CELEX: 62010FJ0104
Viešoji tarnyba
Socialinė apsauga
Sunki liga
Sąvoka
Hospitalizavimas
Išlaidų apmokėjimas
Tiesioginis išmokų biuro mokėjimas
BĮN nenurodyta didžiausia apgyvendinimo išlaidų suma
Pareiga iš anksto informuoti apdraustąjį apie sąskaitoje nurodytas per dideles išlaidas

Ieškiniu, kurį Tarnautojų teismo kanceliarija gavo 2010 m. spalio 21 d., Mario Alberto de Pretis Cagnodo ir jo sutuoktinė
Serena Trampuz de Pretis Cagnodo prašo panaikinti bendrosios sveikatos draudimo sistemos (toliau – BSDS) Ispros (Italija)
išmokų biuro (toliau – išmokų biuras) sprendimus, nurodytus 2009 m. spalio 1 d. mokėjimo lapelyje Nr. 10, kuriais atsisakoma
100 % kompensuoti ieškovės hospitalizavimo išlaidas, patirtas laikotarpiu nuo 2009 m. vasario 13 d. iki 2009 m. kovo 25 d.,
ir nustatoma, kad ieškovas turi padengti 28 800 EUR sumą už per didelėmis pripažintas apgyvendinimo hospitalizavimo metu išlaidas.

Teisinis pagrindas
Byloje taikytinos redakcijos Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatų (toliau – Pareigūnų tarnybos nuostatai) 72 straipsnyje
nustatyta:
„1.      Pareigūnas, jo sutuoktinis, jei jis pagal kitas teisines nuostatas ar taisykles neturi teisės į to pat pobūdžio ir apimties
paslaugas [išmokas], jo vaikai ir kiti VII priedo 2 straipsnyje apibrėžti išlaikomi asmenys pagal [Sąjungos] institucijų bendru
sutarimu, pasikonsultavus su Tarnybos nuostatų komitetu, priimtas taisykles yra apdraudžiami sveikatos draudimu iki 80 % patirtų
išlaidų. Ši norma padidinama iki 85 % už tokias paslaugas: konsultacijas ir vizitus, chirurgines operacijas, stacionarinį
gydymą, vaistus, rentgenologiją, analizes, laboratorinius tyrimus ir protezus pagal gydytojų receptus, išskyrus dantų protezus.
Ji didinama iki 100 % tuberkuliozės, poliomielito, vėžio, psichikos ligos ir kitų ligų, kurias paskyrimų tarnyba pripažino
panašiai sunkiomis, atveju, taip pat už profilaktinius [diagnostinius] tyrimus bei gimdymą. Tačiau 100 % kompensacija netaikoma,
jei profesinės ligos arba nelaimingo atsitikimo atveju taikomas 73 straipsnis.
<…>
2.      Pareigūnas, kuris [Sąjungos] tarnyboje dirbo, kol jam sukako 63 metai, arba invalidumo pašalpą gaunantis pareigūnas, baigęs
tarnybą, turi teisę gauti 1 dalyje numatytas išmokas. Įmoka apskaičiuojama pagal pensijos ar išmokos dydį.
<…>
2a.      Šie asmenys taip pat turi teisę į 1 dalyje numatytas išmokas, jeigu jie nedirba apmokamo darbo:
i)      buvę pareigūnai, turintys teisę į senatvės pensiją, baigę dirbti [Sąjungos] tarnyboje iki jiems sukako 63 metai,
<…>“
Pagal 2002 m. birželio 25 d. Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 1605/2002 dėl Europos Bendrijų bendrajam biudžetui taikomo
finansinio reglamento (OL L 248, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 4 t., p. 74) 27 straipsnį:
„1.      Biudžeto asignavimai naudojami laikantis gero finansų valdymo principo, tai yra laikantis ekonomiškumo, našumo ir efektyvumo
principų.
2.      Ekonomiškumo principas reikalauja, kad institucijoms jų veiklos vykdymui reikalingi ištekliai būtų prieinami reikiamu laiku,
pakankamo dydžio ir kokybės bei geriausia kaina.
Našumo principas reiškia siekti geriausio panaudotų išteklių ir pasiektų rezultatų santykio.
Efektyvumo principas – tai konkrečių nustatytų tikslų įvykdymas ir planuotų rezultatų pasiekimas.
<…>“
Procedūros reglamento 36 straipsnyje nustatyta:
„Jei ieškinys neatitinka 35 straipsnio 1 dalies a, b ir c punktų, 2 arba 5 dalies reikalavimų, Teismo kancleris nustato protingą
terminą, per kurį ieškovas turi šiuos reikalavimus įvykdyti. Jei ieškovas iki nustatyto termino nepašalina šių trūkumų, Tarnautojų
teismas nusprendžia, ar dėl šių sąlygų neįvykdymo ieškinys yra nepriimtinas kaip netenkinantis nustatytų reikalavimų ieškiniams.“
Europos Sąjungos pareigūnų bendrųjų sveikatos draudimo taisyklių, numatytų Pareigūnų tarnybos nuostatų 72 straipsnyje (toliau –
Bendrosios taisyklės), 1 straipsnis suformuluotas taip:
„Taikant Pareigūnų tarnybos nuostatų 72 straipsnį įdiegiama [BSDS]. Šia sistema užtikrinama, kad šiose taisyklėse ir remiantis
52 straipsniu priimtose bendrosiose įgyvendinimo nuostatose numatytomis sąlygomis, asmenims, kuriems taikoma draudimo sistema,
atlyginamos išlaidos dėl ligos, nelaimingo atsitikimo arba motinystės ir mokama išmoka laidotuvių išlaidoms padengti.
[BSDS] taikoma tik jos dalyviams ir jų draudimu apdraustiems asmenims.
<…>“
Bendrųjų taisyklių 2 straipsnyje nustatyta:
„<…>
3.      [BSDS] taikoma:
–        buvusiems pareigūnams, laikiniesiems tarnautojams, senatvės pensijos gavėjams,
–        <…>“
Bendrųjų taisyklių 12 straipsnyje nustatyta:
„13 ir 14 straipsniuose nustatytomis sąlygomis sistemos dalyvio draudimu draudžiami:
‐      dalyvio sutuoktinis, jeigu jis pats nėra [BSDS] dalyvis,
–        <…>“
Pagal Bendrųjų taisyklių 20 straipsnį, kuriame nustatytos bendrosios išlaidų kompensavimo taisyklės:
„1.      Siekiant išsaugoti Bendrosios sveikatos draudimo sistemos finansinę pusiausvyrą ir atsižvelgiant į socialinio draudimo principą,
kuris sudaro Tarnybos nuostatų 72 straipsnio pagrindą, didžiausia tam tikrų paslaugų išlaidų kompensuojama suma gali būti
nustatyta bendrosiose įgyvendinimo nuostatose.
Jeigu sistemos dalyvio pateiktos išlaidos yra mažesnės už didžiausią kompensuojamą sumą, kompensuojama suma skaičiuojama remiantis
pateikta suma.
2.      Jeigu didžiausia kompensuojama paslaugų išlaidų suma nėra nustatyta, išlaidų dalis, viršijanti įprastas išlaidas šalyje, kurioje
išlaidos buvo patirtos, yra nekompensuojama. Įprastas išlaidas viršijančią išlaidų dalį kiekvienu konkrečiu atveju apibrėžia
[BSDS] Atsiskaitymų skyrius [išmokų mokėjimo biuras], medicinos tarnybos pareigūnui pateikus išvadas.
<…>
6.      Pagal Tarnybos nuostatų 72 straipsnio 1 dalį 100 % kompensuojamos išlaidos tuberkuliozės, poliomielito, vėžio, psichikos ligos
ir kitų ligų, kurias paskyrimų tarnyba, [RCAM] Atsiskaitymų skyriaus [išmokų mokėjimo biuro] medicinos tarnybos pareigūnui
pateikus išvadas, pripažino panašaus rimtumo, atveju.
Šios išvados pateikiamos remiantis bendrosiose įgyvendinimo nuostatose nustatytais bendraisiais kriterijais pasikonsultavus
su [BSDS] Medicinos taryba [tarnyba].
<…>“
Bendrųjų taisyklių 30 straipsnyje numatyta:
„1.      Draudimo sistemos dalyviams gali būti skirtas avansas didelėms išlaidoms apmokėti. Dažniausiai jis skiriamas įsipareigojimo
tiesiogiai apmokėti ligoninės sąskaitas draudimo sistemos dalyviui atsigulus į ligoninę forma.
2.      Avansas už medicinines išlaidas susigrąžinamas iš visos pagal [BSDS] jam mokėtinos sumos, iš darbo užmokesčio arba pensijos,
iš visos sumos, kurią jam skolinga institucija, arba iš maitintojo netekimo pensijos, mirus draudimo sistemos dalyviui. <...>“
Pagal Bendrųjų taisyklių 35 straipsnį:
„<...>
2.      Prieš priimdama sprendimą dėl pagal Tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalį pateikto skundo, paskyrimų tarnyba arba, atskirais
atvejais, Administracinė valdyba privalo prašyti [BSDS] Vadybos [valdymo] komiteto nuomonės.
<…>“
Bendrųjų taisyklių 36 straipsnyje nustatyta:
„Už šios draudimo sistemos veiklą atsako Vadybos [valdymo] komitetas, Pagrindinis skyrius [centrinis biuras], atsiskaitymų
skyriai [išmokų biurai] ir medicinos tarnyba.“
Bendrųjų taisyklių 41 straipsnyje nustatyta:
„Vadybos [Valdymo] komitetui padeda Medicinos taryba [tarnyba], sudaryta iš kiekvienos institucijos medicinos tarnybos pareigūno
ir iš kiekvieno Atsiskaitymo skyriaus [išmokų biuro] medicinos tarnybos pareigūnų.
Vadybos [Valdymo] komitetas arba Pagrindinis skyrius [centrinis biuras] gali konsultuoti Medicinos tarybą [tarnybą] visais
medicininio pobūdžio klausimais, kurie gali kilti taikant [BSDS]. Taryba [Tarnyba] susirenka Vadybos [valdymo] komiteto, Pagrindinio
skyriaus [centrinio biuro] arba vieno iš Atsiskaitymų skyrių [išmokų biurų] medicinos tarnybos pareigūnų pageidavimu ir pateikia
išvadas per jai nustatytą terminą.“
Bendrųjų taisyklių 43 straipsnyje dėl mokėjimo nurodymų ir priežiūros nustatyta:
„1.      Pagal [BSDS] gautų įplaukų ir išlaidų operacijos vykdomos pagal analogiją, laikantis bendrąjį Europos Bendrijų biudžetą reglamentuojančių
reglamento [Nr. 1605/2002] nuostatų, ypač jo 60 straipsnio.
