CELEX: 62011FJ0104
Közszolgálat
Az EPSO/AD/56/06 nyílt versenyvizsga
A versenyvizsga újbóli megnyitása
Az F-50/08. sz. ítélet végrehajtásaként hozott intézkedések

A Közszolgálati Törvényszék Hivatalához 2011. október 11‑én érkezett keresetlevelében Bartha G. elsődlegesen az EPSO/AD/56/06 nyílt versenyvizsga vizsgabizottsága által hozott azon határozat megsemmisítését kéri, amelyben őt a versenyvizsgának a Közszolgálati Törvényszék ítéletének végrehajtása céljából szervezett új vizsgáin való sikertelen szerepléséről tájékoztatták.
A jogvita alapjául szolgáló tényállás
2006. július 25‑én az Európai Személyzeti Felvételi Hivatal (EPSO) AD 5 besorolási fokozatú, magyar állampolgárságú tanácsosok tartaléklistájának létrehozása céljából közzétette az EPSO/AD/56/06 nyíltversenyvizsga‑kiírást (
HL C 172 A
., 3. o.; a továbbiakban: versenyvizsga‑kiírás).
E versenyvizsga négy területet fedett le: „Európai közigazgatás/Humánerőforrás‑gazdálkodás”, „Jog”, „Közgazdaságtan” és „Mikroökonómia/Vállalatirányítás”.
A jogi terület sikeres pályázóinak számát tíz főben határozták meg.
A felperes az EPSO/AD/56/06 versenyvizsga jogi területére jelentkezett (a továbbiakban: versenyvizsga).
Az előválogató teszt sikeres teljesítését követően a felperes részt vett az írásbeli vizsgákon, majd a szóbeli vizsgán.
2007. november 19‑i levelében a versenyvizsga vizsgabizottságának elnöke arról tájékoztatta a felperest, hogy neve nem került fel a tartaléklistára.
2007. november 22‑i levelében a felperes a versenyvizsga tartaléklistájára való felvételét mellőző határozat felülvizsgálatát kérte.
2008. január 23‑i határozatával a versenyvizsga vizsgabizottságának elnöke elutasította a felülvizsgálat iráni kérelmet.
2008. május 19‑én a felperes keresetet indított, amelyben lényegében a 2008. január 23‑i határozat megsemmisítését kérte, és azt, hogy a Közszolgálati Törvényszék kötelezze az Európai Közösségek Bizottságát a neki e határozattal okozott károk megtérítésére.
Az F‑50/08. sz., Bartha kontra Bizottság ügyben 2010. november 23‑án hozott ítéletében (a továbbiakban: Bartha kontra Bizottság ügyben hozott ítélet) a Közszolgálati Törvényszék megsemmisítette a 2008. január 23‑i határozatot azon az alapon, hogy a vizsgabizottság (a továbbiakban: eredeti vizsgabizottság) összetétele nem felelt meg az Európai Unió tisztviselőinek személyzeti szabályzata (a továbbiakban: személyzeti szabályzat) III. melléklete 3. cikkének ötödik bekezdése rendelkezéseinek, és a keresetet ezt meghaladó részében elutasította.
2011. január 5‑én az EPSO levelet küldött a felperesnek, amelyben értesítette, hogy a versenyvizsgát az ő személye tekintetében újból megnyitotta, és a Bartha kontra Bizottság ügyben hozott ítéletben foglalt elveknek megfelelő vizsgabizottságot fog felállítani (a továbbiakban: 2011. január 5‑i levél).
2011. január 6‑i elektronikus levelében a felperes azt a választ adta az EPSO‑nak, hogy a versenyvizsga újonnan felállított vizsgabizottsággal való újbóli megnyitása ellentétes az egyenlő bánásmód elvével. Az érdekelt hozzátette, hogy az EPSO‑nak ismét fel kellene vennie vele a kapcsolatot és „valódi megoldást” kellene javasolnia a Bartha kontra Bizottság ügyben hozott ítélet végrehajtása érdekében.
2011. május 11‑i levelében az EPSO behívta a felperest a 2011. június 27‑re tervezett szóbeli vizsgára.
2011. június 17‑i elektronikus levelében a felperes arról tájékoztatta az EPSO‑t, hogy részt vesz a szóbeli vizsgán, ugyanakkor megismételte a versenyvizsga újbóli megnyitásának jogszerűségére vonatkozó fenntartásait.
