jotka ovat luonteeltaan salassa pidettäviä.
Näiden tuomioiden julistamisen jälkeen unionin tuomioistuin on kuitenkin tulkinnut asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklaa siten, että toimielimet voivat käyttää tältä osin perusteluina yleisiä olettamia, joita sovelletaan tiettyihin asiakirjojen luokkiin, koska samankaltaiset yleisluonteiset toteamukset saattavat olla sovellettavissa luonteeltaan samanlaisia asiakirjoja koskeviin tiedonsaantipyyntöihin. Tätä tulkintaa on sovellettava, kun säännöstössä, jossa kyseistä menettelyä säännellään, säädetään myös tällaisen menettelyn yhteydessä saatujen tai vahvistettujen tietojen käsittelyä koskevia tiukkoja sääntöjä (ks. vastaavasti tuomio 28.6.2012, komissio v. Éditions Odile Jacob, C‑404/10 P, Kok.,
EU:C:2012:393
, 108, 116 ja 118 kohta). Juuri näin on kuitenkin asetuksen N:o 1/2003 27 artiklan 2 kohdan ja 28 artiklan ja [SEUT 101 ja SEUT 102] artiklan mukaisten komission menettelyjen kulusta 7.4.2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 773/2004 (
EUVL L 123, s. 18
) 6, 8, 15 ja 16 artiklan osalta; niissä säännellään rajoittavasti EY 81 artiklan soveltamismenettelyyn liittyvään asiakirja-aineistoon sisältyvien asiakirjojen käyttöä. Tässä asiayhteydessä asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan huomioon ottaminen siten, että komissiota kielletään julkaisemasta mitään tietoja sillä perusteella, että tällä toimielimellä on oikeus viimeksi mainitun säännöksen nojalla evätä tutustuminen asiakirjoihin, jotka sisältävät nämä tiedot, vetoamalla yleiseen olettamaan, vie asetuksen N:o 1/2003 30 artiklalta sen tarkoituksen. Yhtäältä tällaisen lähestymistavan vaikutuksena olisi se, että komissiolta poistettaisiin mahdollisuus julkaista edes päätöksensä olennainen osa, koska siitä ilmenee väistämättä tutkintaan liittyvän asiakirja-aineiston seikkoja. Toisaalta siitä olisi myös todistustaakan kääntymisen käytännön seuraus; todistustaakka kuuluu luottamuksellisen käsittelyn alalla tällaista käsittelyä pyytävälle yritykselle, ja tällöin riittäisi, että viimeksi mainittu vetoaa siihen yleiseen olettamaan, että toimielimet voivat vedota edellä kuvailtuihin olosuhteisiin, ja se voi velvoittaa komission osoittamaan, että riidanalainen tieto voidaan sisällyttää sen päätöksen julkaistuun versioon. Näin ollen se, että kun komissiolle esitetään pyyntö saada tutustua kaikkiin asiakirjoihin, jotka mainitaan kokonaisuutena ja jotka kuuluvat tutkinnan asiakirja-aineistoon, komissio voi vedota yleiseen olettamaan, joka koskee jonkin asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklassa luetellun edun suojaa (ks. vastaavasti em. tuomio komissio v. EnBW,
EU:C:2014:112
, 65–69 kohta), ei mitenkään ennakoi sen julkaisemisen laajuutta, johon kyseinen toimielin voi ryhtyä asetuksen N:o 1/2003 30 artiklan puitteissa.
Nyt käsiteltävässä asiassa kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja on muistuttanut, että I-ryhmän tiedot koskevat asiakkaiden nimiä, tuotteiden nimiä ja tuotekuvauksia sekä kaikkia muita tietoja, joiden perusteella asiakas voidaan tunnistaa (riidanalaisen päätöksen 21 perustelukappale).
Ensinnäkin nämä tiedot ovat kuitenkin luonteensa puolesta kolmansien tiedossa. Autonlasipäätös ei myöskään sisällä asiakas- tai jakelijaluetteloa, vaan siinä viitataan nimellä asiakkaisiin kilpailusääntöjen rikkomisen kuvailun yhteydessä. Autonlasivalmistajan asiakkaan henkilöllisyys menettää siten luottamuksellisen luonteensa asennetun lasin valmistajaa koskevan viitteen vuoksi (riidanalaisen päätöksen 22–24 perustelukappale).
Koska toiseksi kyseessä olevat tiedot koskevat 3.9.2002 edeltäneitä seikkoja, niitä ei voida enää luokitella luottamuksellisiksi, jos ei osoiteta, että historiallisesta luonteestaan huolimatta ne sisältävät edelleen seikkoja, jotka ovat keskeisiä kantajan kaupallisen aseman kannalta. Autonlasimarkkinoiden yleinen kuvaus pitkäaikaisine sopimuksineen tai väite, joka koskee mahdollisuutta ekstrapoloida historialliset hintatiedot, eivät voi kuitenkaan tehdä tyhjiksi ajan kulumisesta aiheutuneita vaikutuksia nyt käsiteltävässä asiassa (riidanalaisen päätöksen 25–28 perustelukappale).