2.      <…>
3.      Pagrindinis skyrius [Centrinis biuras] atlieka ar įgalioja atlikti
ex post
kontrolę, siekdamas:
–        įsitikinti Atsiskaitymų skyrių [išmokų biurų] atliekamų operacijų teisėtumu bei tvarkingumu ir tuo, kad buvo vadovaujamasi
gero finansų valdymo principais,
<…>“
Pagal Bendrųjų taisyklių 52 straipsnį:
„1. Pagal Tarnybų nuostatų 72 straipsnio 1 dalies trečiąją pastraipą institucijos įgalioja [Europos] Komisiją bendrosiomis
įgyvendinimo nuostatomis nustatyti išlaidų kompensavimo taisykles, siekiant išsaugoti [BSDS] finansinę pusiausvyrą ir atsižvelgiant
į socialinio draudimo principą, kuris sudaro Tarnybos nuostatų 72 straipsnio 1 dalies pirmosios pastraipos pagrindą.
<…>“
Bendrųjų įgyvendinimo nuostatų, kurias Europos Komisija priėmė pagal Bendrųjų taisyklių 52 straipsnį (toliau – BĮN), II antraštinės
dalies 2 skyriaus 1.3 punkte, skirtame išlaidų kompensavimo hospitalizavimo atveju taisyklėms, dėl kompensavimo dydžio nustatyta:
„Už stacionariniu laikomą gydymą, kai atliekama chirurginė operacija arba kai pacientas priimamas gydytis ligos [medikamentinio
gydymo ligoninėje atveju], kompensuojama 85 %.
Kompensacija padidinama iki 100 % šiais atvejais:
–        sunkios ligos;
–        <…>
–        pritarus gydytojui ekspertui, už ilgalaikio stacionarinio gydymo – ilgiau nei [trisdešimt] dienų iš eilės – išlaidas.“
Minėtame BĮN 1.3 punkte dėl išlaidų kompensavimo sąlygų nustatyta:
„Kompensacijai už stacionarinį gydymą gauti turi būti išrašyta medicininė išvada ir perduota išmokų biuro gydytojui ekspertui.
–        apgyvendinimo išlaidos:
Realiai patirtos su išlaikymu [maitinimu], priežiūra ir mokesčiais susijusios stacionarinio gydymo išlaidos kompensuojamos
pagal valstybėje, kurioje gydyta stacionare, toje srityje galiojančias sąskaitų išrašymo taisykles. Jei išlaidos įtrauktos
į bendrą stacionarinio gydymo dienos kainą, kompensuojama bendrai.
Su pasirinkta palata susijusios išlaidos kompensuojamos iki [neviršijant] pigiausios ligoninėje individualios palatos kainos.
Kompensuojamos tik išlaidos, patirtos per operacijai atlikti arba slaugai reikalingą mediciniškai pagrįstą stacionarinio gydymo
laiką atitinkamoje valstybėje.
<…>“
BĮN III antraštinės dalies 4 skyriuje, kuriame reglamentuojamas tiesioginis išlaidų apmokėjimas ir avansai, patikslinama:
„Pagal Bendrųjų taisyklių 30 straipsnį apdraustajam gali būti skiriamas avansas, kad šis galėtų apmokėti dideles išlaidas.
Paprastai jis skiriamas tiesioginio išlaidų padengimo forma ir tik išimties tvarka kaip avansas.
<…>
1.      Tiesioginis išlaidų apmokėjimas
Išskyrus skubius arba nenumatytus atvejus, padengti išlaidas apdraustasis turi prašyti iš anksto.
Tiesiogiai apmokėti išlaidas sutinkama šiais atvejais:
–        Stacionarinio gydymo atveju tiesiogiai apmokamos pagrindinės ir chirurgo sąskaitos.
<…>
Išlaidas apmokant tiesiogiai, po kompensacijos tarifų nustatymo apdraustajam liekanti apmokėti išlaidų dalis paprastai išskaičiuojama
iš vėlesnių kompensacijų, prireikus – iš jo darbo užmokesčio, pensijos ar bet kurių kitų institucijos jam mokamų sumų. Išmokų
biuro prašymu likusi suma gali būti kompensuota pervedant lėšas į BSDS banko sąskaitą.
<…>“
BĮN III antraštinės dalies 5 skyriuje, susijusiame sunkios ligos pripažinimu, nustatyta:
„1.      Apibrėžtis
Sunkiomis ligomis laikomos tokios ligos kaip tuberkuliozė, poliomielitas, vėžys, psichikos liga ir kitos Paskyrimų tarnybos
panašaus sunkumo pripažintos ligos.
Pastarosios – tai įvairiais lygiais [nevienodu mastu] šiuos keturis kriterijus atitinkantys susirgimai:
–        nepalanki išgyvenimo prognozė;
–        lėtinė raida;
–        būtinos sudėtingos diagnostikos ir (arba) gydymo priemonės;
–        sunki negalia arba jos rizika.
<…>“

Faktinės bylos aplinkybės
Ieškovas yra buvęs Komisijos pareigūnas ir gauna ištarnauto laiko pensiją, todėl jis yra BSDS dalyvis. Jo sutuoktinė, kuri
taip pat yra ieškovė šioje byloje, yra apdrausta pagal BSDS pagrindiniu draudimu kaip BSDS dalyvio sutuoktinė, apdrausta jo
draudimu.
2009 m. sausio 22 d. ieškovė, kaip BSDS dalyvio sutuoktinė ir jo atstovė, pagal BĮN III antraštinės dalies 4 skyriaus 1 punktą
išmokų biurui pateikė prašymą apmokėti išlaidas, susijusias su jos hospitalizavimu, numatytu nuo 2009 m. vasario 12 d. klinikoje
Anthea de Bari
(Italija). 2009 m. vasario 5 d. išmokų biuras prašymą patenkino ir išsiuntė klinikai raštą, kuriame pranešė, kad apmokės
ieškovės hospitalizavimo išlaidas, ir nurodė, kad jokia išankstinė sąskaita arba prašymas sumokėti avansą neturi būti siunčiami
apdraustiesiems.
2009 m. vasario 13 d. ieškovė buvo hospitalizuota. 2009 m. vasario 14 d. jai buvo atlikta operacija, po kurios dėl komplikacijos
2009 m. vasario 25 d. prireikė atlikti dar vieną chirurginę operaciją. Ieškovė klinikoje
Anthea
išbuvo iki 2009 m. kovo 25 d., t. y. iš viso 40 dienų.
2009 m. balandžio 13 d., vykdydamas sprendimą apmokėti išlaidas, išmokų biuras kreipėsi į kliniką
Anthea
ir paprašė tiesiogiai jam, o ne pacientei pateikti apmokėti pagrindinę sąskaitą. Klinika
Anthea
nusiuntė išmokų biurui 2009 m. balandžio 16 d. sąskaitą Nr. 4080, kurios bendra suma buvo 83 893,20 EUR, įskaitant pridėtinės
vertės mokestį (toliau – PVM), iš jų 57 600 EUR buvo apgyvendinimo išlaidos, skaičiuojant po 1 440 EUR už dieną, įskaitant
PVM, ir 26 293,20 EUR – medicinos ir gydymo išlaidos. Visa sąskaita, kurioje šios išlaidos buvo detalizuotos, bet nepatikslintas
ieškovės palatos pobūdis, buvo išmokų biuro apmokėta, iš anksto nepranešus ieškovams sąskaitoje nurodytos sumos.
Išmokų biuras pateikė ieškovui 2009 m. spalio 1 d. mokėjimo lapelį, iš kurio matyti: i) kad buvo sumokėta bendra 83 893,20 EUR
hospitalizavimo išlaidų suma; ii) kad išmokų biuras pripažino per didelėmis apgyvendinimo išlaidas, kurių bendra sąskaitoje
nurodyta suma – 57 600 EUR; iii) kad didžiausia šių išlaidų kompensavimo suma 28 800 EUR, t. y. 720 EUR už dieną, įskaitant
PVM, o likusius 28 800 EUR turi padengti BSDS dalyvis ir iv) kad kompensuotinos hospitalizavimo išlaidos, t. y. 55 093,20 EUR,
iš jų 26 293,20 EUR už gydymo išlaidas ir 28 800 EUR už apgyvendinimą, buvo kompensuotos ieškovui 85 %, t. y. 46 829,22 EUR
sumoka išmokų biuras, o 8 263,98 EUR turi padengti ieškovas. Iš šių skaičiavimų matyti, kad už 40 hospitalizavimo dienų išmokų
biuras pripažino kompensuotina bendrą gydymo ir apgyvendinimo išlaidų sumą – 1 377,30 EUR už hospitalizavimo dieną.
Ieškovė pateikė savo pastabas dėl mokėjimo lapelio Nr. 10 ir pažymėjo, kad galima susisiekti su klinika
Anthea
ir gauti daugiau informacijos apie apgyvendinimą. Kaip matyti ir iš 2010 m. liepos 23 d. Komisijos sprendimo, kuris buvo
priimtas atsakant į ieškovės skundą, pateiktą vadovaujantis Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalimi (toliau – sprendimas
atmesti skundą), 2009 m. lapkričio 13 d. ieškovei buvo pranešta, kad jos byla perduota BSDS medicinos tarnybai (toliau – medicinos
tarnyba), kad ši pateiktų išvadą. Be to, iš sprendimo atmesti skundą matyti, kad 2009 m. lapkričio 26 d. raštu ieškovė kreipėsi
į ligonių kasą, kad ši susisiektų su klinika
Anthea
dėl galimo 2009 d. balandžio 16 d. sąskaitos persvarstymo.
Iš prašymo atmesti skundą taip pat matyti, kad 2009 m. lapkričio 27 d. raštu išmokų biuras pateikė ieškovei biuro atsakingo
asmens ir klinikos
Anthea
darbuotojo telefono pokalbio turinį. Per šį pokalbį klinikos darbuotojas nurodė, kad ieškovei buvo skirti labai prabangūs
apartamentai, kuriuose yra žalvarinė lova, ir ji turėjo galimybę pasirinkti maistą iš valgiaraščio. Į išmokų biuro rašytinį
prašymą nurodyti klinikos pigiausios vienvietės palatos kainą klinika
Anthea
neatsakė.
Iš 2009 m. gruodžio 10 d. Briuselyje (Belgija) įvykusio medicinos tarnybos susirinkimo ataskaitos, kurią išmokų biuras ieškovei
pateikė 2010 m. sausio 26 d. raštu, matyti, kad medicinos tarnyba patvirtino, jog bendra sąskaitoje nurodyta 57 600 EUR apgyvendinimo
išlaidų suma yra per didelė, turint omenyje Italijos gydytojų pateiktą informaciją, kad Italijoje tokio pobūdžio išlaidos
paprastai yra 400–600 EUR už dieną, neįskaitant PVM (toliau – 2010 m. sausio 26 d. sprendimas).