Az újonnan felállított vizsgabizottság (a továbbiakban: új vizsgabizottság) újból megvizsgálta a felperes írásbeli vizsgáit.
2011. június 27‑én a felperes részt vett a szóbeli vizsgán.
2011. július 14‑i levelében az új vizsgabizottság elnöke tájékoztatta a felperest, hogy a neve nem került fel a tartaléklistára (a továbbiakban: 2011. július 14‑i határozat). E határozatban ugyanezen hatóság kifejtette, hogy a felperes összpontszáma alacsonyabb volt a versenyvizsga tíz sikeres pályázója közül a legalacsonyabb pontszámot elérő pályázó összpontszámánál.
Időközben, 2009. január 14‑én az EPSO közzétette az élelmiszer‑biztonság területén (szakpolitika és jogalkotás) AD 5 besorolási fokozatú, bolgár, ciprusi, cseh, észt, lengyel, lett, litván, magyar, máltai, román, szlovák vagy szlovén állampolgárságú tisztviselők felvételi tartaléklistájának létrehozására irányuló EPSO/AD/145/09 nyíltversenyvizsga‑kiírást (
HL C 9 A., 1. o.
).
A felperes jelentkezett az EPSO/AD/145/09 versenyvizsgára, és az írásbeli, valamint szóbeli vizsgák alapján felvették a tartaléklistára. 2011. március 31‑én a felperest április 1‑jei hatállyal AD 5 besorolási fokozatú próbaidős tisztviselővé nevezték ki, és beosztották a Bizottság „Információs társadalom és média” főigazgatóságára.
A felek kérelmei és az eljárás
A felperes azt kéri, hogy a Közszolgálati Törvényszék:
—
semmisítse meg a 2011. január 5‑i határozatot;
—
semmisítse meg a 2011. július 14‑i határozatot;
—
kötelezze a Bizottságot arra, hogy „pénzbeli kompenzáció útján méltányosan egyenlítse ki a [neki] a [Bartha kontra Bizottság ügyben hozott ítéletben] megsemmisített jogi aktussal okozott hátrányt”,
—
másodlagosan kötelezze a Bizottságot arra, hogy „[a vele] való párbeszéd útján […] jusson megegyezésre megfelelő kompenzáció nyújtása érdekében”,
—
a Bizottságot kötelezze az eljárás költségeinek viselésére.
A Bizottság azt kéri, hogy a Közszolgálati Törvényszék:
—
utasítsa el a keresetet,
—
a felperest kötelezze a költségek viselésére.
A Közszolgálati Törvényszék azt javasolta a feleknek, hogy a jogvitát egyezség útján rendezzék. E javaslat nem vezetett eredményre.
Az eljárási szabályzat 48. cikkének 2. §‑a értelmében, ha második beadványváltásra is sor került, és a Közszolgálati Törvényszék úgy ítéli meg, hogy nincs szükség tárgyalás tartására, a felek egyetértésével úgy határozhat, hogy tárgyalás nélkül hoz határozatot.
A jelen ügyben a felperes keresetlevelében kérte, hogy a Közszolgálati Törvényszék tárgyalás tartása nélkül hozzon határozatot, és ezzel a Bizottság is egyetértett. Mivel második beadványváltásra is sor került, és tárgyalás tartása nem tűnik szükségesnek, a Közszolgálati Törvényszék úgy határoz, hogy tárgyalás nélkül hoz határozatot.
A jogkérdésről
A 2011. január 5‑i határozat megsemmisítése iránti kérelemről
A felek érvei
A felperes azzal érvel, hogy a versenyvizsgának a 2011. január 5‑i határozattal való újbóli megnyitása nem minősül a Bartha kontra Bizottság ügyben hozott ítélet megfelelő végrehajtásának. Az érdekelt szerint ugyanis ez az eljárás oda vezet, hogy az új vizsgabizottság által neki adott pontokat az eredeti vizsgabizottság által a versenyvizsga sikeres pályázóinak adott pontokkal hasonlítják össze. A felperes véleménye szerint ezáltal a 2011. január 5‑i határozatot, és ebből következően a 2011. július 14‑i határozatot az egyenlő bánásmód elvének megsértésével fogadták el.
Ellenkérelmében a Bizottság lényegében azt hangsúlyozza, hogy a 2011. január 5‑i határozat megsemmisítésére irányuló kérelem elfogadhatatlan.
