CELEX: 62011CJ0663
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Direktīva 92/12/EEK
Akcīzes nodoklis
Preces, kuras laistas apgrozībā dalībvalstī, kurā samaksāts akcīzes nodoklis
Tās pašas preces, kas transportētas uz citu dalībvalsti, kurā arī samaksāts akcīzes nodoklis
Pieprasījums atmaksāt pirmajā dalībvalstī samaksātu akcīzes nodokli
Atteikums pieprasījuma neiesniegšanas pirms preču nosūtīšanas dēļ
Saderība ar Savienības tiesībām

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīvas 92/12/EEK par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību (
OV L 76, 1. lpp.
), kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 1992. gada 14. decembra Direktīvu 92/108/EEK (
OV L 390, 124. lpp.
; turpmāk tekstā – “Direktīva 92/12”), noteikumus.
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp
Scandic Distilleries SA
(turpmāk tekstā – “
Scandic
”) un
Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili
(Lielo nodokļu maksātāju dienesta ģenerāldirekcija, turpmāk tekstā – “
Direcţia Generală
”) par akcīzes nodokļu atmaksu pēc akcīzes preču piegādes, kuras domātas patēriņam citā dalībvalstī, nevis Rumānijā.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Atbilstoši Direktīvas 92/12 preambulas astoņpadsmitajam apsvērumam “akcīzes nodokļa samaksai dalībvalstī, kurā preces laistas apgrozībā, jābūt par pamatu šā nodokļa atmaksai, ja šīs preces nav paredzētas patēriņam šajā dalībvalstī”.
Minētās direktīvas 6. panta 1. punktā ir noteikts:
“Akcīzes nodoklis kļūst iekasējams brīdī, kad preces laiž apgrozībā vai kad konstatē iztrūkumus, kam [..] ir uzliekams akcīzes nodoklis.
Akcīzes preču laišana apgrozībā nozīmē:
a)
novirzi, tajā skaitā nelikumīgu novirzi, no atlikšanas režīma;
b)
tādu preču izgatavošanu, tajā skaitā nelikumīgu izgatavošanu, uz ko neattiecas atlikšanas režīms;
c)
šādu preču importu, tajā skaitā nelikumīgu importu, ja uz šīm precēm nav attiecināts nodokļa atlikšanas režīms.”
Saskaņā ar Direktīvas 92/12 7. panta 1.–6. punktu:
“1.   Ja akcīzes preces, kas jau laistas apgrozībā vienā dalībvalstī, komerciāliem nolūkiem tiek glabātas citā dalībvalstī, akcīzes nodokli uzliek tajā dalībvalstī, kur šīs preces glabā.
2.   Tādēļ, neskarot 6. pantu, gadījumos, ja preces, kas vienā dalībvalstī jau ir laistas apgrozībā, kā definēts 6. pantā, tiek otrā dalībvalstī piegādātas vai glabātas piegādei vai izmantotas tirgotāja, kas veic patstāvīgu saimniecisku darbību, vai publisko tiesību subjekta vajadzībām, akcīzes nodoklis kļūst iekasējams šajā otrā dalībvalstī.
3.   Atkarībā no visiem apstākļiem nodoklis jāmaksā personai, kas veic piegādi vai glabā piegādei paredzētās preces, vai personai, kas saņem preces lietošanai dalībvalstī, kas nav tā, kurā preces jau laistas apgrozībā, vai attiecīgajam tirgotājam vai publisko tiesību subjektam.
4.   Vedot 1. punktā minētās preces no vienas dalībvalsts teritorijas uz otras dalībvalsts teritoriju, tām jābūt pievienotam pavaddokumentam, kurā sniegti visi galvenie dati no 18. panta 1. punktā norādītā dokumenta. Šā dokumenta formu un saturu nosaka saskaņā ar šās direktīvas 24. pantā izklāstīto procedūru.
