CELEX: 62010CJ0316
ELTL artikli 288 teine lõik
Määrus (EÜ) nr 1/2005
Loomade kaitse vedamise ajal
Koduloomadena peetavate sigade maanteevedu
Veoruumi minimaalne kõrgus
Kontrollimine vedamise ajal
Laadimistihedus
Liikmesriikide õigus võtta vastu üksikasjalikud sätted

Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada ELTL artikli 288 teist lõiku, nõukogu 22. detsembri 2004. aasta määruse
(EÜ) nr 1/2005, mis käsitleb loomade kaitset vedamise ja sellega seonduvate toimingute ajal ning millega muudetakse direktiive
64/432/EMÜ ja 93/119/EÜ ning määrust (EÜ) nr 1255/97 (ELT 2005, L 3, lk 1), artikli 3 teise lõigu punkte f ja g ning samuti
kõnealuse määruse nr 1/2005 I lisa II peatüki punkti 1.1 alapunkti f ning punkti 1.2 ja VII peatüki D osa.
Eelotsusetaotlus esitati seakasvatajate kutseorganisatsiooni Danske Svineproducenteri ja Justitsministerieti (justiitsministeerium)
vahelise kohtuvaidluse raames, mis käsitleb eeskätt selliste täiendavate siseriiklike õigusnormide kooskõla määrusega nr 1/2005,
millega täpsustatakse teatud küsimusi seoses määruse rakendamisega – nagu 21. detsembri 2006. aasta määruses nr 1729, mis
käsitleb loomade kaitset vedamise ajal (bekendtgørelse om beskyttelse af dyr under transport,
Lovtidende
2006 A, edaspidi „määrus nr 1729/2006”), ette nähtud õigusnormid – ja määruse nr 1729/2006 eri sätete kooskõla määrusega
nr 1/2005.

Õiguslik raamistik

Liidu õigus
Määrus nr 1/2005
Määruse nr 1/2005 põhjendused 2, 6, 8, 10 ja 11 sätestavad:
„(2)      Nõukogu 19. novembri 1991. aasta direktiiviga 91/628/EMÜ, mis käsitleb loomade kaitset vedamise ajal [ja millega muudetakse
direktiive 90/425/EMÜ ja 91/496/EMÜ (EÜT L 340, lk 17; ELT eriväljaanne 03/12, lk 133), muudetud nõukogu 29. juuni 1995. aasta
direktiiviga 95/29/EÜ (EÜT L 148, lk 52; ELT eriväljaanne 03/17, lk 466) (edaspidi „direktiiv 91/328”)], võttis nõukogu elusloomadega
kauplemisel tehniliste kaubandustõkete kõrvaldamiseks ja turgude tõrgeteta toimimise võimaldamiseks ning samas asjaomaste
loomade rahuldaval tasemel kaitse tagamiseks vastu loomade veo eeskirjad.
[…]
(6)      Nõukogu kutsus komisjoni 19. juunil 2001 […] üles esitama ettepanekuid, et tagada ühenduse olemasolevate õigusaktide tõhus
rakendamine ja range jõustamine, tõhustada loomade kaitset ja suurendada nende heaolu ning takistada loomade nakkushaiguste
teket ja levikut, kehtestades rangemaid nõudeid valu ja kannatuste vältimiseks ning loomade heaolu ja tervise tagamiseks vedamise
ajal ja pärast seda.
[…]
(8)      Loomade tervise ja heaolu teaduskomitee võttis 11. märtsil 2002 vastu arvamuse loomade heaolu kohta nende vedamisel. Ühenduse
õigusakte tuleks seetõttu muuta, et võtta arvesse teaduse uusi saavutusi, kusjuures lähitulevikus tuleb siiski tagada nende
jõustatavus.
[…]
(10)      Direktiivi [91/628] raames ühenduse loomade vedamise alaseid õigusakte harmoneerides omandatud kogemuste ning kõnealuse direktiivi
siseriiklikul tasandil ülevõtmise käigus esinenud raskuste valguses on asjakohasem kehtestada kõnealuse valdkonna eeskirjad
määruse kujul. Kuni üksikasjalike sätete vastuvõtmiseni teatud erivajadustega liikide suhtes, mis esindavad ühenduse elusloomade
väga piiratud osa, on asjakohane lubada liikmesriikidel kehtestada või hoida alal siseriiklikud täiendavad eeskirjad, mida
sellist liiki loomade vedamisele kohaldatakse.
(11)      Käesoleva määruse järjekindla ja tõhusa kohaldamise tagamiseks kogu ühenduse territooriumil põhiprintsiibi valguses, mille
kohaselt loomi ei tohi vedada viisil, mis tõenäoliselt põhjustab neile vigastusi või tarbetuid kannatusi, on asjakohane kehtestada
üksikasjalikud sätted eriomaste vajaduste kohta, mis tekivad seoses eri liiki vedudega. Selliseid üksikasjalikke sätteid tuleb
tõlgendada ja kohaldada vastavalt eelnimetatud põhimõttele ja neid tuleb õigeaegselt ajakohastada, kui ilmneb – eelkõige uute
teaduslike avastuste valguses –, et need teatud looma- või veoliikide puhul ei taga enam eelnimetatud põhimõtte järgmist.”
Määruse nr 1/2005 artikkel 1 sätestab:
„1.      Käesolevat määrust kohaldatakse selgroogsete elusloomade vedamisele ühenduse piires […]
[…]
3.      Käesolev määrus ei takista rangemate siseriiklike meetmete võtmist eesmärgiga suurendada loomade heaolu vedamise ajal, mis
toimub täies ulatuses liikmesriigi territooriumil või liikmesriigi territooriumilt lähtuva mereveo korral.
[…]”.
Määruse nr 1/2005 artikkel 3 „Loomade vedamise üldtingimused” sätestab:
„Loomi ei ole lubatud vedada ega lasta vedada viisil, mis võib neile tõenäoliselt põhjustada vigastusi või tarbetuid kannatusi.