Kolmanneksi kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja on korostanut vahinkoa kärsineiden henkilöiden intressiä vedota oikeuksiinsa rikkomiseen osallistuneita vastaan ja muistuttanut tässä yhteydessä, että I-ryhmän tiedot kuuluvat mainitun kilpailusääntöjen rikkomisen muodostaviin seikkoihin (riidanalaisen päätöksen 29 perustelukappaleen viimeinen virke–31 perustelukappale).
Kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja on II-ryhmän tietojen osalta muistuttanut niiden koskevan toimitettujen osien määriä, kiintiöiden jakamista kuhunkin autonvalmistajaan nähden, hintasopimuksia, niiden laskemista ja niiden muunnelmia sekä asiakkaiden jakamista kartellin jäsenten välillä koskevia lukuja ja prosenttiosuuksia (riidanalaisen päätöksen 21 perustelukappale).
Tältä osin riidanalaisen päätöksen 22–31 perustelukappaleen mukaan edellä 49–51 kohdassa kuvaillut I-ryhmän tiedoille ominaiset seikat ovat ominaisia myös II-ryhmän tiedoille.
Tästä seuraa riidanalaisen päätöksen 32 perustelukappaleen mukaan, että kun otetaan huomioon I- ja II-ryhmän tietojen yleiset ominaispiirteet, niitä ei voida luokitella salassa pidettäviksi eikä luottamuksellisiksi. Näissä olosuhteissa tietoa voidaan käsitellä luottamuksellisesti vain, jos on olemassa erityisiä seikkoja, jotka osoittavat, että edellä 45 kohdassa mainitut edellytykset täyttyvät. Kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja on tällaisten seikkojen olemassaoloa tutkittuaan tehnyt edellä 25 ja 26 kohdassa esitetyt päätelmät.
Toisin kuin kantaja väittää, nämä arvioinnit eivät ole virheellisiä.
I-ryhmän tietojen osalta ei voida hyväksyä sitä, että kantajan asiakkaiden henkilöllisyys on rajoitetun henkilömäärän tiedossa oleva tieto. Koska kantaja on ensinnäkin itse ilmoittanut kilpailijoilleen asiakasluettelonsa salaisten järjestelyjen yhteydessä, kyseessä oleva julkaiseminen tarjoaa yksinkertaisesti sen asiakkaille mahdollisuuden saada tietoja kantajan muista asiakkaista. Kuten kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja huomauttaa, autonlasimarkkinoilla vallitsevien käytäntöjen mukaan ajoneuvoon asennettu lasi sisältää näkyvän maininnan sen kaupallisesta alkuperästä, joten on mahdollista tehdä mielleyhtymä tietyn mallin ja lasin toimittajan välillä. Tältä osin kantajan istunnossa esittämä väite, jonka mukaan kyseessä oleva maininta ei anna tietoa tietyn automallin kaikkien toimittajien henkilöllisyydestä, on vailla merkitystä. Tieto, jonka julkistamista kantaja vastustaa, koskee erityisesti sitä, että kantaja on toimittanut tiettyjen automerkkien tai ‑mallien lasit. Se ei koske kysymystä siitä, ovatko myös muut autonlasivalmistajat toimittaneet autonlaseja samoille merkeille tai malleille.
Lisäksi on kyseenalaista, onko se, että laaditaan luettelo malleista, joille kantaja on toimittanut lasit tietyn ajanjakson ajan, ristiriidassa sellaisten suurempien käytännön esteiden kanssa, jotka liittyvät liikenteessä olevien automallien suureen määrään. Vaikka myönnettäisiinkin tällaisten esteiden olemassa olo, niitä ei saada liioitella, koska autonvalmistajien erikoisalalla on jo asiantuntemusta, jonka perusteella se voi tehdä tarkat yleiset päätelmät asennetun lasin merkinnöistä. Autonlasipäätöksen 77–86 ja erityisesti sen 77, 78 ja 85 perustelukappaleesta ilmenee, että autonlasimarkkinoille on ominaista tietty sellainen avoimuusaste näiden lasien toimittajien henkilöllisyydestä, että tätä tietoa ei voida luokitella luottamukselliseksi.