5.   Personai, tirgotājam vai subjektam, kas minēti 3. punktā, jāizpilda šādas prasības:
a)
pirms preču nosūtīšanas jāiesniedz galamērķa dalībvalsts nodokļu iestādēm deklarācija un jāgarantē akcīzes nodokļa samaksa;
b)
šīs dalībvalsts noteiktajā kārtībā jāsamaksā galamērķa dalībvalsts akcīzes nodoklis;
c)
jāpiekrīt visām pārbaudēm, ļaujot galamērķa dalībvalsts pārvaldes iestādēm pārliecināties, ka preces patiešām saņemtas un par tām uzliktais akcīzes nodoklis samaksāts.
6.   Akcīzes nodokli, kas samaksāts pirmajā dalībvalstī, kas norādīta 1. punktā, atmaksā saskaņā ar 22. panta 3. punktu.”
Direktīvas 92/12 22. pantā ir noteikts:
“1.   Attiecīgos gadījumos par akcīzes precēm, kas laistas apgrozībā, pēc tirgotāja pieprasījuma akcīzes nodokli var atmaksāt tās dalībvalsts nodokļu iestādes, kurā preces laistas apgrozībā, ja vien šīs preces nav paredzētas patēriņam šajā dalībvalstī.
Dalībvalstis tomēr var noraidīt atmaksāšanas pieprasījumu, ja tas neatbilst to pieņemtiem pareizības kritērijiem.
2.   Piemērojot 1. punktu, jāievēro šādi noteikumi:
a)
pirms preču nosūtīšanas sūtītājam savas dalībvalsts kompetentajām iestādēm jāiesniedz pieprasījums par atmaksāšanu un jāsniedz pierādījumi, ka akcīzes nodoklis ir samaksāts. Kompetentās iestādes tomēr nedrīkst atteikt atmaksāšanu tikai tā iemesla dēļ, ka nav iesniegts šo pašu iestāžu izsniegts dokuments, kas apliecina, ka iepriekšējā samaksa tikusi izdarīta;
b)
šā punkta a) apakšpunktā minētā preču pārvadāšana notiek saskaņā ar III sadaļas noteikumiem;
c)
preču sūtītājs savas dalībvalsts kompetentajām iestādēm iesniedz atpakaļ atsūtīto b) punktā minētā dokumenta eksemplāru, ko pienācīgi apstiprinājis preču saņēmējs; tam jāpievieno dokuments, kas apliecina, ka akcīzes nodokļa samaksa ir nodrošināta dalībvalstī, kur šīs preces patērē, vai arī tajā jāuzrāda šādas ziņas:
—
galamērķa dalībvalsts nodokļu iestādes attiecīgā biroja adrese,
—
datums, kurā šis birojs saņēmis deklarāciju, kā arī šās deklarācijas norādes vai reģistrācijas numurs;
d)
par akcīzes precēm, kas laistas apgrozībā kādā dalībvalstī un uz kurām tāpēc ir tās dalībvalsts nodokļu marka vai valsts pazīšanas zīme, var pieprasīt tāda akcīzes nodokļa atmaksāšanu, kas samaksāts tās dalībvalsts nodokļu iestādēm, kura izdevusi šīs nodokļu markas vai pazīšanas zīmes, ja vien tās dalībvalsts nodokļu iestādes, kura šīs zīmes izdevusi, pārliecinās, ka tās ir iznīcinātas.
3.   Gadījumos, kas minēti 7. pantā, sākumpunkta dalībvalstij ir jāatmaksā samaksātais akcīzes nodoklis tikai tad, ja akcīzes nodoklis jau iepriekš samaksāts galamērķa dalībvalstī saskaņā ar 7. panta 5. punktā noteikto procedūru.
Dalībvalstis tomēr var noraidīt atmaksāšanas pieprasījumu, ja tas neatbilst to pieņemtiem pareizības kritērijiem.
[..]
5.   Katras dalībvalsts nodokļu iestādes nosaka procedūru un pārraudzības kārtību, kas piemērojama tās teritorijā veiktai atmaksāšanai. Dalībvalstis rūpējas, lai akcīzes nodokļa atmaksāšana nepārsniegtu faktiski samaksāto summu.”