Remdamasi Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalimi, 2010 m. balandžio 16 d. ieškovė pateikė skundą; šis skundas
Komisijos buvo užregistruotas 2010 m. balandžio 22 d. Savo skunde ieškovė teigė, pirma, kad išmokų biuras, kuriam buvo skirta
klinikos
Anthea
sąskaita, turėjo laiku nurodyti, jog suma, kurią buvo prašoma sumokėti už apgyvendinimo išlaidas, yra per didelė, ir jos
nemokėti. Antra, ieškovė mano, kad jos hospitalizavimo išlaidos turėjo būti kompensuotos 100 %, nes liga, dėl kurios ji buvo
hospitalizuota, yra sunki, kaip tai suprantama pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 72 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą. Galiausiai
ieškovė nurodo, jog dėl to, kad ilgesnis nei 30 dienų hospitalizavimas buvo pateisinamas, gydymo išlaidos už paskutines dešimt
dienų turėjo būti kompensuotos 100 %. Dėl per didelių apgyvendinimo išlaidų ieškovė skundžiasi, kad, užuot skaičiavusi už
vienvietę palatą po 300 EUR už dieną, – ši suma buvo jai du kartus žodžiu nurodyta prieš hospitalizavimą, – klinika
Anthea
padidino apgyvendinimo kainą iki 1 440 EUR už dieną remdamasi tuo, kad ji buvo apgyvendinta prabangiuose apartamentuose,
o tai yra netiesa, nes ši klinika neturi apartamentų pacientams.
Atsižvelgdama į skundą, paskyrimų tarnyba paprašė išmokų biuro medicinos tarnybos gydytojo (toliau – medicinos tarnybos gydytojas)
pateikti nuomonę, pirma, ar ilgesnio nei 30 dienų iš eilės hospitalizavimo išlaidos buvo pateisinamos, ir, antra, ar susirgimas,
dėl kurio ieškovei buvo atlikta operacija, gali būti pripažintas sunkia liga, kaip tai suprantama pagal BĮN III antraštinės
dalies 5 skyriaus 1 punktą. 2010 m. gegužės 18 d. pateiktoje nuomonėje medicinos tarnybos gydytojas pirmuoju klausimu padarė
išvadą, kad pacientė galėjo išvykti iš klinikos
Anthea
2009 m. kovo 8 d., nes vėlesnį gydymą ir tyrimus buvo galima atlikti namuose arba taikant ambulatorinį gydymą, o antruoju
klausimu manė, kad bent jau du pagrindiniai kriterijai, taikomi ligai pripažinti sunkia, t. y. nepalanki išgyvenimo prognozė
ir sunkios negalios buvimas arba jos pavojus, nebuvo tenkinami.
Vadovaudamasi Bendrųjų taisyklių 35 straipsnio 2 dalimi, paskyrimų tarnyba taip pat paprašė BSDS valdymo komiteto (toliau –
valdymo komitetas) pateikti nuomonę. 2010 m. birželio 9 ir 10 d. posėdyje šis komitetas aptarė skunde iškeltus klausimus ir
kreipėsi į medicinos tarnybą pateikdamas klausimą, ar medicinos požiūriu tokia hospitalizavimo trukmė buvo būtina. Medicinos
tarnyba 2010 m. birželio 24 d. atsakė, kad byloje nepakanka informacijos, susijusios su ilgesniu nei 30 dienų hospitalizavimu,
ir nusprendė, kad BĮN II antraštinės dalies 2 skyriaus 1.3 punkto nuostata dėl ilgesnio nei 30 dienų iš eilės hospitalizavimo
kompensavimo 100 % ieškovei galėtų būti taikoma. Susipažinęs su medicinos tarnybos atsakymu, valdymo komitetas nusprendė pritarti
išmokų biuro sprendimui netaikyti ieškovei 100 % išlaidų kompensavimo, taikomo sunkių ligų atveju.
Sprendimu atmesti skundą skundas buvo nepatenkintas tiek dėl per didelių apgyvendinimo išlaidų, viršijančių 720 EUR, įskaitant
PVM, už dieną, tiek dėl sunkios ligos, kaip ji suprantama pagal BĮN III antraštinės dalies 5 skyriaus 1 punktą, buvimo. Tam,
kad būtų nuspręsta, ar ilgesnis nei 30 dienų ieškovės hospitalizavimas buvo būtinas, paskyrimų tarnyba nusprendė grąžinti
bylą išmokų biurui, kad šis kreiptųsi dėl išorės medicinos ekspertizės.
Iš sprendimo atmesti skundą taip pat matyti, kad, po 2010 m. birželio 9 ir 10 d. posėdžio parengęs nuomonę, valdymo komitetas
paprašė centrinį biurą ir (arba) išmokų biurą padėti ieškovei susigrąžinti klinikai
Anthea
sumokėtą per didelių apgyvendinimo joje išlaidų sumą. Iš bylos medžiagos nematyti, ar minėti išmokų biurai įvykdė šį valdymo
komiteto prašymą.

Šalių reikalavimai
Ieškovai Tarnautojų teismo prašo:
–        sustabdyti arba laikinai uždrausti priverstinio nagrinėjamų sumų susigrąžinimo procedūrą ir laikinai uždrausti išskaičiavimą
iš ieškovo pensijos (pirmasis reikalavimas),
–        konstatuoti ir pripažinti, kad ieškovei negali būti priekaištaujama ir ji negali būti kaltinama dėl apgyvendinimo išlaidų,
kurias pareikalavo sumokėti klinika, kurioje jai buvo atlikta operacija, dydžio ir apmokėjimo (antrasis reikalavimas),
–        pripažinti sunkiomis ligą, dėl kurios ieškovė buvo hospitalizuota, ir operacijas, kurios jai buvo atliktos (trečiasis reikalavimas),
–        pripažinti būtina ir gydymo požiūriu tinkama hospitalizavimo trukmę (ketvirtasis reikalavimas),
–        pripažinti, kad ieškovai neturi kompensuoti jokių biuro sumokėtų išmokų (penktasis reikalavimas),
–        nurodyti Komisijai panaikinti reikalavimą grąžinti 41 833 EUR sumą arba kitą sumą, kuri galėtų būti nustatyta (šeštasis reikalavimas),
–        nurodyti Komisijai neatlikti jokių išskaičiavimų iš ieškovo pensijos 41 833 EUR sumai arba kitai sumai, kuri galėtų būti nustatyta,
padengti (septintasis reikalavimas),
–        imtis įvairių pasirengimo nagrinėti bylą priemonių (aštuntasis reikalavimas),
–        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas (devintasis reikalavimas).
2010 m. lapkričio 16 d., šalindami ieškinio trūkumus, ieškovai patikslino ir išplėtė savo reikalavimus, taigi savo ieškiniu
jie Tarnautojų teismo prašo:
–        panaikinti Komisijos sprendimą, nurodytą 2009 m. spalio 1 d. mokėjimo lapelyje Nr. 10,
–        panaikinti 2010 m. sausio 26 d. sprendimą,
–        panaikinti sprendimą atmesti skundą.
Komisija Tarnautojų teismo prašo:
–        atmesti ieškinį kaip nepriimtiną ir (arba) kaip nepagrįstą,
–        priteisti iš ieškovų bylinėjimosi išlaidas.

Procesas
2010 m. lapkričio 5 d. Tarnautojų teismo kanceliarija pagal Procedūros reglamento 36 straipsnį kreipėsi į ieškovų atstovą,
kad būtų pašalinti ieškinio, prie kurio nebuvo pridėta nei akto, kurį panaikinti prašoma, nei ieškovų atstovo statusą įrodančio
dokumento, nei ginčo santraukos, trūkumai, ir nustatė tam terminą – iki 2010 m. lapkričio 15 d. Ieškinio trūkumai buvo pašalinti
tik 2010 m. lapkričio 16 d., tačiau Tarnautojų teismo antroji kolegija, kuriai buvo paskirta nagrinėti bylą, 2011 m. spalio
24 d. susirinkime, vadovaudamasi jai pagal Procedūros reglamento 36 straipsnį suteikta diskrecija, nusprendė, kad dėl termino
ieškinio trūkumams pašalinti nesilaikymo šioje byloje ieškinys neturėtų būti nepriimamas.
Atskiru dokumentu, kurį Tarnautojų teismo kanceliarija gavo 2010 m. lapkričio 15 d., ieškovai pateikė prašymą, kuriame laikinąsias
apsaugos priemones taikančio teisėjo paprašė sustabdyti priverstinio susigrąžinimo, vykdomo išskaičiuojant iš ieškovo ištarnauto
laiko pensijos nekompensuotas sumas, susijusias su ieškovės hospitalizavimu, procedūrą. Šis prašymas įregistruotas numeriu
F‑104/10 R.
2011 m. vasario 15 d. Nutartimi
de Pretis Cagnodo ir Trampuz de Pretis Cagnodo prieš Komisiją
(F‑104/10 R) Tarnautojų teismo pirmininkas atmetė prašymą sustabdyti vykdymą, nes ieškovai neįrodė, kad šioje byloje buvo
tenkinta skubos sąlyga.
2011 m. balandžio 11 d. ieškovai pateikė Tarnautojų teismui išorės medicinos ekspertų išvadą, kurios išmokų biuras paprašė
tolesniam sprendimo atmesti skundą, išmokų biuro perduoto 2011 m. kovo 30 d., nagrinėjimui. Šiame dokumente medicinos specialistas,
į kurį buvo keiptasi dėl konsultacijos, padarė išvadą, kad bylos dokumentai leidžia pateisinti ieškovės hospitalizavimą ilgiau
nei 30 dienų. Išmokų biuras į šią nuomonę atsižvelgė ir 2011 m. kovo 18 d. mokėjimo lapelyje Nr. 11 nurodė skiriantis ieškovui
2 066 EUR, atimdamas juos iš bendros sumos, kurią turėjo sumokėti ieškovas. Atlikus šį perskaičiavimą, be 28 800 EUR, kuriuos
išmokų biuras pripažino per didelėmis apgyvendinimo išlaidomis, ieškovui liko sumokėti 6 197,98 EUR sumą.
2011 m. spalio 26 d. Tarnautojų teismo kanceliarija pranešė šalims apie Tarnautojų teismo pagal Procedūros reglamento 56 straipsnį
paskirtas proceso organizavimo priemones, kuriomis buvo siekiama išsiaiškini tam tikrus klausimus ir paklausti ieškovų nuomonės
dėl Komisijos atsiliepime į ieškinį pateikto nepriimtinumu grindžiamo reikalavimo.