Lisaks peavad olema täidetud järgmised tingimused:
[…]
f)      […] loomade heaolu tingimusi kontrollitakse regulaarselt ja tagatakse nende püsimine;
g)      loomadel on piisavalt põrandapinda ja ruum on piisavalt kõrge, arvestades loomade suurust ja kavandatavat teekonda;
[…]”.
Määruse nr 1/2005 artikli 6 lõikes 3 on sätestatud:
„Vedajad veavad loomi vastavalt I lisas toodud tehnilistele eeskirjadele.”
Määruse nr 1/2005 I lisa II peatükk sisaldab veovahenditega seotud tehnilisi eeskirju. Kõnealuse peatüki punkt 1, millega
kehtestatakse kõigile veovahenditele kohaldatavad sätted, on sõnastatud järgmiselt:
„1.1      Veovahendid, konteinerid ja nende kinnitused konstrueeritakse, ehitatakse, hoitakse korras ja neid käitatakse selliselt, et:
[…]
f)      need võimaldavad juurdepääsu loomadele nende kontrollimiseks ja hooldamiseks;
[…]
1.2.      Loomade veoruumi sees ja igal vahedekil peab olema piisavalt ruumi tagamaks nõuetekohast ventilatsiooni loomade kohal, kui
nad on loomulikus seisvas asendis, kusjuures mingil juhul ei tohi piirata nende loomulikku liikumist.
[…]”.
Selle lisa III peatükk käsitleb veotavasid. Kõnealuse peatüki punkt 2 „Vedamise ajal” sisaldab järgmist sätet:
„2.1. Loomade veoruumi mõõtmed peavad vastama vähemalt VII peatükis loomade ja veovahendite kohta kehtestatud näitajatele.”
Kõnealuse lisa V peatükiga, mis on pühendatud eeskätt teekonna kestusele, kehtestatakse punktis 1, mis puudutab muude koduloomadena
peetavate liikide hulgas ka sigu, järgmised eeskirjad:
„[…]
1.2.      [O]sutatud liikidesse kuuluvate loomade teekonna kestus ei tohi ületada kaheksat tundi.
1.3.      Punkti 1.2. maksimaalset teekonna kestust võib ületada, kui on täidetud VI peatüki täiendavad nõuded.
[…]”.
Nimetatud VI peatükk sisaldab täiendavaid tingimusi eeskätt koduloomadena peetavate sigade pikaajalise veo korral, mis on
sätestatud nelja punkti all.
Kõnealuse peatüki punktis 1, mis käsitleb kõiki pikki teekondi, on loetletud nõuded seoses katuse, põranda ja asemega, sööda
ja eraldamisega ning samuti teatud liikide suhtes kohaldatavad piiravad tingimused. Viimati nimetatud tingimustest on sigade
suhtes kohaldatav ainult see, et pikkadel teekondadel on lubatud ainult 10 kg raskemate sigade vedu, v.a juhul, kui nad reisivad
oma ema saatel. Kõnealuse peatüki punktid 2–4 käsitlevad vastavalt veevarustust vedamise ajal, maanteetranspordivahendi ventilatsiooni
ja temperatuuri jälgimist ning navigatsioonisüsteemi kasutamist.
I lisa VII peatükis on kehtestatud laadimistihedus. See on sõnastatud järgmiselt:
„Loomade ruuminõuded peavad vastama vähemalt järgmistele arvudele:
[…]
D.      Sead
Raudtee- ja autotransport
Kõikidel sigadel peab olema võimalus vähemalt loomulikus asendis pikali heita ja püsti tõusta seisvasse asendisse.
Nende minimaalsete nõuete täitmiseks ei tohiks umbes 100 kg kaaluvate sigade laadimistihedus ületada 235 kg/m
.
Sigade tõust, suurusest ja füüsilisest seisundist võib olla tingitud, et eespool nimetatud minimaalset nõutavat pindala tuleb
suurendada; samuti võib osutuda vajalikuks maksimaalne 20% suurendamine sõltuvalt ilmastikutingimustest ja veo kestusest.
[…]”.
Määruse nr 1/2005 artikli 37 kohaselt kohaldatakse eespool viidatud sätteid põhimõtteliselt alates 5. jaanuarist 2007. Selle
artikli viimane lõik sätestab:
„Käesolev määrus on tervikuna siduv ja otseselt kohaldatav kõikides liikmesriikides.”
Direktiiv 91/628 ja määrus (EÜ) nr 411/98
Vastavalt määruse nr 1/2005 artiklile 33 tunnistati selle määrusega kehtetuks direktiiv 91/628. Seda direktiivi kohaldati
eeskätt koduloomadena peetavate sigade veo korral liikmesriikides ja liikmesriikidesse või neist välja.
Mis puudutab täpsemalt sigasid, siis direktiivi 91/628 lisa I peatüki A osa punkti 2 alapunktides a ja b on sätestatud loomade
veoruumi minimaalset kõrgust käsitlevad nõuded määruses nr 1/2005 sätestatuga sarnases sõnastuses.
Selle lisa VI peatüki alla kuuluv punkt 47 käsitles laadimistihedust. Kõnealuse punkti D osa, mis käsitles sigasid, oli sõnastatud
sama moodi määruse nr 1/2005 I lisa VII peatüki D osaga, mis on ära toodud käesoleva kohtotsuse punktis 12.
Lisa punkt 48, mis kujutab endast VII peatükki ning käsitleb eeskätt veo kestust, sisaldab järgmisi sätteid:
„[…]
2.      [Muu hulgas koduloomadena peetavate sigade] vedu ei tohi kesta üle kaheksa tunni.
3.      Punktis 2 osutatud veo maksimaalset kestust võib pikendada, kui transpordivahend vastab järgmistele lisanõuetele:
[…]
–        loomadele on otsene juurdepääs,
[…]”.