Rumānijas tiesības
Atbilstoši Nodokļu kodeksa 192
. pantam, kurš attiecas uz akcīzes nodokļa atmaksāšanu par precēm, par kurām ir samaksāts akcīzes nodoklis:
“1.   Tirgotājs, kas veic saimniecisku darbību, var lūgt atmaksāt akcīzes nodokli par akcīzes precēm, kuras laistas apgrozībā Rumānijā, ja šīs preces ir paredzētas patēriņam citā dalībvalstī un ja ir izpildītas šādas prasības:
a)
pirms preču nosūtīšanas sūtītājam kompetentajai nodokļu iestādei ir jāiesniedz pieprasījums par atmaksāšanu un jāsniedz pierādījumi, ka akcīzes nodoklis ir samaksāts;
b)
preču pārvadāšana uz galamērķa dalībvalsti notiek saskaņā ar 192
. pantu;
c)
preču sūtītājs kompetentajai nodokļu iestādei iesniedz atpakaļ atsūtīto 192
. pantā minētā dokumenta eksemplāru, ko pienācīgi apstiprinājis preču saņēmējs; tam jāpievieno dokuments, kas apliecina, ka akcīzes nodokļa samaksa ir nodrošināta galamērķa dalībvalstī. Preču sūtītājs norāda arī kompetentās nodokļu iestādes adresi galamērķa dalībvalstī, datumu, kurā galamērķa dalībvalsts kompetentā nodokļu iestāde ir saņēmusi saņēmēja deklarāciju, kā arī šās deklarācijas reģistrācijas numuru.
2.   Par akcīzes precēm, uz kurām ir Rumānijas nodokļu marka un kas laistas apgrozībā Rumānijā, kompetentā nodokļu iestāde var atmaksāt akcīzes nodokli, ja vien tā pārliecinās, ka šīs markas ir iznīcinātas atbilstoši likumam.
3.   Gadījumos, kas minēti 192
. pantā, kompetentā nodokļu iestāde atmaksā akcīzes nodokli tikai tad, ja akcīzes nodoklis jau ir ticis samaksāts galamērķa dalībvalstī saskaņā ar 192
. panta 5. punktā paredzēto procedūru.
4.   Gadījumos, kas minēti 192
. panta 1. punktā, kompetentā nodokļu iestāde pēc pārdevēja lūguma var atmaksāt samaksāto akcīzes nodokli, ja pārdevējs ir ievērojis 192
. panta 4. punktā paredzētās procedūras.”
Ar Rumānijas valdības lēmumu Nr. 44/2004 apstiprināto Nodokļu kodeksa īstenošanas noteikumu 18
. punktā (turpmāk tekstā – “Īstenošanas noteikumu 18
. punkts”), kurš attiecas uz Nodokļu kodeksa 192
. pantu, ir paredzēts:
“1.   Preču sūtītājam, kurš vēlas lūgt akcīzes nodokļa atmaksāšanu par precēm, kuras tiks nosūtītas patēriņam citā dalībvalstī, pirms preču nosūtīšanas ir jāiesniedz tās valsts nodokļu iestādēs, kurā viņš reģistrēts kā nodokļu maksātājs, atmaksāšanas pieprasījums saskaņā ar 11. pielikumā paredzēto paraugu un jāiesniedz pierādījums par to, ka par attiecīgajām precēm ir ticis samaksāts akcīzes nodoklis.
2.   Preču sūtītājs pēc tam, kad saņēmējs ir saņēmis preces, un pēc tam, kad galamērķa dalībvalstī ir samaksāts akcīzes nodoklis, akcīzes nodokļa atmaksāšanai iesniedz Nodokļu kodeksa 192
. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzētos dokumentus tās valsts nodokļu iestādē, kurā viņš ir reģistrēts kā nodokļu maksātājs.
3.   Atmaksātais akcīzes nodoklis atbilst nosūtītajiem un faktiski saņemtajiem daudzumiem.
4.   Akcīzes nodokli atmaksā saskaņā ar Nodokļu procedūras kodeksa noteikumiem.
5.   Par akcīzes precēm, kurām ir Rumānijas nodokļu marka un kas ir laistas apgrozībā Rumānijā, un kuras ir domātas patēriņam citā dalībvalstī, samaksāto akcīzes nodokli var atmaksāt valsts nodokļu iestāde tikai tādā vērtībā, kas atbilst akcīzes nodoklim, kurš samaksāts par nosūtīto preču daudzumu. Nodokļu marku iznīcināšana notiek nodokļu iestāžu uzraudzībā pēc sūtītāja pieprasījuma.