Lisäksi kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan toteamus siitä, että kyseessä olevat tiedot ovat historiallisia, pitää myös paikkansa. Erityisesti salassa pidettäviä tai luottamuksellisia eivät ole tiedot, jotka ovat sellaisia olleet, mutta jotka ovat viisi vuotta tai sitä vanhempia ja joita tämän vuoksi on pidettävä historiallisina, ellei se, jonka etua asia koskee, poikkeuksellisesti osoita, että nämä tiedot ovat niiden vanhuudesta huolimatta yhä tämän taikka kolmannen osapuolen kaupalliseen asemaan liittyviä olennaisia seikkoja (ks. vastaavasti määräys 8.5.2012, Spira v. komissio, T-108/07,
EU:T:2012:226
, 65 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Koska I-ryhmän tiedot ovat peräisin yli viisi vuotta riidanalaisen päätöksen julkaisemista edeltäneeltä ajalta, ne ovat näin ollen todellakin luonteeltaan historiallisia, ellei kantaja osoita, että niiden luottamuksellinen käsittely on välttämätöntä sen nykyisen kaupallisen aseman vuoksi edellä 56 ja 57 kohdassa esitettyihin arvioihin nähden.
Kuten kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja on analysoinut, komissiolla on oikeus salassa pidettäviä tietoja kunnioittaen ottaa huomioon rikkomisesta vahinkoa kärsineiden henkilöiden edut helpottamalla näiden toimia, joilla pyritään näille aiheutuneiden vahinkojen korvaamiseen, mikä on osa kilpailupolitiikkaa. Se voi siten julkaista sellaisen version, joka on kattavampi kuin se, joka asetuksen N:o 1/2003 30 artiklassa vähintään vaaditaan (ks. vastaavasti edellä 45 kohdassa mainittu tuomio Bank Austria Creditanstalt v. komissio,
EU:T:2006:136
, 78 ja 79 kohta).
II-ryhmän tiedoista on todettava, että kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan arviointi siitä, että ne ovat luonteeltaan sellaisia, että ne ovat kolmansien tiedossa, on oikea. Pitää paikkansa, että tiedot kunkin asiakkaan kanssa sovituista hinnoista, toimitettujen osien määristä sekä kauppapolitiikkaan liittyvistä yksityiskohdista, sellaisena kuin tämä politiikka konkretisoituu myyntisopimuksissa, kuuluvat periaatteessa liikesalaisuuksiin. Nyt käsiteltävässä asiassa kantaja on kuitenkin ilmoittanut nämä seikat juuri niille henkilöille ja yksiköille, joilta ne pitäisi pitää salassa. Näitä ovat henkilöt ja yksiköt, jotka kantajan kilpailijoina ovat mitä suurimmassa määrin asemassa, jossa ne voivat käyttää kyseessä olevia salaisuuksia aiheuttaakseen tälle vahinkoa ottamalla ne huomioon kauppapolitiikassaan. Kuten komissio toteaa, kantaja on vapaaehtoisesti luopunut näiden tietojen salassa pitämisestä ilmoittamalla ne suoraan kilpailijoilleen vastikkeena lainvastaisesta sopimuksesta näiden tulevasta menettelystä. Tämän sopimuksen tarkoituksena on poistaa kilpailuympäristölle ominainen epävarmuus, joka johtuu juuri tämäntyyppisten tietojen salaisesta luonteesta erityisesti kilpailijoihin nähden. Näin ollen kantaja ei voi perustellusti väittää, että kyseessä olevien seikkojen julkaiseminen autonlasipäätöksessä olisi johtanut niistä tietoisten henkilöiden piirin perusteettomaan laajentumiseen, koska se on itse jakanut ne suoraan pääasiallisten kilpailijoidensa kanssa. Tässä asiayhteydessä riski siitä, että kyseessä oleva tiedot päätyvät kantajan kilpailijoiden käsiin on jäänyt kohdetta vaille viimeksi mainitun oman toiminnan vuoksi. Koska suurella yleisöllä itsessään ei ole välineitä vahingoittaa kantajan kaupallisia etuja, se, että kyseessä olevat tiedot ovat julkisesti saatavilla, on oikeudellisesti merkityksetöntä.
Kuten lisäksi kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja on huomauttanut riidanalaisen päätöksen 30 ja 31 perustelukappaleessa, riidanalaiset tiedot eivät ole olleet vain kilpailijoiden välisen yhteydenpidon kohteena, vaan ne ovat niiden välisen yhteydenpidon tulos, esimerkiksi ne muodostavat hintana tai sovittuna kiintiöjakona itse kilpailusääntöjen rikkomisen ytimen. Erityisesti on niin, että kyseessä olevat tiedot ovat tulos tilanteesta, jossa poistettiin SEUT 101 artiklassa vaadittu salaisuus kilpailijoihin nähden, ja ne ovat siis olleet olemassa, koska tätä salaisuutta ei ollut. Näin ollen näiden tietojen arvo kantajalle on juuri siinä, että ne ovat tulos sopimuksesta, jolla poistetaan perussopimuksessa käyttöön otetulle kilpailujärjestelmälle ominainen epävarmuus. Kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja ei siis ole tehnyt oikeudellista virhettä korostaessaan näiden tietojen luonnetta siten, että ne muodostavat rikkomisen ytimen, sulkeakseen pois sen, että vain rajoitettu joukko yksilöitä tuntee ne.