Direktiivi 91/628 artikli 13 lõike 1 alusel vastu võetud nõukogu 16. veebruari 1998. aasta määrus (EÜ) nr 411/98 loomade kaitse
täiendavate normide kohta, mida kohaldatakse eluskarja vedavatele maanteesõidukitele üle kaheksa tunni kestva veo puhul (EÜT
L 52, lk 8; ELT eriväljaanne 3/22, lk 294), jõustus 1. juulil 1999. Vastavalt selle määruse artiklile 1 koostoimes määruse
lisa punktiga 3 oli nõutav, et sellise veo puhul kasutatavad veokid – kui neid kasutatakse eeskätt sigade veoks – oleksid
„varustatud nõnda, et kõigi veetavate loomade juurde on võimalik pidevalt otse pääseda nende kontrollimiseks ja asjakohaseks
hooldamiseks”.
Määruse nr 1/2005 artikli 33 kohaselt tunnistati sellega tühiseks ka määrus nr 411/98.
Euroopa Kohus otsustas 8. mai 2008. aasta otsuses kohtuasjas C‑491/06: Danske Svineproducenter (EKL 2008, lk I‑3339) järgmist:
„1)      [S]iseriiklikud õigusnormid, mis sisaldavad loomade veoruumide kõrguse kohta arvandmeid, et vedajad võiksid lähtuda täpsematest
normidest kui need, mis on sätestatud […] direktiivis [91/628], võivad jääda liikmesriikidele EÜ artiklis 249 antud kaalutlusruumi
piiresse, kui nad arvestavad selle direktiivi […] eesmärgiga tagada loomade kaitse vedamise ajal ega takista proportsionaalsuse
põhimõtet rikkudes saavutamast samuti selle direktiiviga (muudetud kujul) taotletavaid eesmärke kõrvaldada tehnilised tõkked
elusloomadega kauplemisel ja võimaldada vastavate turuorganisatsioonide häireteta tegutsemine. Eelotsusetaotluse esitanud
kohtu kohustus on kindlaks teha, kas nimetatud õigusnormid arvestavad nende põhimõtetega.
2)      Direktiivi 91/628 […] lisa VI peatüki punkti 47 D osa tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigil on lubatud kehtestada siseriiklik
kord, mille kohaselt peab üle 8 tunni kestva veo korral olema 100 kg sigade kohta vähemalt 0,50 m
põrandapinda.”

Siseriiklik õigus
Määrus nr 1729/2006 kohustab sigade veol järgima teatud eeskirju.
Veoruumide minimaalset kõrgust puudutavas näeb selle määruse § 9 lõige 1 ette:
„Vähemalt 40 kg kaaluvate sigade veo korral peab iga platvormidevaheline sisemine kõrgus mõõdetuna põranda kõrgeimast punktist
lae madalaima punktini ([nt] tala või tugevduslati alumine külg) vastama järgmistele tingimustele:
Keskmine kaal [kg]
Sisemine kõrgus mehhaanilise ventilatsioonisüsteemi kasutamisel
Sisemine kõrgus muu ventilatsioonisüsteemi kasutamisel
74 cm
89 cm
77 cm
92 cm
84 cm
99 cm
90 cm
105 cm
92 cm
107 cm
95 cm
110 cm
99 cm
114 cm
103 cm
118 cm
106 cm
121 cm
109 cm
124 cm
111 cm
126 cm
112 cm
127 cm”
Sama paragrahvi lõikes 5 reguleeritakse kontrollikõrgust üle 8 tunni kestva veo korral järgmises sõnastuses:
„Kui vähemalt 40 kg kaaluvate sigade veo kogukestus ületab 8 tundi, peab kasutatav sõiduk olema sisustatud selliselt, et igal
hetkel oleks igal tasemel võimalik tagada, [nt] eemaldatava katuse ja liikuvate platvormide või samaväärsete konstruktsioonide
abil, sisemine kontrollikõrgus vähemalt 140 cm, mõõdetuna põranda kõrgeimast punktist lae madalaima punktini ([nt] tala või
tugevduslati alumine külg). 140 cm sisemise kontrollikõrguse saavutamisel peab loomade vedamisel mitmel platvormil teiste
tasemete lagedealune kõrgus vastama jätkuvalt vähemalt lõikes 1 sätestatule.”
Laadimistihedust käsitlevad nõuded on kehtestatud määruse nr 1729/2006 2. lisas, mille sigasid käsitlev D osa on sõnastatud
järgmiselt:
„Raudtee- ja maanteevedu, sh haagistega vedu
1.      Alla 8 tunni kestev vedu
Eluskaal (kg)
Põrandapind looma kohta (m
)
0,17
0,26
0,33
0,42
0,70
250 või rohkem
0,80
Sigade tõust, suurusest ja füüsilisest seisundist võib olla tingitud, et eespool nimetatud minimaalset nõutavat pindala tuleb
suurendada. Samuti võib osutuda vajalikuks maksimaalne 20% suurendamine sõltuvalt ilmastikuoludest ja veo kestusest.
2.      Üle 8 tunni kestev vedu
Eluskaal (kg)
Põrandapind looma kohta (m
)
0,20
0,31
0,39
0,50
0,84
250 või rohkem
0,96
[…]”.