6.   Gadījumos, kad tirgotājam, kas saimniecisko darbību veic Rumānijā, ir jāsaņem akcīzes preces, kas ir laistas apgrozībā citā dalībvalstī, viņam par to ir jāiesniedz deklarācija valsts nodokļu iestādē pirms piegādātāja veiktās preču nosūtīšanas. Pamatojoties uz šo deklarāciju, valsts nodokļu iestāde pieņem zināšanai par nākotnē notiekošu darbību, par kuru akcīzes nodoklis ir jāsamaksā preču saņemšanas brīdī, un samaksas termiņš ir pirmā darba diena pēc dienas, kad preces tika saņemtas.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
Scandic
ir Rumānijā dibināta sabiedrība, kura Rumānijā un citās dalībvalstīs tirgo alkoholiskos dzērienus. Tā 2009. gada februārī, martā, maijā, jūnijā un jūlijā Rumānijā laida apgrozībā alkoholiskos dzērienus, kuri bija paredzēti patēriņam Čehijas Republikā, un par šīm precēm Rumānijā samaksāja akcīzes nodokli.
Laikposmā no 2009. gada septembra līdz 2010. gada februārim
Scandic
, pamatojoties uz Direktīvas 92/12 22. pantu un Nodokļu kodeksa 192
. pantu, lūdza
Direcţia Generală
atmaksāt šo nodokli. Atmaksāšanas pieprasījumi tika iesniegti saskaņā ar minēto Nodokļa kodeksa pantu un Īstenošanas noteikumu 18
. punktu.
Scandic
bija ievērojusi visas Nodokļu kodeksa VII sadaļas 11. pielikumā minētās prasības, jo tā bija sniegusi informāciju par saņēmēja nosaukumu un nodokļu maksātāja numuru, nosūtāmo preču aprakstu, preču saņemšanas datumu, saņemto daudzumu, informāciju par akcīzes nodokļu samaksu galamērķa dalībvalstī.
Visi atmaksāšanas pieprasījumi tika iesniegti pēc tam, kad preces jau bija ievestas Čehijas Republikā.
Scandic
šo novēlošanos izskaidroja ar to, ka tās rīcībā nebija visu Nodokļu kodeksa VII sadaļas 11. pielikumā paredzēto dokumentu līdz brīdim, kad preces tika atvestas uz galamērķi un kad akcīzes nodoklis tika samaksāts galamērķa dalībvalstī.
Scandic
apgalvoja, ka šādi tā vēlējusies izvairīties no tās atmaksāšanas pieprasījumu iespējamas noraidīšanas tādēļ, ka tie nav pamatoti ar visiem vajadzīgajiem pierādījumiem, pat ja tas nozīmētu, ka to naudas summu atmaksa, kuras tā iepriekš samaksājusi, notiktu samērā novēloti.
Scandic
uzskata, ka, tā kā šajā 11. pielikumā minētā informācija tostarp attiecas uz preču saņemšanas datumu un saņemto daudzumu, acīmredzami, ka šī informācija un ar tiem saistītā dokumentācija varēja tikt iesniegta tikai pēc preču piegādes galamērķa dalībvalstī. Tādējādi tā norāda, ka pilnīga atmaksāšanas pieprasījuma iesniegšana bija iespējama tikai pēc attiecīgo preču piegādes un saņemšanas Čehijas Republikā.
Scandic
arī norāda, ka no minētajā 11. pielikumā ietvertā atmaksāšanas pieprasījuma parauga izriet, ka atmaksāšanas pieprasījumi bija jāiesniedz katru mēnesi, nevis pirms akcīzes preču nosūtīšanas uz citu dalībvalsti.