A Bizottság szerint ugyanis a 2011. január 5‑i határozat pusztán tájékoztató levél, így azt nem lehet sérelmet okozó aktusnak tekinteni. Még ha e határozat sérelmet okozó aktusnak minősülne is, a felperesnek, akit 2011. április 1‑jén kineveztek tisztviselőnek, nem fűződik érdeke a határozat megtámadásához. Végül a 2011. január 5‑i határozattal szemben a felperes nem nyújtott be panaszt a személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdésében előírt három hónapos határidőn belül.
Mindenesetre az ügy érdemét illetően a Bizottság jelzi, hogy a Bartha kontra Bizottság ügyben hozott ítélet végrehajtásaként alkalmazott megoldás az említett ítélet végrehajtásának megfelelő módja.
Viszonválaszában a Bizottság fenntartotta a 2011. január 5‑i határozat megsemmisítése iránti kérelemre vonatkozó észrevételeit, ugyanakkor elismerte, hogy e határozat sérelmet okozó aktusnak minősül, amelynek vitatására lehetőség van.
A Közszolgálati Törvényszék álláspontja
Emlékeztetni kell arra, hogy az ítélkezési gyakorlat szerint kizárólag azok a kötelező joghatás kiváltására irányuló intézkedések minősülnek keresettel megtámadható aktusnak vagy határozatnak, amelyek a felperes érdekeit közvetlenül és azonnal érintik azzal, hogy jelentősen befolyásolják annak jogi helyzetét (a Bíróság 204/85. sz., Stroghili kontra Számvevőszék ügyben 1987. január 21‑én hozott ítéletének 6. pontja, a Közszolgálati Törvényszék F‑47/06. sz., Aimi és társai kontra Bizottság ügyben 2006. december 13‑án hozott végzésének 58. pontja és a Közszolgálati Törvényszék F‑52/06. sz., Pimlott kontra Europol ügyben 2007. november 29‑én hozott ítéletének 48. pontja).
A jelen eljárásban az ügy irataiból kitűnik, hogy 2011. január 5‑i határozatával az EPSO arra szorítkozott, hogy tájékoztassa a felperest a versenyvizsgának az ő személye tekintetében történő újbóli megnyitásáról és a Bartha kontra Bizottság ügyben hozott ítéletben foglalt elveknek megfelelő vizsgabizottság felállításáról.
Az ilyen határozat, amely nem kötelezte a felperest arra, hogy részt vegyen az újabb vizsgákon, nem tekinthető a felperesre kötelező joghatással járó, érdekeit közvetlenül és azonnal befolyásoló aktusnak, így nem minősül sérelmet okozó aktusnak.
Ebből az következik, hogy a 2011. január 5‑i határozat megsemmisítésére irányuló kereseti kérelmet – mint elfogadhatatlant – el kell utasítani.
A Közszolgálati Törvényszék mindazonáltal a teljesség kedvéért szükségesnek tartja megvizsgálni, hogy a versenyvizsga újbóli megnyitása lehetővé tette‑e a Bartha kontra Bizottság ügyben hozott ítélet megfelelő végrehajtását.
E tekintetben az EUMSZ 266. cikkből az következik, hogy az az intézmény, szerv vagy hivatal, amelynek aktusait az Európai Unió Bírósága semmisnek nyilvánította, vagy amelynek mulasztását az Európai Unió Bírósága a Szerződésekkel ellentétesnek nyilvánította, köteles megtenni az Európai Unió Bírósága ítéletében foglaltak teljesítéséhez szükséges intézkedéseket.
Az ítélkezési gyakorlat szerint a versenyvizsga‑bizottság azon határozatának megsemmisítése esetén, amellyel valamely pályázót nem vett fel a tartaléklistára, az ítélet megfelelő végrehajtásának minősül, ha sikerül méltányos megoldást találni (az Elsőfokú Bíróság T‑173/99. sz., Elkaïm és Mazuel kontra Bizottság ügyben 2000. május 25‑én hozott ítéletének 23. pontja).
A megsemmisített aktust kibocsátó intézmény feladata, hogy meghatározza a megsemmisítést kimondó ítélet végrehajtásához szükséges intézkedéseket úgy, hogy közben tiszteletben tartja mind az uniós jogot, mind az általa végrehajtandó ítélet rendelkező részét és indokolását (a Bíróság 97/86., 99/86., 193/86. és 215/86. sz., Asteris és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1988. április 26‑án hozott ítéletének 27. pontja, az Elsőfokú Bíróság T‑84/91. sz., Meskens kontra Parlament ügyben 1992. október 8‑án hozott ítéletének 73. és 74. pontja, valamint T‑508/93. sz., Mancini kontra Bizottság ügyben 1994. október 27‑én hozott ítéletének 51. pontja).