Tuo pačiu raštu Tarnautojų teismo kanceliarija šalims pranešė, kad Tarnautojų teismas ketina savo iniciatyva pagal Procedūros
reglamento 77 straipsnį iškelti nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą, susijusį su ieškovės suinteresuotumo pareikšti ieškinį
nebuvimu, remdamasis, be kita ko, tuo, kad mokėjimo lapelis Nr. 10 buvo skirtas ieškovui, nors tik ieškovė pateikė skundą,
ir iš pirmo žvilgsnio neatrodė, kad ji gali gauti tiesioginės naudos dėl minėto mokėjimo lapelio panaikinimo, nes nebuvo nei
jo adresatė, nei naudos gavėja.
Šalims buvo nustatytas trijų savaičių terminas, kad atsakytų į proceso organizavimo priemones ir pateiktų pastabas dėl nepriimtinumu
grindžiamo prieštaravimo, kurį savo iniciatyva iškėlė teismas, ir jos tai per nustatytą terminą padarė.
Teisėja pranešėja, kuriai Tarnautojų teismas pavedė užduotį pagal Procedūros reglamento 68 straipsnį išnagrinėti ieškovų ir
Komisijos ginčo draugiško sprendimo galimybes, 2012 m. kovo mėn. pasiūlė ginčą galintį užbaigti sprendimą; šiam sprendimui
šalys nepritarė. Tarnautojų teismo kolegija 2012 m. balandžio 26 d. susirinkime konstatavo, kad bandymas draugiškai išspręsti
ginčą nepavyko, ir nusprendė pradėti žodinę proceso dalį.
Per 2012 m. birželio 21 d. posėdį ieškovų atstovas Tarnautojų teismą informavo, kad atsisako ketvirtojo reikalavimo, susijusio
su mokėjimo lapelio Nr. 10 panaikinimu tiek, kiek jame nebuvo pripažinta ilgesnio hospitalizavimo būtinybė, nes, atsižvelgdamas
į specialisto, į kurį išmokų biuro prašymu buvo kreiptasi dėl išorės medicinos ekspertizės, nuomonę, šis išmokų biuras nusprendė
100 % kompensuoti ieškovės hospitalizavimo išlaidas už laikotarpį, viršijantį 30 dienų.

Dėl priimtinumo

Šalių argumentai
Pirma, atsiliepime į ieškinį Komisija, aiškiai neprašydama pripažinti ieškinį nepriimtinu, išreiškė abejonių dėl priimtinumo
remdamasi tuo, kad ikiteisminę procedūrą pradėjo ir joje dalyvavo tik ieškovė, kuri nėra BSDS dalyvė, o tik BSDS dalyvis,
t. y. ieškovas, pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 ir paskesnius straipsnius turi teisę pradėti administracinę procedūrą.
Šiuo klausimu Komisija pasikliauja Tarnautojų teismo nuomone.
Vėliau, atsakydama į proceso organizavimo priemones, Komisija pasinaudojo Tarnautojų teismo iškeltu nepriimtinumu grindžiamu
prieštaravimu, susijusiu su ieškovės suinteresuotumo pareikšti ieškinį nebuvimu, ir oficialiai paprašė Tarnautojų teismo pripažinti
ieškinį nepriimtinu, nes ieškovas prieš pareikšdamas ieškinį nebuvo pateikęs skundo pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio
2 dalį, nors jis yra vienintelis ginčijamo išmokų biuro mokėjimo lapelio adresatas, nes klinikos
Anthea
sąskaita nėra oficialiai skirta jo sutuoktinei.
Antra, savo atsiliepime į ieškinį Komisija nurodė, kad ieškinys nepriimtinas, nes neatitinka Procedūros reglamento 35 straipsnio
tiek, kiek jame nepateikti nei ieškinio pagrindai, nei teisiniai argumentai ieškovų reikalavimams pagrįsti.
Trečia, Komisijos nuomone, ieškinys nepriimtinas, nes, prašydami Tarnautojų teismo pripažinti ieškovės ligą sunkia, ieškovai
siekia, kad Tarnautojų teismas pareikštų nuomonę medicinos klausimais, kurie dėl savo pobūdžio nepriklauso jo kompetencijai.
Ketvirta, Komisija prašo ieškinį pripažinti nepriimtinu, nes tam tikrais savo reikalavimais ieškovai prašo Tarnautojų teismo
duoti jai nurodymus.
Savo ruožtu ieškovai teigia, kad prieštaravimas dėl priimtinumo, grindžiamas ieškovės suinteresuotumo pareikšti ieškinį nebuvimu,
nėra pagrįstas. Iš esmės Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalis skirta visiems, kurie suinteresuoti jos taikymu.
Šioje byloje skundą pateikė ieškovė, kuri negauna jokių pajamų ir kurios pragyvenimas priklauso išimtinai nuo jos vyro gaunamos
ištarnauto laiko pensijos. Todėl bet koks įvykis, dėl kurio gali sumažėti šių pajamų šaltinio suma, pavyzdžiui, galimas išskaičiavimas
iš jos vyro pensijos sumų, mokėtinų už gydymo išlaidas, yra tiesiogiai ir konkrečiai su ja susijęs. Ta aplinkybė, kad skundą
pateikė tik ieškovė, paaiškinama tuo, kad būtent ji buvo hospitalizuota ir geriau nei ieškovas žino detales. Ieškovai priduria,
jog kadangi ieškovė skundą pateikė kaip ieškovo sutuoktinė, ji tai padarė ne tik savo, bet ir jo vardu, ir nurodo, kad bet
kuriuo atveju ieškinys pareikštas abiejų sutuoktinių, o tai turi išsklaidyti abejones tiek dėl kiekvieno iš jų suinteresuotumo
pareikšti ieškinį, tiek dėl ikiteisminės procedūros tinkamumo. Ieškovai neišreiškė nuomonės dėl kitų Komisijos pateiktų prieštaravimų
dėl priimtinumo.

Tarnautojų teismo vertinimas
Visų pirma reikia pažymėti, kad Komisija klaidingai teigia, jog ikiteisminė procedūra nebuvo tinkamai įvykdyta.
Iš esmės pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 1 ir 2 dalis bet kuris asmuo, kuriam taikomi šie Pareigūnų tarnybos
nuostatai, gali paduoti prašymą paskyrimų tarnybai priimti dėl jo sprendimą arba pateikti skundą dėl kiekvieno jo nenaudai
priimto akto. Iš Pareigūnų tarnybos nuostatų 72 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos matyti, kad ieškovė, kaip buvusio pareigūno
sutuoktinė, yra apdrausta sveikatos draudimu. Darytina išvada, kad ieškovė yra „asmuo, kuriam taikomi šie Tarnybos nuostatai“,
kaip tai suprantama pagal šių nuostatų 90 straipsnį.
Šį vertinimą pagrindžia Bendrosios taisyklės, pirmiausia jų 12–14 straipsniai, pagal kurias BSDS dalyvio sutuoktinis yra apdraustas
dalyvio draudimu kaip pagrindiniu arba papildomu draudimu – tai priklauso nuo to, ar jis gauna su profesine veikla susijusių
pajamų.
Tiesa, kad pagal Bendrųjų taisyklių 27, 28 ir 30 straipsnius tik BSDS dalyviai gali pateikti prašymus dėl išankstinio leidimo,
prašymus kompensuoti išlaidas ir prašymus suteikti avansą didelėms išlaidoms padengti.
Vis dėlto pagal Bendrųjų taisyklių 1 straipsnį į asmenų, kuriems taikoma BSDS, sąvoką patenka tiek BSDS dalyviai, tiek jų
draudimu apdrausti asmenys, o dalyvio draudimu apdrausti asmenys, kaip ir pats dalyvis, pagal Bendrųjų taisyklių 26 straipsnį
yra įregistruoti BSDS centriniame biure ir viename iš išmokų biurų. Aplinkybė, kad mokėjimo lapelis Nr. 10 buvo skirtas tik
ieškovui, tėra Bendrųjų taisyklių 30 straipsnyje ir BĮN III antraštinės dalies 4 skyriaus 1 punkte įtvirtintos nuostatos,
kad su BSDS išmokų biuru bendrauja dalyvis, pateikdamas prašymą apmokėti išlaidas, padarinys. Net jei šioje byloje prašymą
apmokėti išlaidas pateikė ieškovė, ji tai padarė savo sutuoktinio vardu – ši galimybė numatyta pačioje prašymo formoje.
Šioje byloje sąskaitose, kurias klinika nusiuntė išmokų biurui ir kurias jis apmokėjo, nurodytas ieškovės vardas, o ieškovui
išsiuntus mokėjimo lapelį Nr. 10 būtent ieškovė, geriau nei jos sutuoktinis žinojusi, kokias paslaugas suteikė klinika, kreipėsi
į išmokų biurą, kuris pripažino ją kontaktiniu asmeniu ir kreipėsi į medicinos tarnybą. Taip pat buvo ir tuomet, kai ieškovė
pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalį pateikė skundą dėl išmokų biuro sprendimo. Iš tikrųjų, pateikus šį
skundą, paskyrimų tarnyba paprašė medicinos tarnybos gydytojo ir valdymo komiteto pateikti nuomonę, taip pat buvo kreiptasi
į medicinos tarnybą ir, gavus nuomonę, buvo priimtas sprendimas atmesti skundą; apie šį sprendimą ieškovė buvo informuota
jai adresuotu laišku, kuriame nurodyta, kad ji gali per tris mėnesius nuo sprendimo gavimo apskųsti šį sprendimą Tarnautojų
teismui.
Šiomis aplinkybėmis, atsižvelgdamas į tai, kad pati Komisija pripažino ieškovę tinkamu kontaktiniu asmeniu ikiteisminėje procedūroje,
ir remdamasis principu
nemo potest venire contra factum proprium
, pagal kurį administracija privalo laikytis savo aktų, Tarnautojų teismas mano, jog Komisija šiame etape negali pagrįstai
teigti, kad ieškovė neturėjo suinteresuotumo, kai viena pati, žinodama aplinkybes, pateikė pastabas dėl mokėjimo lapelyje
Nr. 10 nurodytų skaičiavimų arba kai pateikė skundą dėl šių skaičiavimų. Kadangi ieškinį Tarnautojų teisme pareiškė ieškovai
sutuoktiniai, reikia pridurti, jog turi būti daroma prielaida, kad tiek pateikiant prašymą apmokėti išlaidas, tiek ikiteisminėje
procedūroje abu ieškovai sutuoktiniai veikė bendru sutarimu, net jei veiksmus atliko tik ieškovė ir tik savo vardu. Darytina
išvada, kad ieškinys nėra nepriimtinas dėl tariamo ikiteisminės procedūros netinkamumo.