Ņemot vērā, ka
Direcţia Generală
neapmierināja
Scandic
iesniegtos atmaksāšanas pieprasījumus, tā cēla prasību
Tribunalul Bihor
[Bihoras pirmās instances tiesa], lūdzot, lai
Direcţia Generală
tiktu piespriests atmaksāt attiecīgo akcīzes nodokli un samaksāt ar šo naudas summu saistītos procentus.
Direcţia Generală
savā aizstāvībā norādīja, ka tikuši iesniegti visi Nodokļu kodeksa 192
. pantā prasītie dokumenti. Tomēr tā precizēja, ka tā ir atteikusies apmierināt akcīzes nodokļa atmaksāšanas pieprasījumu, jo
Scandic
nav lūgusi atmaksāt akcīzes nodokli pirms preču nosūtīšanas uz citu dalībvalsti saskaņā ar Direktīvas 92/12 22. pantu.
Tā kā
Tribunalul Bihor
noraidīja
Scandic
prasību, tā par šīs tiesas spriedumu iesniedza apelācijas sūdzību iesniedzējtiesā.
Curtea de Apel Oradea
[Oradjas apelācijas tiesa], uzskatīdama, ka Direktīvas 92/12 noteikumu interpretācija ir vajadzīga tās nolēmuma pieņemšanai, nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai Rumānijas nodokļu iestāžu atteikums apmierināt akcīzes nodokļa atmaksāšanas pieprasījumu ir pretrunā Savienības tiesībām (Direktīvas 92/12 [..] 7. un 22. pantam, kā arī tās preambulas apsvērumiem), ja:
a)
tirgotājs, kas iesniedz akcīzes nodokļa atmaksāšanas pieprasījumu, ir iesniedzis pierādījumus par to, ka viņš ir izpildījis visas formālās prasības, kuras saskaņā ar valsts tiesisko regulējumu ir jāizpilda, lai apmierinātu atmaksāšanas pieprasījumu, un it īpaši prasības par to, ka ir iesniegts:
i)
pierādījums par akcīzes nodokļu nomaksu Rumānijā;
ii)
pierādījums par akcīzes preču nosūtīšanu uz citu dalībvalsti;
b)
no Rumānijas nodokļu tiesiskajā regulējumā (Nodokļu kodeksa 192
. pants, [..] Īstenošanas noteikumu 18
. punkts un Nodokļu kodeksa VII sadaļas 11. pielikums) paredzētajām prasībām izriet, ka atsevišķi dokumenti, kuri ir jāiesniedz kopā ar atmaksāšanas pieprasījumu, var tikt iesniegti tikai pēc akcīzes preču piegādes citā dalībvalstī;
c)
Rumānijas nodokļu tiesiskajā regulējumā (Īstenošanas noteikumu 18
. panta 4. punkts, kurā ir izdarīta atsauce uz Nodokļu procesuālā kodeksa 135. pantu) ir paredzēts vispārīgs piecu gadu termiņš jebkura atmaksāšanas pieprasījuma iesniegšanai?
2)
Vai Direktīvas 92/12 [..] 22. panta [2.] punkta a) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tirgotājs, kas neiesniedz akcīzes nodokļa atmaksāšanas pieprasījumu tā samaksas dalībvalstī pirms akcīzes preču piegādes uz citu dalībvalsti, kurā preces ir domātas patēriņam, zaudē tiesības uz akcīzes nodokļa atmaksāšanu?
3)
Vai gadījumā, ja Tiesa uz otro jautājumu atbildētu apstiprinoši, tas, ka tirgotājs zaudē tiesības uz akcīzes nodokļa atmaksāšanu, saistībā ar vienu un to pašu akcīzes preču dubultu aplikšanu ar nodokļiem (dalībvalstī, kurā akcīzes preces sākotnēji bija laistas apgrozībā, un dalībvalstī, kurā šīs preces ir domātas patēriņam) ir saderīgs ar nodokļu neitralitātes principu?