A tartaléklista létrehozása céljából szervezett nyílt versenyvizsgával kapcsolatban az ítélkezési gyakorlat elfogadta, hogy az adminisztrációnak lehetősége van a jogellenesen kizárt pályázó egyedi esetére vonatkozó méltányos megoldást keresni (lásd többek között a Bíróság 144/82. sz., Detti kontra Bíróság ügyben 1983. július 14‑én hozott ítéletének 33. pontját, és C‑242/90. P. sz., Bizottság kontra Albani és társai ügyben 1993. július 6‑án hozott ítéletének 13. pontját). Így amikor tartaléklista létrehozása céljából szervezett olyan nyílt versenyvizsgáról van szó, melynek vizsgái jogsértőek – ahogyan a jelen ügyben is –, valamely pályázó jogainak védelme akkor megfelelő, ha a kinevezésre jogosult hatóság az ő személye tekintetében újból megnyitja az említett versenyvizsgát (a Közszolgálati Törvényszék F‑42/11. sz., Honnefelder kontra Bizottság ügyben 2012. december 13‑án hozott ítéletének 49. pontja).
Amennyiben a megsemmisítést kimondó ítélet végrehajtása különleges nehézségekkel jár, az érintett intézmény a megsemmisített aktus jogellenessége által az érintettnek okozott hátrány méltányos kiegyenlítésére alkalmas határozatok meghozatalával is eleget tehet az EUMSZ 266. cikkből eredő kötelezettségnek. Ilyen körülmények között az intézmény párbeszédet folytathat az érintettel annak érdekében, hogy az őt ért jogsértés méltányos jóvátételét biztosító egyezségre jussanak (az Elsőfokú Bíróság T‑91/95. sz., De Nil és Impens kontra Tanács ügyben 1996. június 26‑án hozott ítéletének 34. pontja).
A jelen ügyben az ügy irataiból kitűnik, hogy a Bartha kontra Bizottság ügyben hozott ítéletben foglaltak végrehajtása céljából – amely ítélet megsemmisítette a 2008. január 23‑i határozatot azon az alapon, hogy a vizsgabizottság összetétele nem felelt meg a személyzeti szabályzat III. melléklete 3. cikkének ötödik bekezdése rendelkezéseinek – az EPSO új, az említett rendelkezéseknek megfelelő vizsgabizottságot állított fel.
Igaz, hogy a versenyvizsga újbóli megnyitása nem volt alkalmas sem a Bartha kontra Bizottság ügyben hozott ítéletben szankcionált jogsértés teljes körű orvoslására, sem az egyenlőség elvének teljes körű tiszteletben tartására. E megoldás ugyanis magában foglalta, hogy az új vizsgabizottság a felperes által az újból megnyitott versenyvizsga befejeztével kapott pontszámot az eredeti vizsgabizottság által a tartaléklistára felkerült pályázóknak adott pontszámokkal hasonlítja össze.
A Közszolgálati Törvényszék mindazonáltal úgy véli, hogy elrendelésének időpontjában, vagyis 2011. január 5‑én, a versenyvizsga újbóli megnyitása lehetővé tette a Bartha kontra Bizottság ügyben hozott ítéletben foglaltak megfelelő végrehajtását, mivel ez volt az egyetlen alkalmas megoldás arra, hogy a felperesnek versenyvizsga keretében esélyt biztosítsanak a tisztviselővé való kinevezésre. Ugyanis a személyzeti szabályzat 28. cikkének d) pontjából kitűnik, hogy tisztviselővé csak az nevezhető ki, aki sikeresen teljesített valamely versenyvizsgát.
A 2011. július 14‑i határozat megsemmisítése iránti kérelemről
A felperes két jogalapra hivatkozik, melyek közül az első az egyenlő bánásmód elvének megsértésére, a második a „titkosság követelményének” megsértésére vonatkozik.
Az egyenlő bánásmód elvének megsértésére vonatkozó első jogalapról
A felperes azzal érvel, hogy a 2011. július 14‑i határozat jogellenes, mivel a versenyvizsgát az egyenlő bánásmód elvének megsértésével nyitották meg újból.
A Bizottság a jogalap elutasítását kéri.