Kõnealuse määruse § 36 lõike 4 teises lõigus on sätestatud üleminekusäte, millele vedajad võisid tugineda kuni 15. augustini
2010 seoses maanteesõidukitega, mis olid registreeritud hiljemalt 15. augustil 2005. See säte näeb ette:
„Vähemalt 40 kg kaaluvate sigade [üle 8 tunni kestval] veol peab iga platvormidevaheline sisemine kõrgus mõõdetuna põranda
kõrgeimast punktist lae madalaima punktini ([nt] tala või tugevduslati alumine külg) vastama järgmistele tingimustele:
Keskmine kaal kg
Sisemine kõrgus mehhaanilise ventilatsioonisüsteemi kasutamisel
Sisemine kõrgus muu ventilatsioonisüsteemi kasutamisel
40–110 kg kaaluvad sead
100 cm
107 cm
110–150 kg kaaluvad sead
110 cm
118 cm
150–230 kg kaaluvad sead
112 cm
127 cm
Üle 230 kg kaaluvad sead
> 112 cm
> 127 cm”

Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
Danske Svineproducenter esitas 14. mail 2005 Vestre Landsretile (Lääne Maakohus) kaebuse Justitsministerieti peale väites,
et enne määruse nr 1729/2006 jõustumist kehtinud loomade vedu käsitlevad Taani õigusnormid nägid sigade veo puhul veoruumide
minimaalset kõrgust, minimaalset kontrollikõrgust ja maksimaalset laadimistihedust puudutavas ette eeskirjad, mis olid vastuolus
mitme ühenduse õiguse sättega ja eeskätt direktiivi 91/628 sätetega. Esimese eelotsusetaotluse alusel andis Euroopa Kohus
eespool viidatud kohtuotsuses Danske Svineproducenter juhtnöörid, kuidas tõlgendada selles osas kõnealust direktiivi ja seda
käesoleva kohtuotsuse punktis 20 äratoodud sõnastuses.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses oleva sama kohtuasja raames väitis põhikohtuasja kaebuse esitaja seejärel, et
määruses nr 1729/2006 sisalduvad sarnased õigusnormid, mis olid vahepeal jõustunud, on vastuolus määrusega nr 1/2005.
Neil asjaoludel otsustas Vestre Landsret menetluse taas peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [ELTL artikli 288 teist lõiku] ja [määruse nr 1/2005] artiklit 37 ning samuti selle määruse artikli 3 [teise lõigu] punkte f
ja g koos [määruse] I lisa II peatüki punkti 1.1 alapunktiga f ja punktiga 1.2 koostoimes [määruse I lisa] VII peatüki D osaga
tuleb tõlgendada nii, et liikmesriikidel on keelatud võtta vastu siseriiklikke eeskirju, millega kehtestatakse [sigade maanteeveo
valdkonnas] üksikasjalikud nõuded veoruumide sisemise kõrguse, kontrollikõrguse ja laadimistiheduse suhtes?”

Eelotsuse küsimus

Sissejuhatavad märkused
Danske Svineproducenter ja Union européenne du commerce de bétail et de la viande paluvad Euroopa Kohtul ümber sõnastada eelotsusetaotluse
esitanud kohtu küsimus nii, et laiendataks või täpsustataks selle ulatust.
Nii palub põhikohtuasja kaebuse esitaja ühelt poolt Euroopa Kohtul vastata kolmele küsimusele, mis vastavad nendele küsimustele,
mis esitati eelotsusetaotluses, mille alusel tehti eespool viidatud kohtuotsus Danske Svineproducenter.
Teiselt poolt soovitab Union européenne du commerce de bétail et de la viande eelotsuse küsimuse ümber sõnastada nii, et sellega
oleks hõlmatud ka kaupade vaba liikumise põhimõte, lojaalse koostöö põhimõte ja määruse nr 1/2005 artikli 30 lõige 2. Lisaks
sellele tuleks tema arvates eelotsuse küsimusega silmas pidada mitte neid siseriiklikke õigusnorme, millega kehtestatakse
üksikasjalikud nõuded, vaid neid siseriiklikke õigusnorme, millega kehtestatakse arvandmed, mida kõnealuses määruses ei ole
sätestatud.
Selles osas tuleb meenutada, et ELTL artiklis 267 ette nähtud Euroopa Kohtu ja siseriiklike kohtute koostöö raames on ainult
siseriiklikul kohtul, kelle lahendada on kohtuvaidlus ja kes vastutab langetatava kohtuotsuse eest, pädevus tema menetluses
oleva kohtuasja eripära arvestades hinnata nii eelotsuse vajalikkust oma otsuse tegemiseks kui ka Euroopa Kohtule esitatavate
küsimuste asjakohasust. Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste määratlemine on seega üksnes liikmesriigi kohtu pädevuses ning
põhikohtuasja pooled ei saa muuta nende küsimuste sisu (vt eelkõige 15. oktoobri 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑138/08: Hochtief
ja Linde-Kca-Dresden, EKL 2009, lk I‑9889, punktid 20 ja 21 ning seal viidatud kohtupraktika).
Lisaks läheks eelotsuseküsimuste sisu muutmine või põhikohtuasja hageja märkustes mainitud täiendavatele küsimustele vastamine
vastuollu Euroopa Kohtu kohustusega anda liikmesriikide valitsustele ja huvitatud pooltele võimalus esitada Euroopa Liidu
Kohtu põhikirja artikli 23 kohaselt märkusi, arvestades asjaolu, et selle sätte kohaselt tuleb huvitatud isikutele teatada
üksnes eelotsusetaotlustest (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Hochtief ja Linde-Kca-Dresden, punkt 22 ja seal viidatud
kohtupraktika).
Eelnevast tulenevalt ei saa Euroopa Kohus rahuldada Danske Svineproducenteri ja Union européenne du commerce de bétail et
de la viande’i taotlust sõnastada ümber eelotsuse küsimus.
Samuti ei ole põhjust rahuldada Danske Svineproducenteri esitatud menetluse uuendamise taotlust, mis saabus Euroopa Kohtu
kantseleisse 9. detsembril 2011. Nimelt tugineb see taotlus esiteks peamiselt kohtuotsusele, millega Højesteret (Ülemkohus)
jättis väidetavalt rahuldamata kaebuse, mille kõnealune põhikohtuasja pool esitas eelotsusetaotluse peale, nõudes kõnealuses
taotluses Euroopa Kohtule esitatud eelotsuse küsimusele täiendavate küsimuste lisamist. Selline asjaolu ei mõjuta aga selle
olemusest tulenevalt kuidagi käesolevat eelotsusetaotlust. Teiseks, mis puudutab viidet 6. oktoobri 2011. aasta otsusele kohtuasjas
C‑381/10: Astrid Preissl (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata), siis tuleb sedastada, et ei ole esitatud ühtegi põhjendust,
mis selgitaks, miks see kohtuotsus õigustab menetluse uuendamist käesoleva eelotsusetaotluse raames.