4)
Vai gadījumā, ja Tiesa uz otro jautājumu atbildētu apstiprinoši, īpaši īsais termiņš starp akcīzes nodokļa samaksu par precēm, kuras laistas apgrozībā dalībvalstī, un dienu, kad akcīzes preces tiek nosūtītas uz citu dalībvalsti, kurā tās ir domātas patēriņam, var tikt uzskatīts par saderīgu ar līdzvērtības un efektivitātes principiem? Vai tam, ka vispārīgais termiņš nodokļa, nodevas vai maksājuma atmaksāšanas pieprasīšanai attiecīgajā dalībvalstī būtu acīmredzami ilgāks, šajā ziņā būtu kāda ietekme?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Vispirms ir jānorāda, ka Direktīva 92/12 ir tikusi atcelta ar Padomes 2008. gada 16. decembra Direktīvu 2008/118/EK par akcīzes nodokļa piemērošanas vispārēju režīmu, ar ko atceļ Direktīvu 92/12/EEK (
OV L 9, 12. lpp.
). Tomēr atbilstoši Direktīvas 2008/118 48. panta 1. punkta pirmajai daļai dalībvalstīm šīs direktīvas prasības bija jāizpilda tikai no 2010. gada 1. aprīļa. Līdz ar to pamatlietā ir jāpiemēro Direktīvas 92/12 noteikumi.
Rumānijas valdība uzskata, ka pirmais jautājums nav pieņemams kā tāds, jo tā mērķis ir konstatēt acīmredzamo, proti, ka ar Direktīvu 92/12 netiek pieļauta valsts prakse noraidīt akcīzes nodokļa atmaksāšanas pieprasījumu, lai arī ir izpildīti visi valsts tiesību aktos, kuri pieņemti saskaņā ar šo direktīvu, kuras transponēšana nav apstrīdēta, paredzētie nosacījumi.
Šī valdība uzskata, ka strīdā esošo faktu konteksts ir citāds, un norāda, ka tiesību jautājums, uz kuru ir jāatbild, lai atrisinātu pamatlietu, ir minēts pārējos prejudiciālajos jautājumos.
Ņemot vērā, ka uzdotie jautājumi ir jāizskata kopā un uz tiem ir jāsniedz kopīga atbilde, nav jāizvērtē pirmā jautājuma pieņemamība.
Uzdodot jautājumus, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Direktīva 92/12 ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja akcīzes preces, kuras laistas apgrozībā dalībvalstī, kurā ir samaksāts akcīzes nodoklis, ir tikušas transportētas uz citu dalībvalsti, kurā šīm precēm tiek piemērots akcīzes nodoklis, sākumpunkta dalībvalstī samaksātā akcīzes nodokļa atmaksāšanas pieprasījums var tikt noraidīts, pamatojoties tikai uz to, ka šis pieprasījums nav ticis iesniegts līdz šo preču nosūtīšanas brīdim.
Direktīvas 92/12 mērķis ir paredzēt zināmus noteikumus, kas attiecas uz akcīzes preču glabāšanu, apgrozību un kontroli, it īpaši, lai nodrošinātu, ka pienākums maksāt akcīzes nodokli visās dalībvalstīs ir vienāds (2006. gada 23. novembra spriedums lietā
C-5/05
Joustra
, Krājums, I-11075. lpp.
, 27. punkts un tajā minētā judikatūra).
Šī saskaņošana principā ļauj novērst nodokļu dubultu uzlikšanu attiecībās starp dalībvalstīm (šajā ziņā skat. 2007. gada 26. aprīļa spriedumu lietā
C-392/05
Alevizos
, Krājums, I-3505. lpp.
, 38. punkts).
Lai nodrošinātu, ka akcīzes nodoklis tiek maksāts tikai vienā dalībvalstī – tajā, kurā notiek patēriņš, – Direktīvas 92/12 22. pantā ir paredzēts atmaksāt citā dalībvalstī samaksāto akcīzes nodokli, ja ir izpildīti zināmi nosacījumi.
No Direktīvas 92/12 22. panta 1.–3. punkta noteikumiem izriet, ka ar tiem ir izveidotas divas dažādas atmaksāšanas sistēmas.
Šī dažādība izriet no, pirmkārt, minētās direktīvas 22. panta 1. un 2. punkta formulējuma un, otrkārt, no šī 22. panta 3. punkta teksta.