Ahogyan az a jelen ítélet 43. pontjában szerepel, elrendelésének időpontjában, vagyis 2011. január 5‑én, a versenyvizsga újbóli megnyitása lehetővé tette a Bartha kontra Bizottság ügyben hozott ítéletben foglaltak megfelelő végrehajtását.
Igaz, hogy a 2011. január 5‑i határozat meghozatalát követően a felperest, aki sikeresen teljesítette az EPSO/AD/145/09 versenyvizsga vizsgáit, 2011. március 31‑én április 1‑jei hatállyal AD 5 besorolási fokozatú próbaidős tisztviselővé nevezték ki, és beosztották a Bizottság „Információs társadalom és média” főigazgatóságára.
Mindazonáltal az a körülmény, hogy a felperest kinevezték, nem akadályozhatta, és nem is akadályozta őt meg abban, hogy az újból megnyitott versenyvizsga keretében az új vizsgabizottság előtt részt vegyen a vizsgákon. Másfelől abban az esetben, ha a felperes sikeresen teljesítette volna a vizsgákat, és tartaléklistára került volna, a Bizottság köteles lett volna – a szolgálati érdekre is figyelemmel – megtenni a Bartha kontra Bizottság ügyben hozott ítélet végrehajtásának biztosítása céljából minden szükséges kiegészítő intézkedést, mint amilyen az érdekelt kérelmére a versenyvizsga sikeres pályázóinak felajánlotthoz hasonló jellegű állásba való intézményen belüli áthelyezés.
Ebből következik, hogy a fent említett jogalapot el kell utasítani.
A „titkosság követelményének” megsértésére vonatkozó második jogalapról
A felperes azt állítja, hogy az új versenyvizsga nem volt objektív, és megsértette a titkosság követelményét. A felperes kifejti, hogy mivel az új vizsgabizottság tagjai ismerték az írásbeli vizsgákon kapott pontszámát, valamint a tartaléklistára való felkerüléshez szükséges összpontszámot, „könnyedén ki tudták számolni, mennyi pont[ra volt neki] szüksége […] ahhoz, hogy felkerüljön, vagy ne kerüljön fel a tartaléklistára.”
Védekezésül a Bizottság a jogalap elutasítását kéri.
Emlékeztetni kell arra, hogy a Bizottság a Bartha kontra Bizottság ügyben hozott ítélet végrehajtása céljából úgy határozott, hogy az új vizsgabizottság által a felperesnek adott pontszámot az eredeti vizsgabizottság által a tíz legjobb pályázónak adott pontszámokkal fogja összehasonlítani. Tehát igaz, hogy az új vizsgabizottság az írásbeli vizsgák javításának elvégzését és a szóbeli vizsgára bocsátást megelőzően szükségszerűen tudatában volt annak, milyen pontszámot kell a felperesnek kapnia ahhoz, hogy a tartaléklistára kerüljön.
Mindazonáltal a felperes nem bizonyította, hogy okozati összefüggés állna fenn e körülmény, és azon tény között, hogy a felperes nem kapta meg a szükséges pontszámot. Másként fogalmazva, nem nyert bizonyítást, hogy az új vizsgabizottság szándékosan olyan pontszámot adott a felperesnek, amellyel nem érte el a tartaléklistára való felkerüléshez szükséges pontszámot.
Ebből következően a második jogalapot el kell utasítani.
Következésképpen a 2011. július 14‑i határozat megsemmisítése iránti kérelmet el kell utasítani.
Az arra irányuló kérelemről, hogy „a Közszolgálati Törvényszék kötelezze a [Bizottságot] arra, hogy pénzbeli kompenzáció útján »méltányosan egyenlítse ki a [Bartha kontra Bizottság ügyben hozott ítéletben] megsemmisített aktussal a felperesnek okozott hátrányt«”
Mindenekelőtt rá kell mutatni, hogy a Bartha kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 56. pontjában a Közszolgálati Törvényszék mindenesetre kimondta, hogy „azon intézmény, amely a megsemmisített aktust hozta, köteles megtenni a jelen ítélet végrehajtása érdekében szükséges intézkedéseket, és az uniós szabályozás elveit tiszteletben tartva többek között elfogadni bármely olyan aktust, amely a megsemmisített határozattal a felperesnek okozott hátrányt méltányosan kiegyenlíti”. Így ellentétben azzal, amit a felperes sugall azon kérelmével, amely arra irányul, hogy „a Közszolgálati Törvényszék kötelezze a [Bizottságot] arra, hogy pénzbeli kompenzáció útján »méltányosan egyenlítse ki a [Bartha kontra Bizottság ügyben hozott ítéletben] megsemmisített aktussal a felperesnek okozott hátrányt«”, a Közszolgálati Törvényszék ezen ítéletében nem kívánta jelezni a Bizottságnak, hogy az említett ítélet végrehajtását biztosító egyetlen lehetséges intézkedés az volna, hogy az érdekeltnek pénzbeli kompenzációt biztosít.