Dėl to, kad ieškinys tariamai neatitiko Procedūros reglamento 35 straipsnio 1 dalies e punkto, primintina, jog pagal šią nuostatą
ieškinyje turi būti nurodytas ieškinio dalykas, pagrindai ir teisiniai bei faktiniai argumentai. Pagal nusistovėjusią teismų
praktiką šie duomenys turi būti pakankamai aiškūs ir tikslūs, kad atsakovas galėtų pasirengti gynybai, o Tarnautojų teismas
prireikus be papildomos informacijos galėtų priimti sprendimą dėl ieškinio (2010 m. gruodžio 1 d. Tarnautojų teismo sprendimo
Gagalis prieš Tarybą
, F‑89/09, 36 ir 37 punktai).
Tarnautojų teismas konstatuoja, kad šioje byloje ieškinio pagrindai bei teisiniai ir faktiniai argumentai nėra išvardyti.
Vis dėlto, atidžiai perskaičius ieškinį, iš teksto galima juos nustatyti.
Kadangi Europos Sąjungos Teisingumo Teismo interneto svetainėje
Curia
Tarnautojų teismui skirtoje dalyje, skiltyje „Daugiau informacijos“, pateikiamas ieškinio pavyzdys nėra privalomas šalims,
nagrinėdamas, ar Procedūros reglamento 35 straipsnio 1 dalies e punkte nustatytos sąlygos yra įvykdytos, ir kai ieškinio pagrindai
ir teisiniai bei faktiniai argumentai gali būti nustatyti iš ieškinio teksto, Tarnautojų teismas turi aiškinti šią nuostatą
pakankamai lanksčiai, kad būtų paisoma ieškovams pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnio ketvirtą pastraipą,
taikytiną procesui Tarnautojų teisme pagal to paties statuto I priedo 7 straipsnio 1 dalį, suteiktos teisės laisvai pasirinkti
advokatą, neatsižvelgiant į tai, kokioje šalyje šis advokatas turi leidimą verstis advokato praktika.
Tokiomis aplinkybėmis ir atsižvelgiant į tai, kad tariamai nepakankamas, Komisijos teigimu, ieškinio turinys nesutrukdė šioje
byloje jai gintis, nes ji galėjo pateikti atsiliepimą į ieškinį, kuriame keliamas tiek priimtinumo, tiek bylos esmės klausimas,
ieškinys neturi būti pripažintas nepriimtinu dėl Procedūros reglamento 35 straipsnio 1 dalies e punkto pažeidimo.
Dėl nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo, Komisijos pateikto dėl trečiojo ieškinyje nurodyto reikalavimo, kuriuo siekiama,
kad Tarnautojų teismas pripažintų sunkiomis ligą, dėl kurios ieškovę reikėjo hospitalizuoti, ir jai atliktas operacijas, primintina,
kad nors pagal nusistovėjusią teismo praktiką Pareigūnų tarnybos nuostatuose numatytos teisių gynimo priemonės iš esmės negali
būti naudojamos ginčijant išimtinai medicininio pobūdžio vertinimus, kurie turi būti laikomi galutiniais, jei buvo atlikti
pagal reikalavimus, vis dėlto, neanalizuodamas ginčijamame sprendime pateiktų medicininių vertinimų, šioje byloje – atsisakymo
pripažinti ieškovės susirgimą sunkia liga, Tarnautojų teismas turi patikrinti, ar priimdama ginčijamą sprendimą paskyrimų
tarnyba teisingai vertino faktus ir tinkamai taikė atitinkamas teisės nuostatas (2007 m. rugsėjo 18 d. Tarnautojų teismo sprendimo
Botos prieš Komisiją
, F‑10/07, 39 ir 40 punktai). Darytina išvada, kad trečiasis ieškinyje nurodytas reikalavimas dėl Komisijos pateiktų argumentų
neturi būti pripažintas nepriimtinu.
Komisija pateikia ketvirtąjį nepriimtinumu grindžiamą reikalavimą dėl dviejų ieškinyje nuodytų reikalavimų, t. y. dėl šeštojo
reikalavimo, kuriuo siekiama, kad Tarnautojų teismas nurodytų Komisijai panaikinti prašymą sugrąžinti BSDS nekompensuojamą
41 833 EUR sumą arba kitą sumą, kuri gali būti nustatyta, ir septintojo reikalavimo, kuriuo siekiama, kad Tarnautojų teismas
nurodytų Komisijai iš ieškovo pensijos neišskaičiuoti minėtos sumos arba kitos sumos, kuri gali būti nustatyta. Be to, Tarnautojų
teismas pažymi, jog antruoju ieškinyje nurodytu reikalavimu ieškovai prašo Tarnautojų teismo konstatuoti ir pripažinti, kad
ieškovei negali būti priekaištaujama ir ji negali būti kaltinama dėl apgyvendinimo išlaidų, nurodytų klinikos
Anthea
sąskaitoje, dydžio ir mokėjimo.
Pagal nusistovėjusią teismų praktiką Sąjungos teismas, vykdydamas teisėtumo priežiūrą pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 91 straipsnį,
neturi teikti nurodymų administracijai arba daryti teisinių pareiškimų (2012 m. gruodžio 12 d. Tarnautojų teismo sprendimo
BS prieš Komisiją
, F‑90/11, 100 punktas ir jame nuodyta teismų praktiką; šiuo metu Bendrajame Teisme nagrinėjamas apeliacinis skundas dėl šio
sprendimo, byla T‑83/13 P). Darytina išvada, kad minėti trys reikalavimai turi būti atmesti kaip nepriimtini.
Galiausiai pirmuoju ieškinyje nurodytu reikalavimu ieškovai prašo Tarnautojų teismo laikinai sustabdyti sumų, kurios nebuvo
kompensuotos pagal BSDS, priverstinio susigrąžinimo procedūrą ir laikinai uždrausti Komisijai atlikti išskaičiavimus iš ieškovo
pensijos.
Tačiau šie reikalavimai buvo nurodyti atskirame prašyme, kurį ieškovai pateikė 2010 m. lapkričio 15 d. ir dėl kurio buvo priimta
minėta Nutartis
de Pretis Cagnodo ir Trampuz de Pretis Cagnodo prieš Komisiją
atmesti šiuos reikalavimus.
Kadangi šie reikalavimai jau buvo atmesti, jie negali būti nei pateikti Tarnautojų teismui, nei jo nagrinėjami šiame procese.
Šalindami ieškinio trūkumus, ieškovai norėjo patikslinti savo reikalavimus ir papildomame pareiškime nurodė tris naujus reikalavimus.
Dėl pirmojo papildomame pareiškime nurodyto reikalavimo, t. y. panaikinti mokėjimo lapelį Nr. 10, priimtinumo nekyla jokių
abejonių, nes jis sutampa su trečiuoju, ketvirtuoju ir penktuoju ieškinyje nurodytais reikalavimais, tačiau kitaip yra kalbant
apie antrąjį ir trečiąjį papildomame pareiškime nurodytus reikalavimus, kuriais ieškovai prašo panaikinti atitinkamai 2010 m.
sausio 26 d. sprendimą ir sprendimą atmesti skundą, nes šie du reikalavimai ieškinyje nebuvo nurodyti.
Iš tikrųjų, kadangi pagal Procedūros reglamento 36 straipsnį ieškinio trūkumų šalinimas gali būti susijęs tik su sąlygomis,
išvardytomis Procedūros reglamento 35 straipsnio 1 dalies a, b bei c punktuose ir 2 bei 5 dalyse, šiame etape ieškinio dalykas
negali būti išplėstas nurodant naujus reikalavimus.
Darytina išvada, kad antrasis ir trečiasis papildomame pareiškime nurodyti reikalavimai yra nepriimtini.

Dėl esmės
Kadangi pirmasis, antrasis, šeštasis ir septintasis ieškinyje nurodyti reikalavimai, taip pat antrasis ir trečiasis papildomame
pareiškime nurodyti reikalavimai buvo pripažinti nepriimtinais, o ieškovai per posėdį atsisakė ketvirtojo ieškinyje nurodyto
reikalavimo, reikia išnagrinėti tik trečiąjį ir penktąjį ieškinyje nurodytus reikalavimus, kurie buvo patikslinti pirmuoju
papildomame pareiškime nurodytu reikalavimu. Tarnautojų teismas iš pradžių išnagrinės trečiąjį reikalavimą, o paskui – penktąjį
reikalavimą, kurių abiejų tikslas – panaikinti 2009 m. spalio 1 d. mokėjimo lapelį Nr. 10, pakeistą 2011 m. kovo 18 d. mokėjimo
lapeliu Nr. 11 (toliau – ginčijamas mokėjimo lapelis).

Dėl trečiojo reikalavimo, patikslinto pirmuoju papildomame pareiškime nurodytu reikalavimu, kuriuo siekiama, kad būtų panaikintas
išmokų biuro sprendimas kompensuoti tik 85 % hospitalizavimo išlaidų, nurodytas ginčijamame mokėjimo lapelyje, nes ieškovės
liga nebuvo pripažinta sunkia
Grįsdami savo reikalavimą dėl panaikinimo, ieškovai nurodo vienintelį ieškinio pagrindą, sietiną su akivaizdžia vertinimo
klaida.
Šalių argumentai
Ieškovai nurodo, jog administracija, atsisakydama pripažinti, kad liga, dėl kurios ieškovė buvo hospitalizuota, yra sunki,
padarė akivaizdžią vertinimo klaidą. Iš tikrųjų, atsižvelgiant į chirurginės operacijos, kuri buvo atlikta ligoninėje, rūšį,
į tai, kad ieškovei turėjo būti skubiai atlikta kita operacija, į laikotarpį, kurį jai kitoje klinikoje buvo taikoma reabilitacijos
terapija, taip pat į tai, kad ji priversta nuolat vaikščioti su ramentu, jos liga atitinka BĮN III antraštinės dalies 5 skyriaus
1 punkte išvardytas sąlygas, kad būtų pripažinta sunkia, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą. Dėl tokio pripažinimo ieškovės
hospitalizavimo išlaidų kompensavimas padidėtų iki 100 %. Šiam teiginiui pagrįsti ieškovai pateikia dviejų medicinos specialistų
nuomones ir vietos visuomenės sveikatos priežiūros įstaigos medicinos specialisto išduotą pažymą.
Komisija teigia, jog sprendimas, kuriuo ieškovės liga nepripažįstama sunkia, buvo priimtas laikantis taikytinų teisės aktų.