Marrakechissa 15.4.1994 allekirjoitetun Maailman kauppajärjestön perustamissopimuksen liitteessä 1 C olevan teollis- ja tekijänoikeuksien kauppaan liittyvistä näkökohdista tehdyn sopimuksen, joka hyväksyttiin Uruguayn kierroksen monenvälisissä kauppaneuvotteluissa (1986–1994) laadittujen sopimusten tekemisestä Euroopan yhteisön puolesta yhteisön toimivaltaan kuuluvissa asioissa 22.12.1994 tehdyllä neuvoston päätöksellä 94/800/EY (
EYVL L 336, s. 1
), 39 artikla heijastelee myös tätä salassapitovelvollisuuden rajaamista. Tämän määräyksen perusteella Maailman kauppajärjestön jäsenillä on velvollisuus suojella siihen liittyvien yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti ”julkistamatonta tietoa” edellyttäen, että
—
sellainen tieto on salaista siinä merkityksessä, että se ei ole kokonaisuudessaan tai osiensa tarkan muodon ja kokoonpanon osalta yleisesti tunnettu sellaisten henkilöiden keskuudessa, jotka normaalisti käsittelevät kyseisen kaltaista tietoa
—
sellaisella tiedolla on kaupallista arvoa, koska se on salaista
—
henkilö, jolla on laillisesti sellainen tieto hallussaan, on ryhtynyt riittäviksi katsottaviin toimenpiteisiin pitääkseen tiedon salassa.
Vaikka pitääkin paikkansa, että tämä määräys koskee henkistä omaisuutta, se kuvaa kuitenkin ajatusta siitä, että luottamuksellisuutta on arvioitava suhteessa niihin, jotka normaalisti käsittelevät kyseisen kaltaista tietoa.
Ilmoittaessaan nämä tiedot kilpailijoilleen kantaja paljasti ne juuri henkilöille, jotka ovat vastuussa vastaavien tietojen käsittelystä yrityksessä, jonka palvelukseen he kuuluvat. Lisäksi kantaja ei määritelmällisesti ole mitenkään ponnistellut säilyttääkseen nämä tiedot salaisina niihin henkilöihin ja yksiköihin nähden, joiden suhteen niiden pitäisi mitä suurimmassa määrin olla luottamuksellisia (ks. edellä 60 ja 61 kohta).
Edellä olevan analyysin perusteella ei voida hyväksyä sitä, että kyseessä olevat tiedot ovat vain edellä 45 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitetun rajoitetun henkilömäärän tiedossa. Kantajan väitteet, joiden mukaan ensinnäkin kyseessä olevat tiedot ovat vain rajoitetun henkilömäärän tiedossa ja toiseksi kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan käyttämä kriteeri, joka koski sitä nämä tiedot kuuluivat rikkomisen muodostaviin tosiseikkoihin, eivät ole merkityksellisiä ja ne on siten hylättävä.
On hylättävä myös kantajan väite siitä, että paljastetut hinnat voivat olla ekstrapolaation kohde tämänhetkisten hintojen tason määrittämiseksi. Sen lisäksi, että tämä jokseenkin epäuskottava väite ei ole perusteltu ottaen huomioon näiden hintojen historiallisen luonteen (ks. edellä 58 kohta), on todettava, että kuten riidanalaisen päätöksen 28 perustelukappaleessa todetaan, ne on määritetty salaisen järjestelyn yhteydessä pääasiallisten autonlasivalmistajien kesken. Näin ollen kantajan väitettä ei voida hyväksyä, koska puuttuu erityinen selitys niistä eduista, joita tämäntyyppisellä tiedolla voisi olla sen pyrkimyksen yhteydessä, että niistä pääteltäisiin tämänhetkinen hintataso.
Kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan lähestymistapa niihin tietoihin, joiden luottamuksellisen käsittelyn tämä on evännyt, on yhteensoveltuva sen päätelmän kanssa, jonka hän on tehnyt tiedoista, jotka hän on katsonut suojeltaviksi.
Erityisesti riidanalaisen päätöksen 37 perustelukappaleesta ilmenee, että I-ryhmän tietojen osalta kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja on suostunut peittämään viittauksen autonvalmistajaan ja kahteen tietynmerkkiseen automalliin suojatakseen tietoa, jonka mukaan nämä mallit ”muodostivat kannattamattomat markkinat [kantajalle]” ja että viimeksi mainittu ”oli ilmeisesti tyytyväinen päästessään niistä eroon”. Koska tämä arviointi, joka kuuluu komissiolle ja joka ei näytä olevan muiden kuin kantajan tiedossa, on jo julkaistu autonlasipäätöksen väliaikaisessa versiossa, eikä sen peittämisellä enää siis ole kohdetta, kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja on suostunut peittämään viittaukset saman päätöksen 394 perustelukappaleessa mainittuihin valmistajaan, merkkiin ja malleihin. Tämän peittämisen tehokkaan vaikutuksen säilyttämiseksi kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja on myös suostunut peittämään samat tiedot, jotka ilmenevät autonlasipäätöksen 383, 393, 396 ja 397 perustelukappaleesta. Kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja on samoista syistä suostunut peittämään autonvalmistajien nimet ja automallit autonlasipäätöksen 367 ja 395 perustelukappaleesta, jotka sisältävät komission arviointeja, jotka koskevat tiettyjen lasien teknisiä vaikeuksia, siitä syystä, että nämä eivät olleet suosittuja valmistajien keskuudessa ja että tietyt sovelletut hinnat johtivat tappioihin.