Euroopa Kohtu vastus
Oma küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtult sisuliselt teada saada, kas määrust nr 1/2005 tuleb
tõlgendada nii, et liikmesriikidel on keelatud võtta meetmeid, millega kehtestatakse sigade maanteeveo valdkonnas arvulised
eeskirjad esiteks loomade veoruumide sisemise kõrguse, teiseks loomade vedamise ajal kontrollimise ja kolmandaks looma käsutuses
oleva pindala suhtes, kusjuures need eeskirjad on erinevad vastavalt sellele, kas tegemist on kuni 8 tundi kestva veoga või
veoga, mis kestab üle 8 tunni. Konkreetsemalt palub eelotsusetaotluse esitanud kohus hinnata neid eeskirju arvestades kõnealuse
määruse artikli 3 teise lõigu punkti g koostoimes määruse I lisa II peatüki punktiga 1.2, artikli 3 teise lõigu punkti f koostoimes
määruse I lisa II peatüki punkti 1.1 alapunktiga f ja artikli 3 teise lõigu punkti g koostoimes määruse I lisa VII peatüki
D osaga.
Kuid küsimust sõnastades – seda vaadeldes tuleb arvestada eelotsusetaotluses esitatud argumentidega – on eelotsusetaotluse
esitanud kohus pidanud selgelt meeles asjaolu, et Euroopa Kohus tegi eespool viidatud kohtuotsuses Danske Svineproducenter
juba otsuse selliste siseriiklike meetmete, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kooskõla kohta direktiiviga 91/628, mille sätted
on olulisel määral sarnased määruse nr 1/2005 sätetega ja seda kõnealuste meetmetega reguleeritavaid küsimusi puudutavas.
Neil asjaoludel on Vestre Landsretil kahtlusi selles, millist mõju omab liikmesriikide võimalusele võtta veel sellist laadi
meetmeid see, et praegu reguleeritakse seda valdkonda liidu tasemel määrusega, ja mitte enam direktiiviga.
Selles osas tuleb märkida, et vastavalt ELTL artikli 288 teisele ja kolmandale lõikele on määrused tervikuna siduvad ja vahetult
kohaldatavad kõikides liikmesriikides, samas kui direktiivid on liikmesriikidele siduvad saavutatava tulemuse seisukohalt,
kuid jätavad vormi ja meetodite valiku selle riigi ametiasutustele.
Nii tuleneb nende õigusaktide olemusest ning nende ülesandest liidu õigusallikate süsteemis endast, et määruste sätetel on
üldreeglina siseriiklikes õiguskordades otsene mõju, ilma et siseriiklikud ametiasutused peaksid võtma selleks vastu rakendusmeetmeid
(vt 24. juuni 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑278/02: Handlbauer, EKL 2004, lk I‑6171, punkt 25 ja seal viidatud kohtupraktika).
Teatud sätete rakendamiseks võib siiski olla vajalik, et liikmesriigid võtavad rakendusmeetmed (vt eespool viidatud kohtuotsus
Handlbauer, punkt 26 ja seal viidatud kohtupraktika).
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt võivad liikmesriigid võtta määruse rakendusmeetmeid tingimusel, et nad ei takista määruse
vahetut kohaldatavust, ei varja asjaolu, et tegemist on ühenduse meetmega, ning täpsustavad neile määrusega antud hindamisruumi
kasutamise tingimusi, jäädes samas kõnealuste sätetega kehtestatud piiridesse (14. oktoobri 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑113/02:
komisjon
vs.
Madalmaad, EKL 2004, lk I‑9707, punkt 16 ja seal viidatud kohtupraktika).
Seega ei tähenda asjaolu, et loomade kaitset vedamise ajal käsitlevad liidu õigusnormid on praegu sätestatud määruses, tingimata
seda, et nende normide rakendamiseks ei tohi enam mingeid siseriiklikke meetmeid võtta.
Selle väljaselgitamiseks, kas määruse nr 1/2005 siseriiklik rakendusmeede on kooskõlas liidu õigusega, tuleb seega arvesse
võtta kõnealuse määruse asjakohaseid sätteid, et kontrollida, kas need sätted – mida tuleb tõlgendada arvestades määruse eesmärke
– keelavad, kohustavad või lubavad liikmesriikidel võtta mõningaid rakendusmeetmeid ning juhul kui nad seda lubavad, kas asjaomane
meede jääb igale liikmesriigile antud hindamisruumi raamesse.
Määruse nr 1/2005 eesmärke puudutavas tuleb märkida, et kuigi elusloomadega kauplemisel tehniliste kaubandustõkete kõrvaldamine
ja turgude tõrgeteta toimimise võimaldamine, millele viidatakse selle määruse põhjenduses 2, on kõnealuse määruse eesmärk
samamoodi, nagu see oli direktiivi 91/628 puhul, mille järelkäija määrus on, siis tuleneb kõnealuse määruse põhjendustest 2,
6 ja 11 siiski, et sarnaselt viidatud direktiiviga on määruse peamine eesmärk loomade kaitse vedamise ajal. Selles osas jääb
määruse nr 1/2005 puhul seega kehtima eespool viidatud kohtuotsuse Danske Svineproducenter punktis 29 direktiivi eesmärkide
kohta sedastatu.
Neid kaalutlusi arvestades tuleb uurida, kas kõnealuse määrusega on kooskõlas sellised siseriiklikud meetmed, nagu on kõne
all põhikohtuasjas ja mis näevad sigade maanteeveo puhul ette arvulised eeskirjad seoses veoruumide sisemise kõrguse, loomade
kontrolliga vedamise ajal ja looma käsutuses oleva pindalaga.