Másfelől az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az uniós bíróságnak nem feladata, hogy a személyzeti szabályzat 91. cikkén alapuló jogszerűségi felülvizsgálat keretében utasítsa az adminisztrációt (az Elsőfokú Bíróság T‑14/03. sz., Di Marzio kontra Bizottság ügyben 2004. március 2‑án hozott ítéletének 63. pontja).
Ebből következik, hogy a jelen ítélet 57. pontjában említett kérelmet, amelyet az adminisztráció utasítása iránti kérelemnek kell tekinteni, nem pedig kártérítési kérelemnek, ahogyan azt a felperes válaszában kifejezetten megerősítette, mint elfogadhatatlant el kell utasítani.
Mellékesen, az ilyen kérelmet, még ha elfogadható volna is, érdemét tekintve el kellene utasítani, mivel a jelen ítéletben a Közszolgálati Törvényszék kimondta, hogy a versenyvizsga újbóli megnyitásával a Bizottság megfelelően végrehajtotta a Bartha kontra Bizottság ügyben hozott ítéletet.
Ebből következik, hogy az arra irányuló kérelmet, hogy „a Közszolgálati Törvényszék kötelezze a [Bizottságot] arra, hogy pénzbeli kompenzáció útján »méltányosan egyenlítse ki a [Bartha kontra Bizottság ügyben hozott ítéletben] megsemmisített aktussal a felperesnek okozott hátrányt«”, mint elfogadhatatlant el kell utasítani.
Az arra irányuló kérelemről, hogy „a Közszolgálati Törvényszék kötelezze a Bizottságot arra, hogy [a felperessel] való párbeszéd útján […] jusson megegyezésre megfelelő kompenzáció nyújtása érdekében”
Mivel az uniós bíróságnak nem feladata, hogy utasítsa az adminisztrációt, az arra irányuló kérelmet, hogy „a Közszolgálati Törvényszék kötelezze a Bizottságot arra, hogy [a felperessel] való párbeszéd útján […] jusson megegyezésre megfelelő kompenzáció nyújtása érdekében”, mint elfogadhatatlant el kell utasítani.
A fentiekből az következik, hogy a keresetet teljes egészében el kell utasítani.
A költségekről
Az eljárási szabályzat 87. cikkének 1. §‑a alapján, figyelemmel az e szabályzat II. címének 8. fejezetében foglalt egyéb rendelkezésekre, a Közszolgálati Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Ugyanezen cikk 2. §‑a értelmében a Közszolgálati Törvényszék dönthet úgy, hogy ha az a méltányosság alapján indokolt, a pervesztes felet csak a költségek egy részének viselésére kötelezi, vagy e címen nem kötelezi a költségek viselésére.
A jelen ítélet indokolásából következik, hogy a felperes a pervesztes fél. Ezenfelül a Bizottság kifejezetten kérte, hogy a Közszolgálati Törvényszék a felperest kötelezze a költségek viselésére. Mivel a jelen ügy körülményei nem indokolják az eljárási szabályzat 87. cikke 2. §‑ának alkalmazását, a felperesnek kell viselnie saját költségeit, és őt kell kötelezni a Bizottság részéről felmerült költségek viselésére.

A fenti indokok alapján
A KÖZSZOLGÁLATI TÖRVÉNYSZÉK (első tanács)
a következőképpen határozott:

1)
A keresetet elutasítja.

2)
Bartha G. maga viseli saját költségeit, és köteles viselni az Európai Bizottságnál felmerült költségeket.

Kreppel
Perillo
Barents
Kihirdetve Luxembourgban, a 2013. november 5‑i nyilvános ülésen.
W. Hakenberg
hivatalvezető
H. Kreppel
elnök
A jelen határozat szövege, továbbá az Európai Unió bíróságai azon határozatainak a szövege, amelyekre ebben hivatkoztak, a www.curia.europa.eu honlapon érhető el.
(
*1
)	Az eljárás nyelve: magyar.