II-ryhmän tietojen osalta kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja on hyväksynyt riidanalaisen päätöksen 35 ja 36 perustelukappaleessa, että autonlasipäätöksen 104, 134, 198, 208, 323 ja 344 perustelukappaleessa sekä alaviitteessä nro 294 mainitut hintojen erikoisalennukset peitetään siitä syystä, että samansuuruisia alennuksia myönnetään yhä tänäkin päivänä. Näin ollen kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan kanta on yhteensoveltuva sen poikkeuksen kanssa, jonka mukaan lähtökohtaisesti historiallisia tietoja voidaan pitää luottamuksellisina, jos ne muodostavat edelleen olennaisia tekijöitä luottamuksellista käsittelyä pyytävän taikka kolmannen, jota asia koskee, kaupallisessa asemassa (ks. edellä 58 kohta).
Näin ollen kantaja ei voi näiden arviointien perusteella esittää tehokasta väitettä horjuttaakseen kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan päätelmiä, jotka koskevat I- ja II-ryhmän tietojen luottamuksellisuutta.
Edellä esitetyn analyysin perusteella kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja on perustellusti viitannut II-ryhmän tietojen osalta komission mahdollisuuteen ottaa huomioon rikkomisesta vahinkoa kärsineiden henkilöiden etu helpottamalla näiden toimia, joiden tarkoituksena on saada näille aiheutuneet vahingot korvatuiksi (ks. edellä 59 kohta).
Niitä kantajan väitteitä, joiden mukaan riidanalainen päätös on ristiriidassa sen vakiintuneen käytännön kanssa, jota komissio on noudattanut samanlaisten tietojen luottamuksellisen käsittelyn suhteen menneisyydessä, ja vaarantaa niiden säännösten tehokkaan vaikutuksen, jotka koskevat yleisön oikeutta saada tutustua toimielinten asiakirjoihin, tutkitaan kolmannen, neljännen ja kuudennen kanneperusteen arvioinnin yhteydessä (ks. jäljempänä 77, 78 ja 89 kohta).
Koska nyt käsiteltävä asia ei koske tietoja, jotka on toimitettu sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun komission tiedonannon (
EYVL 2002, C 45, s. 3
) yhteydessä, kantajan väite siitä, että kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja on soveltanut väärin salassapitoon liittyviä arviointiperusteita sakoista vapauttamista koskevaan selvitykseen sisältyvien tietojen osalta, on tehoton, vaikka kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja onkin lyhyesti viitannut sakoista vapauttamista ja sakkojen lieventämistä koskevaan ohjelmaan yleisin ilmaisuin riidanalaisen päätöksen 29 perustelukappaleessa.
Näissä olosuhteissa on hylättävä kantajan väitteet siltä osin kuin ne koskevat tämäntyyppisiä tietoja, ja siten toinen kanneperuste on hylättävä.
Kolmas ja neljäs kanneperuste, jotka koskevat yhdenvertaisen kohtelun ja luottamuksensuojan periaatteiden loukkaamista
Kantaja väittää, että kun komissio on muuttanut luottamuksellisten tietojen julkaisua koskevaa politiikkaansa aikaisemmin samanlaisissa tapauksissa noudatettuun menettelyyn nähden, se on loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta. Mitään lainsäädännöllistä tai sääntelyllistä muutosta, jolla perusteltaisiin tämä uusi lähestymistapa, ei ole tapahtunut.
Lisäksi komission vakiintunut käytäntö, joka muodostuu I- ja II-ryhmään kuuluvien kaltaisten luottamuksellisten tietojen suojaamisesta, on synnyttänyt kantajan perustellun luottamuksen. Siten kantaja voi perustellusti vedota hyödykseen luottamuksensuojan periaatteeseen sen osalta, ettei näitä tietoja, jotka kuuluvat asetuksen N:o 1/2003 mukaisesti liikesalaisuuden piiriin, paljasteta.