Veoruumide sisemine kõrgus
Sigade veoks kasutatavate maanteesõidukite loomade veoruumide sisemist kõrgust puudutavas näevad põhikohtuasjas kõne all olevad
õigusnormid ette kaht eri liiki eeskirjad. Esiteks kehtestatakse määruse nr 1729/2006 § 9 lõikes 1 – mis on kohaldatav olenemata
veo kestusest – eeskirjad veoruumi minimaalse sisemise kõrguse kohta vastavalt veetavate loomade kaalule. Teiseks kehtestatakse
selle määruse § 36 lõikes 4 üleminekumeetmena sarnased, kuid rangemad eeskirjad, mis on siiski kohaldatavad üksnes selliste
vedude puhul, mis kestavad üle 8 tunni. Nagu tuleneb eespool viidatud kohtuotsuse Danske Svineproducenter punktidest 14, 15
ja 34, on need eeskirjad täpselt samasugused, nagu viidatud kohtuasja raames uuritud eeskirjad.
Sigade maanteeveo kõnealust aspekti reguleerib määruse nr 1/2005 artikli 3 teise lõigu punkt g ning määruse I lisa II peatüki
punkt 1.2 ning VII peatüki D osa esimene lause. Neist õigusnormidest koostoimes tuleneb, et sigade veoks kasutatavates maanteesõidukites
peab loomade veoruumide sisemine kõrgus olema piisav selleks, et nad saaksid olla loomulikus seisvas asendis, ja seda arvestades
sigade suurust ning kavatsetavat vedu, ning et oleks tagatud nõuetekohane ventilatsioon loomade kohal, kui nad on loomulikus
seisvas asendis, ilma et oleks piiratud nende loomulikku liikumist. Nagu tuvastati käesoleva kohtuotsuse punktis 15, on kõnealused
õigusnormid analoogsed nende direktiivi 91/628 sätetega, mida tõlgendati eespool viidatud kohtuotsuses Danske Svineproducenter.
Kuivõrd määruses ei ole täpselt määratletud veoruumide sisemist kõrgust ja kuna määruse asjaomased sätted on analoogilised
direktiivi 91/628 sätetega, siis tuleb asuda seisukohale, et liikmesriikidel on selles osas teatav hindamisruum, mis on identne
sellega, mis leiti viidatud kohtuotsusega neil kõnealuse direktiivi raames olevat.
Muuseas, nagu väidab Taani valitsus, tugevdab õiguskindlust see, et liikmesriik võtab vastu eeskirjad, mis täpsustavad siseriiklikul
tasandil konkreetselt määruses nr 1/2005 üldiselt sõnastatud nõuete ulatust, sest kõnealuste eeskirjadega kehtestatakse kriteeriumid,
mis muudavad selle määruse nõuded selgemalt ettenähtavaks ning mis seetõttu aitavad kaasa nii määruse täitmisele asjaomaste
majandustegevuses osalejate poolt kui ka kõigi selleks pädevate ametiasutuste poolt läbiviidavate kontrollide tõhususele ja
objektiivsusele.
Sellest lähtuvalt ei ole kõnealuse määrusega iseenesest vastuolus selliste siseriiklike meetmete võtmine, millega kehtestatakse
arvulised eeskirjad veoruumide sisemist kõrgust puudutavas.
On siiski oluline, et sellised eeskirjad on kooskõlas nii määruse nr 1/2005 sätete ja eesmärkidega kui ka liidu õiguse üldpõhimõtetega,
eeskätt proportsionaalsuse põhimõttega.
See põhimõte, mida peavad järgima eeskätt liikmesriikide seadus- ja määrusandlikud organid liidu õiguse kohaldamisel, nõuab,
et õigusnormiga rakendatud abinõud oleksid taotletud eesmärgi saavutamiseks kohased ega läheks kaugemale sellest, mis on eesmärgi
saavutamiseks vajalik (vt selle kohta 24. juuni 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑375/08: Pontini jt, EKL 2010, lk I‑5767, punkt 87
ja seal viidatud kohtupraktika). Kõnealune põhimõte tingib muu hulgas ka selle, et kui liidu õigusaktil on mitu eesmärki,
millest üks on selle peamine eesmärk, siis peab liikmesriik, kes võtab talle kõnealuse õigusakti sättega antud hindamisruumi
raames õigusnorme, seda peamist eesmärki järgima, takistamata samas kõnealuse õigusakti muude eesmärkide saavutamist. Seega
peab selline siseriiklik õigusnorm tagama kõnealuste teiste eesmärkidega arvestades nimetatud peamise eesmärgi saavutamise
ning ei tohi minna kaugemale sellest, mis on selle eesmärgi saavutamiseks vajalik (vt analoogia alusel eespool viidatud kohtuotsus
Danske Svineproducenter, punktid 31, 32 ja 40).
Mõlemat siin kõne all olevat õigusnormide liiki kontrollides tuleb lähtuda nendest eri vaatepunktidest.
Mis puudutab esiteks selliseid sätteid, millega täpsustatakse veoruumide minimaalne sisemine kõrgus, nagu on kõne all põhikohtuasjas,
siis tuleb tuvastada, et nendega kehtestatud eeskirjad on määruse nr 1/2005 peamise eesmärgi – milleks on loomade kaitse vedamise
ajal – saavutamiseks kohased (vt analoogia alusel eespool viidatud kohtuotsus Danske Svineproducenter, punkt 46).