Ji remiasi 2010 m. gegužės 18 d. išmokų biuro medicinos tarnybos gydytojo nuomone, kurioje jis daro išvadą, kad du iš keturių
pagrindinių kriterijų, įtvirtintų BĮN, šioje byloje netenkinami.
Tarnautojų teismo vertinimas
Pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 72 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą gydymo išlaidų kompensavimas padidinamas iki 100 %,
be kita ko, tuberkuliozės, poliomielito, vėžio, psichikos ligos ir kitų paskyrimų tarnybos panašiai sunkiomis pripažintų ligų
atveju. BĮN III antraštinės dalies 5 skyriaus 1 punkte nustatyti kriterijai, pagal kuriuos liga gali būti pripažinta sunkia.
Pagal šią nuostatą sunkiomis ligomis pripažįstamos tos pačios ligos kaip ir išvardytosios Pareigūnų tarnybos nuostatų 72 straipsnio
1 dalies pirmoje pastraipoje, patikslinant, kad „Paskyrimų tarnybos panašaus sunkumo pripažintos“ ligos – tai susirgimai,
nevienodu mastu atitinkantys keturis kriterijus, t. y.: nepalankią išgyvenimo prognozę, lėtinę raidą, būtinas sudėtingas diagnostikos
ir (arba) gydymo priemones, sunkią negalią arba jos riziką.
Šiuo atžvilgiu reikia pridurti, jog Tarnautojų teismas jau yra nusprendęs, kad ankstesniame punkte paminėti kriterijai yra
kumuliatyvūs (minėto Sprendimo
Botos prieš Komisiją
42 ir paskesni punktai). Todėl vien tai, kad tik vienas iš šių kriterijų netenkinamas, gali pateisinti sprendimo atsisakyti
pripažinti ligą sunkia priėmimą. Tarnautojų teismas dėl tų pačių kriterijų taip pat yra nusprendęs, kad jie neatrodo akivaizdžiai
netinkami arba klaidingi, atsižvelgiant į siekiamą tikslą – pripažinti ligas „panašaus sunkumo“ kaip ligos, aiškiai išvardytos
Pareigūnų tarnybos nuostatų 72 straipsnyje (žr. 2011 m. rugsėjo 28 d. Tarnautojų teismo sprendimo
Allen prieš Komisiją
, F‑23/10, 49 punktą).
Iš tikrųjų Pareigūnų tarnybos nuostatų 72 straipsnyje aiškiai nurodytos ligos tam tikrais atvejais gali sukelti ypač sunkių
fizinių ir psichinių pasekmių, jomis sergama ilgai arba jos yra lėtinės, jų atveju reikia imtis sudėtingų gydymo priemonių
ir būtina, kad pirminė diagnozė būtų aiškiai nustatyta, o tam reikia tam tikrų specialių tyrimų. Dėl šių ligų atitinkamam
asmeniui gali kilti sunkios negalios pavojus (žr. minėto Sprendimo
Allen prieš Komisiją
50 punktą).
Be to, iš pačios Pareigūnų tarnybos nuostatų 72 straipsnio 1 dalies formuluotės matyti, kad net jei kalbama apie keturias
ligas, aiškiai numatytas šiame straipsnyje, tik ypač sunkiais atvejais liga gali būti pripažinta sunkia ir atitinkamam asmeniui
leidžiama pasinaudoti palankesne tvarka, taikoma pripažinus tokią ligą (žr. minėto Sprendimo
Allen prieš Komisiją
51 punktą).
Nagrinėjant, ar atsisakymas pripažinti ieškovės ligą sunkia buvo klaidingas, primintina nusistovėjusi teismų praktika, nurodyta
šio sprendimo 61 punkte, pagal kurią Pareigūnų tarnybos nuostatuose numatytomis apskundimo galimybėmis iš esmės negali būti
pasinaudota ginčijant išimtinai medicininio pobūdžio vertinimus, kurie laikytini galutiniais, jei buvo atlikti teisėtomis
aplinkybėmis (šiuo klausimu žr. 1988 m. sausio 19 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Biedermann prieš Audito Rūmus
, 2/87, 8 punktą ir 1993 m. kovo 16 d. Bendrojo Teismo sprendimo
Blackman prieš Parlamentą
, T‑33/89 ir T‑74/89, 44 punktą).
Neginčydamas medicininių vertinimų, kuriais grindžiamas sprendimas kompensuoti tik 85 % hospitalizavimo išlaidų, Tarnautojų
teismas vis dėlto turėtų išnagrinėti, ar paskyrimų tarnyba tinkamai įvertino faktines aplinkybes ir tiksliai taikė atitinkamas
teisės nuostatas, kai atsisakė pripažinti ieškovės susirgimą sunkia liga (šiuo klausimu žr. 2002 m. lapkričio 7 d. Bendrojo
Teismo sprendimo
G prieš Komisiją
, T‑199/01, 59 punktą ir 2004 m. gegužės 12 d. Bendrojo Teismo sprendimo
Hecq prieš Komisiją
, T‑191/01, 63 punktą).
Taigi Tarnautojų teismas, vykdydamas ribotą teisminę kontrolę, kurią jam pavesta atlikti medicinos srityje, turi išnagrinėti,
ar paskyrimų tarnyba, atsisakiusi pripažinti sunkia ligą, dėl kurios ieškovę reikėjo hospitalizuoti, nepadarė akivaizdžios
klaidos, kai iš jai pateiktų medicinos išvadų, dėl kurių Tarnautojų teismas gali pareikšti nuomonę tik jei administracija
iškraipė jų turinį, nusprendė, kad visi šie kriterijai nebuvo tenkinami (žr. minėto Sprendimo
Botos prieš Komisiją
41 punktą).
Šioje byloje paskyrimų tarnyba, priimdama sprendimą atmesti skundą, rėmėsi 2010 m. gegužės 18 d. medicinos tarnybos gydytojo
pateikta nuomone, kad „bent jau du iš pagrindinių kriterijų [nustatytų BĮN III antraštinės dalies 5 skyriaus 1 punkte] nėra
tenkinami, t. y. nepalanki išgyvenimo prognozė ir sunkios negalios buvimas arba šiuo metu esanti jos rizika“, ir patvirtino
išmokų biuro sprendimą taikyti ne 100 % išlaidų kompensavimą, suteikiamą sunkios ligos atveju, o įprastą 85 %. Taigi paskyrimų
tarnyba nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos, kai, remdamasi jai pateiktais medicininiais vertinimais, padarė išvadą, kad
nebuvo tenkinamos BĮN numatytos sąlygos, pagal kurias liga pripažįstama sunkia ir atitinkamai taikomas 100 % išlaidų kompensavimas.
Reikia išnagrinėti, ar, remdamasis medicinos tarnybos gydytojo nuomone, išmokų biuras iš tikrųjų grindė savo sprendimą kriterijais,
išvardytais šio sprendimo 75 punkte, kuriais grindžiamas ligos pripažinimas sunkia.
Šiuo atžvilgiu iš teismo praktikos matyti, kad, palyginti su medicininiais vertinimais, kuriuos pateikia medicinos komisija,
pavyzdžiui, invalidumo komisija, t. y. komisijos, kurių darbo taisyklės užtikrina šalių lygybę ir objektyvumą, institucijų
medicinos tarnybų gydytojų vienasmenė nuomonė nesuteikia tokių pat šalių lygybės garantijų (žr. minėto Sprendimo
Allen prieš Komisiją
68–70 punktus).
Todėl Tarnautojų teismas, nagrinėdamas atsisakymą pripažinti ligą sunkia, turi atlikti išsamesnį patikrinimą nei dėl sprendimų,
kurie buvo priimti pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 73 arba 78 straipsnius, dalyvaujant medicinos komisijai arba invalidumo
komisijai. Tačiau akivaizdu, kad teismas neturi reikiamos kompetencijos, kad patvirtintų medicininį vertinimą ar jo nepatvirtintų,
t. y. spręstų dėl kelių vienas kitam prieštaraujančių medicininių vertinimų (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
Allen prieš Komisiją
70 ir 71 punktus).
Šiuo atžvilgiu konstatuotina, kad sunkios ligos kriterijai (nepalanki išgyvenimo prognozė, lėtinė raida, sudėtingų diagnostikos
ir (arba) gydymo priemonių būtinumas, sunkios negalios arba jos rizikos buvimas) priklauso medicininių vertinimų kategorijai,
nes kai išreiškia nuomonę dėl vieno ar kito iš šių kriterijų buvimo, medicinos tarnybos gydytojas arba BSDS medicinos tarnyba
ne tik konstatuoja faktus, bet ir atlieka tikrą jų vertinimą, o šiam vertinimui būtina kompetencija medicinos srityje (minėto
Sprendimo
Allen prieš Komisiją
75 punktas).
Tačiau net jei teismo vykdoma kontrolė neapima išimtinai medicininių vertinimų, pavyzdžiui, susijusių su ligos sunkumu, jis,
jei, kaip šioje byloje, ieškovas ginčija administracijos atliktą situacijos vertinimą ir jį pagrindžiančią medicininę nuomonę,
turi įsitikinti, kad medicinos tarnybos gydytojas konkrečiai ir išsamiai išnagrinėjo jam išdėstytą situaciją. Šiuo atžvilgiu
pažymėtina, kad nustatyti, ar toks nagrinėjimas buvo atliktas, turi administracija (minėto Sprendimo
Allen prieš Komisiją
76 punktas).
2010 m. gegužės 18 d. medicinos tarnybos gydytojo, kurio paskyrimų tarnyba paprašė nustatyti, ar susirgimas, dėl kurio ieškovei
buvo atlikta chirurginė operacija, gali būti pripažintas sunkia liga, kaip ji suprantama pagal BĮN III antraštinės dalies
5 skyriaus 1 punktą, nuomone:
„<...>
2)      [ieškovės] susirgimas, dėl kurio buvo atlikta chirurginė operacija, negali būti pripažintas sunkia liga remiantis BĮN (III antraštinės
dalies 5 skyriaus 1 punkte) nustatytais kriterijais.
Iš esmės tai yra ortopedinis susirgimas <...>
Šis susirgimas pagal savo pobūdį nelemia nepalankios išgyvenimo prognozės, be to, pacientės gyvybei net hospitalizavimo metu
nebuvo iškilęs joks pavojus.
Remiantis [ieškovę] gydančio gydytojo ortopedo pareiškimu (2010 m. kovo 22 d. pažyma), šiuo metu pacientės būklė yra visiškai
patenkinama.