Tästä on huomattava, että kuten edellä 59 kohdassa on todettu, komissiolla on oikeus unionin kilpailuoikeuden täytäntöönpanoa koskevan toimivaltansa puitteissa julkaista edellä 42–47 kohdassa esiin tuotuja salassapitovelvollisuutta koskevia sääntöjä noudattaen päätöksistään täydellisempi versio kuin asetuksen N:o 1/2003 30 artiklassa vähintään vaaditaan. Kuten sakkojen yleistä tasoa koskevassa tapauksessa (ks. vastaavasti tuomio 7.6.1983, Musique Diffusion française ym. v. komissio, 100/80–103/80, Kok.,
EU:C:1983:158
, 109 kohta), komissiolla on siten oikeus mukauttaa päätöstensä julkaisemista koskevaa lähestymistapaa kilpailualaa koskevan politiikkansa tarpeisiin. SEUT 101 artiklan 1 kohdassa ja SEUT 102 artiklassa komissiolle myönnettyyn valvontatehtävään kuuluu yksittäisten kilpailusääntöjen rikkomisten tutkiminen ja seuraamusten määrääminen niistä, mutta siihen kuuluu myös velvollisuus harjoittaa sellaista yleistä politiikkaa, jolla pyritään kilpailuasioiden osalta noudattamaan perussopimuksessa vahvistettuja periaatteita ja ohjaamaan yritysten käyttäytymistä näiden periaatteiden mukaisesti (tuomio 28.6.2005, Dansk Rørindustri ym. v. komissio, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ja C‑213/02 P, Kok.,
EU:C:2005:408
, 170 kohta). Näin ollen vaikka oletettaisiinkin, että riidanalaisessa päätöksessä on muutettu komission lähestymistapaa autonlasipäätöksen julkaistun version yksityiskohtien tasolla aikaisempiin päätöksiin nähden, tämä seikka ei yksinään vaikuta riidanalaisen päätöksen lainmukaisuuteen, kun otetaan huomioon toisen kanneperusteen yhteydessä suoritettu analyysi.
Lisäksi on niin, kuten toisen kanneperusteen puitteissa esitetyistä arvioinneista ilmenee, että I- ja II-ryhmään kuuluvat tiedot eivät ole salassa pidettäviä. Näin ollen siltä osin kuin kantaja vetoaa näiden tietojen luottamukselliseen luonteeseen perustuvaan luottamuksensuojan periaatteeseen, sen väite perustuu virheelliseen olettamaan. Jos kantajan väite on ymmärrettävä siten, että sillä vedotaan luottamuksensuojan periaatteeseen kyseisten tietojen luottamuksellisesta luonteesta riippumatta, on todettava, että kun otetaan huomioon komission toimivalta mukauttaa lähestymistapansa sen kilpailupolitiikan tarpeisiin, joka sen tehtävänä on panna täytäntöön unionissa, koska hallinnollisen menettelyn kohteena olevilla yrityksillä, joiden osalta voidaan tehdä asetuksen N:o 1/2003 30 artiklan perusteella julkaistava päätös, ei voi olla tällaista luottamusta, joka koskee ei-luottamuksellisten paljastettavien seikkojen yksityiskohtien tasoa (ks. analogisesti edellä 77 kohdassa mainittu tuomio Dansk Rørindustrie ym. v. komissio,
EU:C:2005:408
, 171–173 kohta ja tuomio 18.5.2006, Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients v. komissio, C‑397/03 P, Kok.,
EU:C:2006:328
, 22 kohta).
Näin ollen kolmas ja neljäs kanneperuste on hylättävä.
Viides kanneperuste, joka koskee yksilöiden henkilösuojaa sääntelevien periaatteiden loukkaamista
Kantaja väittää, että kun otetaan huomioon kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan arviointi, joka koskee I-ryhmän tietoja, riidanalaisen päätöksen kohteena on sellaisten seikkojen julkaiseminen, joiden perusteella on mahdollista tunnistaa kantajan tietyt työntekijät siitä syystä, että näiden hoitamat tehtävät mainitaan ja sen asiakkaisiin viitataan nimellä. Lisäksi autonlasipäätöksen julkaiseminen riidanalaisen päätöksen täytäntöön panemisesta johtuvassa versiossaan voi myös johtaa virheellisiin yksilöinteihin, jotka koskevat luottamuksellisia yhteyksiä, joiden on vallittava kantajan henkilöstön ja tämän asiakkaiden välillä. Komissio ei kuitenkaan osoita, miltä osin niiden henkilöiden, joille väitetään aiheutuneen vahinkoa rikkomisesta, mahdollisuus nostaa yksityisiä kanteita kantajaa vastaan vaarantuisi, siltä osin kuin komissio olisi estynyt julkaisemasta asiakkaiden nimiä siitä syystä, että tämä julkaiseminen voisi helpottaa rikkomiseen osallistuneen kantajan henkilöstön jäsenten epäsuoraa yksilöimistä.
Tältä osin on heti aluksi hylättävä komission väite siitä, ettei kantajalla ole valtuutta esittää väitteitä, jotka perustuvat sen työntekijöiden intresseihin. Päätöksen N:o 2011/695 8 artiklassa ei määrätä tällaisesta rajoituksesta hallinnollisen menettelyn osalta, joten kantajalla on oikeus riitauttaa kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan arviointien lainmukaisuus tältä osin.