Tuleb siiski märkida, et sellist laadi õigusnormid võivad kahjustada elusloomadega kauplemisel tehniliste kaubandustõkete
kõrvaldamise ja turgude tõrgeteta toimimise võimaldamise eesmärke, mida määrus nr 1/2005 samuti taotleb, kui need on kohaldatavad
sigade mis tahes veo suhtes, mis toimub kas või osaliselt õigusnormid kehtestanud liikmesriigi territooriumil. Sellest lähtuvalt
on oluline kontrollida, kas kõnealused õigusnormid on viidatud eesmärke arvestades vajalikud, et saavutada määruse peamine
eesmärk kaitsta loomi vedamise ajal, ja selle eesmärgiga proportsionaalsed, ilma et nende kohaldamine piiraks kaupade vaba
liikumist nii impordi kui ka ekspordi korral (vt analoogia alusel eespool viidatud kohtuotsus Danske Svineproducenter, punkt 43)
ja seda ebaproportsionaalsel moel (vt analoogia alusel 25. veebruari 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑562/08: Müller Fleisch,
EKL 2010, lk I‑1391, punktid 38 ja 42).
Eelnevast lähtuvalt peavad sellised veoruumide minimaalset kõrgust puudutavad arvulised eeskirjad, nagu on kehtestatud määruses
nr 1729/2006, olema proportsionaalsed eesmärgiga kaitsta loomi vedamise ajal ning ei tohi minna kaugemale sellest, mis on
vajalik selle eesmärgi saavutamiseks.
Selles osas on eriti oluline kontrollida, et kõnealused eeskirjad ei lähe kaugemale sellest, mis on vajalik, et saavutada
eesmärk kaitsta loomade heaolu vedamise ajal, nii nagu seda on väljendatud määruses nr 1/2005 kehtestatud nõuetega, mille
kohaselt peab esiteks olema kõigil sigadel võimalik olla loomulikus seisvas asendis ning teiseks peab olema veoruumi sees
ja igal vahedekil piisavalt ruumi tagamaks nõuetekohast ventilatsiooni loomade kohal, kui nad on loomulikus seisvas asendis,
kusjuures mingil juhul ei tohi piirata nende loomulikku liikumist.
Lisaks sellele on oluline kontrollida ka seda, et kõnealused eeskirjad ei tingi selliseid lisakulusid või tehnilisi raskusi,
mis seaksid ebasoodsamasse olukorda kas selle liikmesriigi tootjad, kes need eeskirjad kehtestas, või siis teiste liikmesriikide
tootjad, kes soovivad eksportida oma tooteid kõnealusesse liikmesriiki või selle liikmesriigi kaudu (vt analoogia alusel eespool
viidatud kohtuotsus Danske Svineproducenter, punkt 45).
Kuivõrd Euroopa Kohtule esitatud toimikus puudub hindamiseks vajalik teave, siis peab eelotsusetaotluse esitanud kohus läbi
viima selles osas nõutavad kontrollid, arvestades muudes liikmesriikides – peale kõnealused eeskirjad kehtestanud liikmesriigi
– määrust nr 1/2005 järgides tavaliselt kohaldatavate standarditega.
Tuleb siiski kohe praegu märkida, et proportsionaalseks ei saa pidada selliseid eeskirju, mida kohaldatakse veoruumide minimaalse
sisemise kõrguse suhtes selliste vedude puhul, mis kestavad üle 8 tunni, nagu on kehtestatud määruse nr 1729/2006 § 36 lõike 4
üleminekusätetes, ja kui seesama liikmesriik on muidu kehtestanud leebemad eeskirjad nagu need, mis on üldnormidena ette nähtud
selle määruse § 9 lõikes 1.
Loomade kontrollimine vedamise ajal
Määruse nr 1729/2006 § 9 lõike 5 kohaselt peavad vähemalt 40 kg kaaluvate sigade veoks kasutatavad maanteesõidukid juhul,
kui vedu kestab üle 8 tunni, olema sisustatud selliselt, et igal hetkel oleks igal tasemel võimalik tagada sisemine kontrollikõrgus
vähemalt 140 cm.
Selles osas näeb määrus nr 1/2005 vastavalt määruse artikli 3 teise lõigu punktile f koostoimes määruse I lisa II peatüki
punkti 1.1 alapunktiga f ette, et loomade veoks kasutatavad veovahendid tuleb konstrueerida selliselt, et need võimaldavad
juurdepääsu loomadele nende heaolu tingimuste regulaarseks kontrollimiseks. Siinkohal tuleb aga märkida, et erinevalt direktiiviga 91/628
ja määrusega nr 411/98 reguleeritud korra raames kehtinud sätetest on määruse nr 1/2005 sätted, mis käsitlevad loomade kontrollimist
vedamise ajal, kohaldatavad kõigi veovahendite puhul ja seda olenemata veo kestusest.
Seetõttu on määruse nr 1/2005 kõnealuste sätetega vastuolus siseriiklik meede, mis näeb selles valdkonnas ette erinõuded,
mis on kohaldatavad üksnes selliste vedude puhul, mis kestavad üle 8 tunni, sest juurdepääs loomadele nende heaolu tingimuste
regulaarseks kontrollimiseks peab olema ette nähtud kõigi vedude puhul.
Pealegi tuleb lisada, et nagu tuleneb käesoleva kohtuotsuse punktidest 54–59, peavad arvulised eeskirjad, millega kehtestatakse
sellise juurdepääsu võimaldamiseks vajalik minimaalne kontrollikõrgus, vastama määruse nr 1/2005 eesmärkidele ja olema nendega
proportsionaalsed.
Looma käsutuses olev pindala
Määruse nr 1729/2006 2. lisa D osa punktides 1 ja 2 on sätestatud, et sigade maanteeveo korral peab loomade käsutuses olema
minimaalne pindala, mis on looma kaalust sõltuvalt erineva suurusega; näiteks 100 kg kaaluva sea käsutuses peab olema 0,42 m
suurune pindala, kui veo kestus on alla 8 tunni, ning 0,50 m
suurune pindala, kui veo kestus on üle 8 tunni.