„Klinikinių ir radiologinių tyrimų rezultatai yra puikūs“ <...>
Bent jau du iš pagrindinių kriterijų, taikomų ligai pripažinti sunkia, nėra tenkinami, t. y. nepalanki išgyvenimo prognozė
ir sunki negalia arba šiuo metu esanti jos rizika.“
Reikia pažymėti, kad šioje byloje ieškovė nepasirinko BĮN III antraštinės dalies 5 skyriaus 3 punkte numatytos procedūros,
taikomos prašymams dėl ligos pripažinimo sunkia, kai tokio pripažinimo atveju įgyjama teisė į 100 % išlaidų, susijusių su
sunkia liga, kompensavimą, suteikiamą daugiausia penkerius metus nuo medicinos pažymos, pridėtos prie prašymo pripažinti ligą
sunkia, išdavimo datos, bet pateikdama savo pastabas dėl mokėjimo lapelio Nr. 10, taip pat savo skunde paprašė, siekdama,
kad 100 % būtų kompensuotos tik hospitalizavimo išlaidos, ligą, dėl kurios šios išlaidos buvo patirtos, pripažinti sunkia.
Tokiomis aplinkybėmis keturi kriterijai, nustatyti BĮN III antraštinės dalies 5 skyriaus 1 punkte, turi būti nagrinėjami vertinant
ieškovės sveikatos būklę prieš pat hospitalizavimą.
Iš 2010 m. gegužės 18 d. medicinos tarnybos gydytojo nuomonės formuluotės matyti, kad, kalbėdamas apie sunkios negalios buvimo
arba jos rizikos kriterijų, pirma, jis rėmėsi medicinos duomenimis, pateiktais ieškovę gydančio gydytojo ortopedo 2010 m.
kovo 23 d. pažymoje, t. y. praėjus daugiau nei metams po ieškovės patirtos chirurginės operacijos, ir, antra, šis kriterijus
buvo vertinamas remiantis ieškovės sveikatos būkle 2010 m. gegužės mėn., o ne prieš pat hospitalizavimą 2009 m. vasario mėn.
Darytina išvada, kad sunkios negalios atsiradimo rizika iki ieškovės hospitalizavimo nebuvo tinkamai išnagrinėta.
Tačiau ši klaida taikant atitinkamas normas negali būti pagrindas panaikinti išmokų biuro sprendimą, kuriuo atsisakoma pripažinti
ligą sunkia. Iš tikrųjų, iš 2010 m. gegužės 18 d. medicinos tarnybos gydytojo nuomonės taip pat matyti, kad medicinos tarnybos
pareigūnas ne tik nagrinėjo, ar tenkinamas vienintelis iš keturių kriterijų, įtvirtintų BĮN III antraštinės dalies 5 skyriaus
1 punkte, bet ir pareiškė nuomonę dėl antrojo kriterijaus, t. y. nepalankios išgyvenimo prognozės. Šiuo atžvilgiu minėtoje
nuomonėje jis nurodė, kad ortopedinis susirgimas, dėl kurio ieškovė buvo hospitalizuota, pagal savo pobūdį nelemia nepalankios
išgyvenimo prognozės ir kad ieškovės gyvybei net hospitalizavimo metu negrėsė joks pavojus.
Tokiomis aplinkybėmis, kadangi keturi kriterijai, taikomi ligai pripažinti sunkia, yra kumuliatyvūs ir turi būti tenkinami
visi, nors ir nevienodai, to, kad šioje byloje vienas iš jų nebuvo tenkinamas, pakako, kad susirgimas, dėl kurio ieškovė buvo
hospitalizuota, nebūtų pripažintas sunkia liga. Todėl išmokų biuras nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos, kai, remdamasis
2010 m. gegužės 18 d. medicinos tarnybos gydytojo nuomone, kurioje buvo padaryta išvada, kad nėra nepalankios ieškovės išgyvenimo
prognozės, atsisakė pripažinti jos ligą sunkia.
Vienintelis ieškinio pagrindas, nurodytas grindžiant trečiąjį reikalavimą, yra nepagrįstas, todėl nereikia panaikinti ginčijamame
išmokų biuro mokėjimo lapelyje nurodyto sprendimo kompensuoti tik 85 % hospitalizavimo išlaidų, nes ieškovės liga nebuvo pripažinta
sunkia.

Dėl penktojo reikalavimo, patikslinto pirmuoju papildomame pareiškime nurodytu reikalavimu dėl ginčijamame išmokų biuro mokėjimo
lapelyje nurodyto sprendimo, kad ieškovai turi padengti 28 800 EUR sumą už per didelėmis pripažintas apgyvendinimo išlaidas
Grįsdami šį reikalavimą ieškovai nurodo vienintelį ieškinio pagrindą, susijusį su gero administravimo principo ir rūpestingumo
pareigos pažeidimu.
Šalių argumentai
Ieškovai sutinka su išmokų biuro vertinimu, kad klinikos
Anthea
sąskaitoje nurodytos apgyvendinimo išlaidos yra per didelės. Iš tikrųjų, 1 440 EUR už dieną suma, įskaitant PVM, yra tikrai
per didelė kaina už suteiktas paslaugas, t. y., pirma, už normalaus dydžio paprastą palatą su standartiniais baldais, t. y.
su įprasta ligoninės lova ir kėde, – ši palata yra tokia pat, kaip ir visos kitos klinikos palatos, – ir, antra, už maitinimą,
kuris, ieškovės nuomone, buvo įprastas ir vidutinio lygio.
Dėl klausimo, kas turi sumokėti 28 800 EUR sumą už apgyvendinimo išlaidas, kurias išmokų biuras pripažino per didelėmis, ieškovai
nurodo, pirma, kad, atsižvelgiant į sąskaitoje už apgyvendinimą nurodytą didelę sumą, išmokų biuras neturėjo apmokėti šios
sumos klinikai
Anthea
jų neinformavęs. Būdami informuoti, jie būtų galėję prieštarauti mokėjimui, nes prieš hospitalizavimą klinika
Anthea
ieškovei nurodė, kad apgyvendinimo išlaidos yra 300 EUR už dieną. Išmokų biuro veiksmai neleido ieškovams laiku sureaguoti
ir jiems šis faktas tebuvo praneštas nurodant padengti sumą, kurią išmokų biuras pripažino esant per didelę.
Antra, ieškovai nurodo, jog jokiu momentu administracija jiems nepatarė, kad būtų tikslinga pateikti išmokų biurui apgyvendinimo
išlaidų sąmatą.
Trečia, jie mano, kad išmokų biuro veiksmai buvo neleistini ir labai žalingi ne tik jų, bet ypač BSDS, kuriai teko nepagrįsto
mokėjimo išlaidos, atžvilgiu. Tokiomis aplinkybėmis, kadangi tik Komisija buvo įgaliota imtis veiksmų prieš kliniką
Anthea
, kad susigrąžintų permoką, ji neturėjo perkelti šios permokos mokėjimo naštos ieškovams.
Ketvirta, ieškovų teigimu, kad ir kaip būtų, jie negali būti kaltinami dėl žalos, padarytos dėl išmokų biuro neatidumo, nerūpestingumo
ir neapdairumo.
Komisija mano, kad ieškovų teiginiai nepagrįsti.
Pirma, Komisija nurodo, kad išmokų biuro nurodymas ieškovams padengti dalį apgyvendinimo išlaidų, pripažintų per didelėmis,
palyginti su šalyje, kurioje išlaidos buvo patirtos, įprastomis kainomis, medicinos tarnybai pateikus nuomonę, grindžiamas
Bendrųjų taisyklių 20 straipsnio 2 dalimi. Šiuo atžvilgiu Komisija primena, kad ieškovas gavo 2009 m. vasario 5 d. rašto,
kuriuo išmokų biuras klinikai pranešė, kad apmokės ieškovės hospitalizavimo išlaidas, kopiją ir informacinį pranešimą, parengtą
Individualių išmokų administravimo ir mokėjimo biuro (PMO, toliau – informacinis pranešimas) ir susijusį su didžiausiomis
kompensuojamomis išlaidomis ir iš anksto sumokėtų sumų grąžinimu, kuriame, be kita ko, primenama, kad BSDS sumokėtos sumos
nebūtinai kompensuotinos pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 72 straipsnį ir vėliau gali būti susigrąžintos iš BSDS dalyvio.
Antra, ieškovei užginčijus mokėjimo lapelį Nr. 10, Komisija elgėsi rūpestingai, nes patikrino apgyvendinimo sąlygas ir pateikė
jai pakankamus paaiškinimus. Be to, medicinos tarnybos gydytojas, vadovaudamasis Bendrųjų taisyklių 41 straipsniu, perdavė
bylą medicinos tarnybai, o ši 2009 m. gruodžio 10 d. susirinkime pateikė savo nuomonę. Komisijos teigimu, iš šio susirinkimo
protokolo matyti, kad kompensuotinos išlaidos apskaičiuotos remiantis taikytinais teisės aktais, kaip į referencinę vertę
atsižvelgiant į įprastas kainas už tą patį apgyvendinimo tipą šalyje, kurioje išlaidos buvo patirtos.
Tarnautojų teismo vertinimas
Akivaizdu, kad, vadovaujantis Bendrųjų taisyklių 20 straipsnio 2 dalimi, už paslaugas, kurioms nėra nustatytos jokios išlaidų
kompensavimo ribos, pavyzdžiui, apgyvendinimo išlaidas hospitalizavimo metu, išlaidų dalis, pripažinta per didele, palyginti
su įprastomis kainomis šalyje, kurioje buvo patirtos išlaidos, nekompensuojama. Be to, iš tos pačios nuostatos akivaizdu,
kad išlaidų dalį, pripažintiną per didele, kiekvienu atveju nustato BSDS išmokų biuras.
Šioje byloje šalys sutinka, kad 1 440 EUR už dieną kaina, klinikos
Anthea
nurodyta sąskaitoje, yra per didelė, palyginti su kainomis Italijoje už šios rūšies paslaugas ir ypač palyginti su 300 EUR
už dieną, įskaitant PVM, – kaina, kurią ieškovei klinikos
Anthea
darbuotoja nurodė žodžiu prieš hospitalizavimą. Šiuo atžvilgiu ieškovė pridėjo prie bylos liudytojo, kuris buvo su ja 2009 m.
sausio 13 d., kai ji kreipėsi į kliniką
Anthea
informacijos dėl apgyvendinimo įkainių, pareiškimą. Ieškovai teigia, kad, remiantis minėtos darbuotojos žodžiu pateikta informacija,
tuo metu klinikoje
Anthea
taikyti įkainiai buvo 216 EUR už dieną, jei pacientas dalijosi palata su kitais pacientais ir buvo apdraustas valstybiniu
socialiniu draudimu, ir 300 EUR už dieną, jei pacientas palatoje buvo vienas ir buvo apdraustas privačiuoju draudimu.
Tačiau šalys nesutaria dėl to, ar, kaip teigia ieškovai, išmokų biuro per didelėmis pripažintas apgyvendinimo išlaidas, t. y.