Muilta osin on todettava, että kun komissio julkaisee päätöksen, joka on osoitettu salaiseen järjestelyyn sen kilpailijoiden kanssa osallistuneelle yritykselle, kyseessä olevan yrityksen asiakkaat päättelevät tästä välttämättä, että sen tietyt työntekijät ovat tehneet kiellettyjä yhteydenpitoja ja/tai sopimuksia. Samat asiakkaat olettavat yhtä väistämättä, että kyseessä olevat työntekijät on niitä, jotka ovat vastuussa kaupallisista suhteista näihin asiakkaisiin. Asiakkaat tekevät näitä päätelmiä, vaikka komissio julkaisisikin päätöksestään äärimmäisen yhteenvedonomaisen version, joka sisältää vain niiden, joille se on osoitettu, nimet, viittauksen kyseessä oleviin tuotteisiin ja yleisen kuvauksen kilpailusääntöjen rikkomisesta. Näin ollen kantaja ei voi vaatia, että viittaukset sen asiakkaisiin olisi jätetty pois autonlasipäätöksen julkaistusta versiosta sillä perusteella, että mainitut asiakkaat voisivat päätellä siitä niiden luonnollisten henkilöiden nimet, jotka ovat osallistuneet kilpailunvastaisiin sopimuksiin.
Lisäksi kantaja vetoaa virheellisesti autonlasipäätöksen julkaisemisesta riidanalaisen päätöksen täytäntöön panemisesta johtuvassa muodossaan mahdollisesti johtuvaan sen asiakkaiden luottamuspulaan tiettyihin sen henkilöstön jäseniin nähden. Ensinnäkin siltä osin kuin tällainen luottamuspula syntyy, se on tulosta kantajan kilpailunvastaisesta toiminnasta, joka tavoitteensa vuoksi voi vahingoittaa sen asiakkaiden taloudellisia etuja. Toiseksi kantajan asiakkaat olettavat väistämättä, että niiden tileistä vastuussa olevat henkilöt ovat osallistuneet salaisiin järjestelyihin, riippumatta siitä, julkaiseeko komissio kyseessä olevien asiakkaiden nimet vai ei. Näin ollen, kuten kantaja itse korostaa, koska sen asiakkaiden tiedossa on tiettyjä yksityiskohtia sen sisäisestä organisaatiosta, erityisesti niiden henkilöiden nimet, jotka ovat vastuussa kyseisistä asiakkaista, näillä asiakkailla on epäilyksiä tiettyihin vastuuhenkilöihin nähden, riippumatta siitä, mikä on riidanalaisen päätöksen julkaisemisen laajuus. Kolmanneksi siltä osin kuin kantaja ilmaisee huolensa virheellisistä yksilöinneistä, riittää, kun todetaan, ettei sen asiakkaiden nimien pois jättäminen vähennä tällaisten virheiden mahdollisuutta. Erityisesti viittaus asiakkaiden nimiin yhteydenottokuvauksen puitteissa kilpailijoiden välillä selventää sitä seikkaa, että kyseessä oleva yhteydenotto on koskenut yhtä tai useampaa tiettyä asiakasta. Siitä, että puuttuu kokonaan viittaus asiakkaan/asiakkaiden nimeen tai kyseessä olevaan/oleviin malliin/malleihin, on vaikutuksena se, että kaikki kantajan asiakkaat epäilisivät, että näistä vastaava henkilö on osallistunut kyseiseen sopimukseen. Tässä yhteydessä nimen sisältävä viittaus kyseessä olevaan/oleviin asiakkaaseen/asiakkaisiin jopa lieventää sitä epävarmuutta ja niitä epäilyjä, jotka johtuisivat kaikkien nimien poistamisesta autonlasipäätöksen julkaistusta versiosta.
Tässä asiayhteydessä kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja on perustellusti todennut riidanalaisen päätöksen 46 perustelukappaleessa, että ainoastaan tiedot, jotka johtavat yksilön tunnistamiseen riittävän täsmällisesti, on poistettava. Riidanalaisen päätöksen 47 perustelukappaleesta ilmenee, että kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan mukaan tämä pätee suoriin viittauksiin nimiin, asemaan yrityksessä ja tarpeen vaatiessa henkilön puhelinnumeroon niiden asiakkaiden nimien kanssa, joista kyseessä oleva henkilö vastaa. Tällaisessa tapauksessa kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja on hyväksynyt sen, että nimi ja kyseinen asema yrityksessä on peitetty ja että jos asema yrityksessä on jo julkaistu autonlasipäätöksen ei-luottamuksellisessa versiossa, on peitettävä kyseisen asiakkaan nimi.