Elusloomade veo seda aspekti reguleerib määruse nr 1/2005 artikli 3 teise lõigu punkt g, mille kohaselt peab „loomadel [olema]
piisavalt põrandapinda […], arvestades loomade suurust ja kavandatavat teekonda”. Täpsemalt sigu puudutavas täpsustatakse
selle määruse I lisa VII peatüki D osas, et selleks, et sigadel oleks võimalus loomulikus asendis pikali heita ja püsti tõusta
seisvasse asendisse „ei tohiks umbes 100 kg kaaluvate sigade laadimistihedus ületada 235 kg/m
”, kusjuures seda minimaalseks peetavat põrandapinda võib eeskätt veo kestusest tulenevalt olla vajalik suurendada 20% võrra.
Sada kilo kaaluvate loomade käsutuses peab seega olema vastavalt 0,42 m
ja 0,50 m
põrandapinda.
Seega tuleb tuvastada, et sellised arvulised eeskirjad maksimaalse laadimistiheduse kohta, nagu on kehtestatud määruse nr 1729/2006
2. lisa punktides 1 ja 2, on kooskõlas määruses nr 1/2005 ette nähtud minimaalsete ja maksimaalsete eeskirjadega (vt analoogia
alusel eespool viidatud kohtuotsus Danske Svineproducenter, punkt 50).
Arvestades kõigi eespool toodud kaalutlustega, tuleb esitatud küsimusele vastata, et määrust nr 1/2005 tuleb tõlgendada nii,
et:
–        selle määrusega ei ole vastuolus, kui liikmesriik võtab vastu eeskirjad, mis on kohaldatavad sigade maanteeveo korral ning
mis õiguskindluse tugevdamise eesmärgil täpsustavad loomade heaolu kaitse eesmärki järgides ning selles osas ebaproportsionaalselt
rangeid kriteeriume kehtestamata kõnealuses määruses ette nähtud nõudeid seoses loomade veoruumide minimaalse sisemise kõrgusega,
ja seda tingimusel, et need eeskirjad ei tingi selliseid lisakulusid või tehnilisi raskusi, mis seaksid ebasoodsamasse olukorda
kas selle liikmesriigi tootjad, kes need eeskirjad kehtestas, või siis teiste liikmesriikide tootjad, kes soovivad eksportida
oma tooteid kõnealusesse liikmesriiki või selle liikmesriigi kaudu – nende tingimuste täidetust peab kontrollima siseriiklik
kohus; proportsionaalseks ei saa siiski pidada selliseid eeskirju, nagu on kehtestatud määruse nr 1729/2006 § 36 lõikes 4
toodud üleminekusätetes, kui see sama liikmesriik on kehtestanud leebemad eeskirjad, nagu need, mis on üldnormidena ette nähtud
selle määruse § 9 lõikes 1;
–        selle määrusega on vastuolus, kui liikmesriik võtab vastu eeskirjad, mis on kohaldatavad sigade maanteeveo korral ning mis
täpsustavad määruses ette nähtud nõudeid seoses juurdepääsuga loomadele nende heaolu tingimuste regulaarseks kontrollimiseks
ning mida kohaldatakse ainult üle 8 tunni kestvate vedude puhul, ja
–        selle määrusega ei ole vastuolus, kui liikmesriik võtab vastu eeskirjad, mille kohaselt peab sigade maanteeveo korral olema
loomade käsutuses minimaalne pindala, mis on erinev vastavalt loomade kaalule, kusjuures 100 kg kaaluva looma puhul on see
pindala alla 8 tunni kestva veo puhul 0,42 m
ja üle 8 tunni kestva veo puhul 0,50 m
.

Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab
kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud,
ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kolmas koda) otsustab:
Nõukogu 22. detsembri 2004. aasta määrust (EÜ) nr 1/2005, mis käsitleb loomade kaitset vedamise ja sellega seonduvate toimingute
ajal ning millega muudetakse direktiive 64/432/EMÜ ja 93/119/EÜ ning määrust (EÜ) nr 1255/97, tuleb tõlgendada nii, et:
–
selle määrusega ei ole vastuolus, kui liikmesriik võtab vastu eeskirjad, mis on kohaldatavad sigade maanteeveo korral ning
mis õiguskindluse tugevdamise eesmärgil täpsustavad loomade heaolu kaitse eesmärki järgides ning selles osas ebaproportsionaalselt
rangeid kriteeriume kehtestamata kõnealuses määruses ette nähtud nõudeid seoses loomade veoruumide minimaalse sisemise kõrgusega,
ja seda tingimusel, et need eeskirjad ei tingi selliseid lisakulusid või tehnilisi raskusi, mis seaksid ebasoodsamasse olukorda
kas selle liikmesriigi tootjad, kes need eeskirjad kehtestas, või siis teiste liikmesriikide tootjad, kes soovivad eksportida
oma tooteid kõnealusesse liikmesriiki või selle liikmesriigi kaudu – nende tingimuste täidetust peab kontrollima siseriiklik
kohus; proportsionaalseks ei saa siiski pidada selliseid eeskirju, nagu on kehtestatud 21. detsembri 2006. aasta määruse nr 1729,
mis käsitleb loomade kaitset vedamise ajal, § 36 lõikes 4 toodud üleminekusätetes, kui see sama liikmesriik on kehtestanud
leebemad eeskirjad, nagu need, mis on üldnormidena ette nähtud selle määruse § 9 lõikes 1;
–
selle määrusega on vastuolus, kui liikmesriik võtab vastu eeskirjad, mis on kohaldatavad sigade maanteeveo korral ning mis
täpsustavad määruses ette nähtud nõudeid seoses juurdepääsuga loomadele nende heaolu tingimuste regulaarseks kontrollimiseks
ning mida kohaldatakse ainult üle 8 tunni kestvate vedude puhul, ja
–
selle määrusega ei ole vastuolus, kui liikmesriik võtab vastu eeskirjad, mille kohaselt peab sigade maanteeveo korral olema
loomade käsutuses minimaalne pindala, mis on erinev vastavalt loomade kaalule, kusjuures 100 kg kaaluva looma puhul on see
pindala alla 8 tunni kestva veo puhul 0,42 m
ja üle 8 tunni kestva veo puhul 0,50 m
.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: taani.