28 800 EUR, turi sumokėti išmokų biuras, nes jis prieš apmokėdamas klinikos
Anthea
pateiktą sąskaitą nesusisiekė su ieškovais, ar, kaip teigia Komisija, šias išlaidas turi padengti ieškovas ir jos turi būti
išskaičiuotos iš jo gaunamos ištarnauto laiko pensijos.
Visų pirma konstatuotina, kad BSDS dalyviams yra neabejotinai naudinga pagal Bendrųjų taisyklių 30 straipsnį gauti avansą
didelėms išlaidoms padengti, kuris suteikiamas įsipareigojant apmokėti hospitalizavimo išlaidas. Asmenims, kuriems taikoma
BSDS kiekvieną kartą, kai jie pateikia prašymą apmokėti išlaidas, siunčiamas informacinis pranešimas ir jie skatinami pasidomėti
pirmiausia gydymo įstaigoje dėl išlaidų, kurių jiems gali tekti patirti, ir palyginti jas su galiojančiomis BĮN, kad išvengtų
didelių išlaidų, kurios gali būti nekompensuojamos pagal BSDS ir kurias dėl to jiems teks padengti. Šiuo atžvilgiu reikia
pridurti, kad, kalbant apie apgyvendinimo išlaidas hospitalizavimo atveju, BĮN nėra numatyta maksimalios sumos.
Šioje byloje ieškovė, nors ir pasidomėjo jai teksiančiomis apgyvendinimo klinikoje
Anthea
išlaidomis, gavo tik žodinę informaciją, o ne rašytinį dokumentą, kuris turėtų įrodomąją galią. Vis dėlto reikia pridurti,
kad net jei būtų pageidautina, kad BSDS dalyviai turėtų tokį dokumentą, nei Bendrosiose taisyklėse, nei BĮN nėra normos, juos
įpareigojančios turėti tinkamos formos sąmatą ir pateikti ją išmokų biurui kartu su prašymu apmokėti išlaidas.
Tokiomis aplinkybėmis ieškovai negali būti kaltinami tam tikros pareigos arba teisės nuostatos nesilaikymu. Iš tikrųjų, kadangi
BĮN nėra nustatyta apgyvendinimo išlaidų hospitalizavimo atveju maksimali suma, jie negalėjo palyginti išlaidų sumos, kurią
jiems nurodė klinika
Anthea
, su suma, kuri galėtų būti kompensuojama. Antra, net jei jie būtų susisiekę su išmokų biuru ir paklausę, ar 300 EUR per dieną
apgyvendinimo išlaidos gali būti kompensuojamos, bet kuriuo atveju būtų gavę teigiamą atsakymą, atsižvelgiant į tai, kad pagal
mokėjimo lapelį Nr. 10 šis biuras kompensavo šias išlaidas tarifu 720 EUR už dieną.
Kalbant apie Komisiją, reikia nurodyti, jog jos vaidmuo apmokant hospitalizavimo išlaidas yra dvejopas.
Pirma, pagal Reglamento Nr. 1605/2002 27 straipsnį, pagal analogiją taikytiną BSDS valdymui pagal Bendrųjų taisyklių 43 straipsnį,
Komisija turi užtikrinti, kad gautų įplaukų ir išlaidų operacijos būtų vykdomos laikantis gero finansų valdymo principo, tai
yra laikantis ekonomiškumo, našumo ir efektyvumo principų.
Šiuo atžvilgiu iš Bendrųjų taisyklių 52 straipsnio matyti, jog Komisija yra kitų institucijų įgaliota administruoti BSDS ir
įpareigota nustatyti gydymo išlaidų kompensavimo taisykles, kad būtų išlaikyta sistemos išlaidų ir pajamų pusiausvyra. Laikydamiesi
gero administravimo principo, Komisija ir atitinkamai BSDS išmokų biurai, kuriuos įsteigti yra viena iš BSDS administratorei
patikėtų užduočių ir kurių priežiūrą, kalbant apie gero finansų valdymo principą, užtikrina centrinis biuras, turi rūpintis,
kad BSDS lėšos nebūtų panaudotos apmokant sąskaitas už hospitalizavimą, kurių sumos iš pirmo žvilgsnio atrodo per didelės,
palyginti su panašių paslaugų kainomis šalyje, kurioje išlaidos buvo patirtos. Šioje byloje išmokų biuras, atsižvelgiant į
jo buveinę, turėjo galimybę žinoti vidutines Italijos gydymo įstaigų apgyvendinimo kainas ir sureaguoti į tai, kad klinika
Anthea
šioje byloje pateikė 57 600 EUR sąskaitą už ieškovės 40 dienų apgyvendinimą.
Antra, kalbant apie hospitalizavimo išlaidų apmokėjimą, reikia nurodyti, kad Komisija turi pareigą Sąjungos institucijų darbuotojų,
asmenų, kuriems taikoma BSDS, atžvilgiu elgtis rūpestingai.
Laikydamiesi rūpestingumo pareigos, Komisija ir atitinkamai BSDS išmokų biurai, gavę tokią sąskaitą, kokią išmokų biurui pateikė
klinika
Anthea
, t. y. labai didelės sumos sąskaitą, kurioje, nors medicinos paslaugos yra išvardytos ir apibūdintos, už apgyvendinimą tiesiog
apskaičiuota 1 440 EUR už dieną, nepateikiant jokių detalių dėl palatos tipo arba papildomų paslaugų, galinčių pateisinti
tokią didelę sumą, turi ne tuoj pat ją apmokėti, net jei įsipareigojo apmokėti išlaidas, o gauti informaciją raštu iš sąskaitą
pateikusios gydymo įstaigos ir informuoti apdraustąjį, kuriam galiausiai išmokų biuras daugeliu atvejų nurodys padengti bent
jau tam tikrą procentą mokėtinų hospitalizavimo išlaidų arba, kaip šioje byloje, visas per didelėmis pripažintas išlaidas.
Šioje byloje, jei išmokų biuras būtų susisiekęs su ieškovais iki sąskaitos, kurią jam atsiuntė klinika
Anthea
, apmokėjimo, jie būtų galėję laiku nurodyti, kad jiems nurodytos apgyvendinimo išlaidos buvo 300 EUR už dieną.
Atvirkščiai, dėl išmokų biuro veiksmų – besąlygiško sąskaitos apmokėjimo, pirma, nepagrįstai padidėjo BSDS išlaidos, kadangi,
užuot kompensavęs 85 % apgyvendinimo išlaidų už 30 dienų, skaičiuojant po 300 EUR už dieną, išmokų biuras kompensavo išlaidas
tarifu 720 EUR už dieną.
Antra, ieškovams atsirado pareiga padengti ne tik 28 800 EUR apgyvendinimo išlaidų, kurias išmokų biuras pripažino per didelėmis,
bet ir 15 % sumos už 30 apgyvendinimo dienų, skaičiuojant 720 EUR už dieną, nors, jei už apgyvendinimą būtų apskaičiuota tokia
suma, kokia buvo nurodyta ieškovei, jiems tenkanti sumokėti suma būtų gerokai mažesnė.
Taigi konstatuotina, kad, iki sąskaitos apmokėjimo nepaprašęs klinikos
Anthea
paaiškinimų dėl mokėtinos sumos ir nepranešęs ieškovams apie šią sumą, išmokų biuras, taigi ir Komisija, pažeidė tiek gero
administravimo principą, tiek rūpestingumo pareigą ieškovų atžvilgiu.
Ieškinio pagrindas, nurodytas grindžiant penktąjį reikalavimą, yra pagrįstas, todėl reikia panaikinti ginčijamame mokėjimo
lapelyje nurodytą išmokų biuro sprendimą, kad ieškovai turi padengti 28 800 EUR sumą už per didelėmis pripažintas apgyvendinimo
išlaidas.
Atsižvelgiant į išdėstytus argumentus, ieškovų prašymas imtis siūlomų pasirengimo nagrinėti bylą priemonių, pateiktas nurodant
aštuntąjį ieškinio reikalavimą, netenkintinas.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 1 dalį, nepažeidžiant kitų šio reglamento antros dalies aštunto skyriaus nuostatų,
pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Vis dėlto pagal minėto reglamento
88 straipsnį „šaliai, net jeigu ši laimėjo bylą, gali būti nurodyta padengti visas arba dalį bylinėjimosi išlaidų, jeigu tai
atrodo pateisinama dėl jos elgesio netgi prieš pradedant procesą, ypač jeigu kita šalis išlaidas patyrė, Teismo manymu, dėl
pirmosios nepagrįstų arba nesąžiningų veiksmų“.
Šioje byloje, nors iš pirmiau nurodytų motyvų matyti, kad ieškovų reikalavimai, susiję su ginčijamu mokėjimo lapeliu, tenkinami
tik iš dalies, o tai reiškia, kad Komisija, kiek tai susiję su minėtais reikalavimais, pralaimėjo bylą tik iš dalies, taip
pat darytina išvada, kad dėl išmokų biuro neteisėtais pripažintų veiksmų ieškovams atsirado papildomų išlaidų, kadangi apgyvendinimo
išlaidos, kurių kompensuojama 85 %, buvo gerokai didesnės, nei jie galėjo tikėtis.
Atsižvelgiant į konkrečias nagrinėjamos bylos aplinkybes ir pažymint, kad Procedūros reglamento 88 straipsnis taikomas ne
vien tais atvejais, kai ieškovai patiria išlaidų dėl nepagrįstų arba nesąžiningų administracijos veiksmų, Komisija turi padengti
savo bylinėjimosi išlaidas, įskaitant patirtas procese dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo, ir iš jos priteisiamos ieškovų
bylinėjimosi išlaidos, įskaitant patirtas procese dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo.
Remdamasis šiais motyvais,
TARNAUTOJŲ TEISMAS (antroji kolegija)
nusprendžia:
1.
Panaikinti 2009 m. spalio 1 d. Ispros (Italija) išmokų biuro mokėjimo lapelyje Nr. 10 nurodytą sprendimą, kad M. A. de Pretis Cagnodo
turi padengti 28 800 EUR sumą už per didelėmis pripažintas S. Trampuz de Pretis Cagnodo apgyvendinimo išlaidas.
2.
Atmesti likusią ieškinio dalį.
3.
Nurodyti Europos Komisijai padengti visas savo ir M. A. de Pretis Cagnodo bei S. Trampuz de Pretis Cagnodo patirtas bylinėjimosi
išlaidas.
Rofes i Pujol
Boruta
Bradley
Paskelbta 2013 m. gegužės 16 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Kanclerė

Pirmininkas
W. Hakenberg

M. I. Rofes i Pujol
*
Proceso kalba: italų.