Kuten kuulemismenettelystä vastaava neuvonantaja on todennut, riidanalaisen päätöksen 48 perustelukappaleessa mainituissa autonlasipäätöksen perustelukappaleissa ja alaviitteissä olevia tietoja ei pidä peittää yksilöiden henkilösuojaan liittyvistä syistä. Näissä tiedoissa viitataan kilpailijoiden välisiin keskusteluihin tietyistä asiakkaista ja malleista mainitsematta kyseessä olevien yksilöiden nimeä tai asemaa yrityksessä. Tässä asiayhteydessä kyseessä olevien asiakkaiden nimien poistaminen ei ole omiaan vähentämään niitä epäilyjä, joita kantajan asiakkailla voi olla kyseessä olevien henkilöiden henkilöllisyydestä.
Viides kanneperuste on siis hylättävä.
Kuudes kanneperuste, joka koskee suhteellisuusperiaatteen loukkaamista ja yleisön oikeutta saada tutustua toimielinten asiakirjoihin sääntelevien periaatteiden loukkaamista
Kantaja väittää, että riidanalainen päätös saa aikaan seurauksia, jotka ylittävät sen, mikä on välttämätöntä niiden henkilöiden etujen suojelemiseksi, jotka haluavat saada sen vastuuseen kansallisissa tuomioistuimissa. Koska riidanalaisten tietojen paljastaminen aiheuttaa merkittävää vahinkoa kantajan ja tiettyjen luonnollisten henkilöiden kaupallisille eduille, se on ristiriidassa niiden säännösten kanssa, jotka sääntelevät yleisön oikeutta saada tutustua tutkinnan asiakirja-aineistoon. Lisäksi kansalliset tuomioistuimet ovat oikea forum käsittelemään riidanalaisten tietojen paljastamiseen liittyviä kysymyksiä.
Tältä osin on muistutettava, että toisen kanneperusteen yhteydessä esiin tuoduista syistä riidanalaiset tiedot eivät ole salassa pidettäviä. Näin ollen komissio voi sisällyttää ne päätöksensä julkiseen versioon, vaikkei olekaan osoitettu, että tällainen sisällyttäminen on aivan välttämätöntä kilpailusääntöjen rikkomisesta vahinkoa kärsineiden henkilöiden oikeussuojan kannalta. Lisäksi ei voida vakavasti kiistää sitä, että kyseessä olevien tietojen julkaiseminen antaa tehokkaamman oikeussuojan henkilöille, joille on aiheutunut vahinkoa niiden, joille autonlasipäätös on osoitettu, toiminnasta. Tämän päätöksen julkaiseminen kuuluu komission toimivaltaan asetuksen N:o 1/2003 30 artiklan nojalla ilman, että siihen vaikuttaa millään tavalla se, että oikeus saada tutustua riidanalaisiin tietoihin voidaan ratkaista kansallisissa tuomioistuimissa käytävien menettelyjen puitteissa.
Lopuksi siitä väitteestä, joka koskee yleisön oikeutta saada tutustua tutkinnan asiakirja-aineistoon säänteleviä säännöksiä, riittää todeta, että nämä säännöt koskevat oikeutta saada tutustua asiakirjoihin, jotka ovat osa tutkinnan asiakirja-aineistoa. Siten edellä 47 kohdassa mainituista syistä niitä ei sovelleta komission tämän tutkinnan päätteeksi tekemän päätöksen julkaisemiseen. Näin ollen tämä väite on hylättävä, kuten kuudes kanneperustekin.
Edellä todetun perusteella riidanalainen päätös on kumottava osittain siltä osin kuin se koskee autonlasipäätöksen 115 perustelukappaletta koskevaa kantajan vaatimusta (ks. edellä 30–34 kohta), ja kanne on hylättävä muilta osin.
Oikeudenkäyntikulut
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 134 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
Koska kantaja on hävinnyt suurelta osin asian ja komissio on vaatinut oikeudenkäyntikulujensa korvaamista, kantaja on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Pilkington Group Ltd:n kuulemismenettelystä vastaavan neuvonantajan tehtävästä ja toimivaltuuksista tietyissä kilpailuasioita koskevissa menettelyissä 13.10.2011 annetun komission puheenjohtajan päätöksen 2011/695/EU 8 artiklan perusteella tekemän luottamuksellista käsittelyä koskevan pyynnön epäämisestä 6.8.2012 tehty komission päätös C(2012) 5718 final (Asia COMP/39.125 – Autonlasi) kumotaan siltä osin kuin se liittyy Pilkington Groupin vaatimukseen, joka koskee [EY] 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltamismenettelystä 12.11.2008 tehdyn päätöksen K(2008) 6815 lopullinen 115 perustelukappaletta.

2)
Kanne hylätään muilta osin.

3)
Pilkington Group velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Papasavvas
Forwood
Bieliūnas
Julistettiin Luxemburgissa 15 päivänä heinäkuuta 2015.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: englanti.