Direktīvas 92/12 22. panta 1. un 2. punktā paredzētā atmaksāšanas sistēma ir piemērojama gadījumos, kad preces, kurām piemērots akcīzes nodoklis vienā dalībvalstī, kurā akcīzes nodoklis ir samaksāts, nodokļu atlikšanas režīmā tiek transportētas uz citu dalībvalsti, kurā precēm arī tiek piemērots akcīzes nodoklis, neprasot, lai tajā akcīzes nodoklis jau būtu ticis samaksāts. Savukārt gadījumos, uz kuriem attiecas šīs direktīvas 22. panta 3. punkts, akcīzes nodoklis tiek atmaksāts tikai tad, ja tas ir ticis samaksāts gan sākumpunkta dalībvalstī, gan galamērķa dalībvalstī.
Šķiet pamatoti, ka Savienības likumdevējs ir noteicis stingrākas prasības gadījumos, kad atmaksa tiek prasīta pirms akcīzes nodokļa samaksas galamērķa dalībvalstī. Kā viena no šīm prasībām ir prasība, ka atmaksāšanas pieprasījums ir jāiesniedz pirms attiecīgo preču nosūtīšanas. Cita prasība ir iekļauta Direktīvas 92/12 22. panta 2. punkta b) apakšpunktā, saskaņā ar kuru preču pārvadāšanai ir jānotiek saskaņā ar šīs direktīvas III sadaļas noteikumiem, proti, uz šīm precēm ir jāattiecas nodokļu atlikšanas režīmam.
Savukārt Direktīvas 92/12 22. panta 3. punktā nav paredzēts nekāds pienākums attiecībā uz brīdi, kad ir iesniedzams atmaksāšanas pieprasījums. Turklāt attiecībā uz precēm ir noteikts nevis pienākums [tās] pārvadāt nodokļu atlikšanas režīmā, bet tikai pienākums tām pievienot šīs direktīvas 7. panta 4. punktā minēto dokumentu.
To, ka, pirmkārt, Direktīvas 92/12 22. panta 1. un 2. punktā un, otrkārt, šīs direktīvas 22. panta 3. punktā ir paredzētas divas dažādas sistēmas, pierāda tas, ka minētā 1. un 3. punkta otrajās daļās ir iekļauts tāds pats noteikums, kurā paredzēts, ka “dalībvalstis tomēr var noraidīt atmaksāšanas pieprasījumu, ja tas neatbilst to pieņemtiem pareizības kritērijiem”. Šāda atkārtošanās nebūtu vajadzīga, ja minētā 22. panta 1.–3. punktā būtu aprakstīta viena un tā pati atmaksāšanas sistēma.
Turklāt šo divu dažādo sistēmu esamība ir izskaidrota un uzsvērta 1990. gada 7. novembra priekšlikumā Padomes direktīvai par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu un apriti (COM(90) 431, galīgā redakcija), kuru iesniedza Eiropas Kopienu Komisija un kura rezultātā tika pieņemta Direktīva 92/12; šī priekšlikuma daļā, kura attiecas uz pantu komentāriem, ir precizēts, ka ar pirmo atmaksāšanas procedūras veidu tiek piedāvāta iespēja jebkuram preču sūtītājam akcīzes precēm piemērot vai atkārtoti piemērot nodokļu atlikšanas režīmu, tādējādi ļaujot akcīzes nodokļa atmaksāšanu izdarīt pirmajā dalībvalstī līdz akcīzes nodokļa samaksai otrajā dalībvalstī. Tajā ir minēta piebilde, ka, ja šis pirmais procedūras veids nav piemērojams, ar otro procedūras veidu ir paredzēta atmaksāšana pēc akcīzes nodokļa samaksas otrajā dalībvalstī, kas ir finansiāli apgrūtinoši, bet ļauj izvairīties no nodokļu atlikšanas režīma piemērošanas vai atkārtotas piemērošanas.
Minētā direktīvas priekšlikuma motīvu izklāsta 16. punktā ir noteikts, ka šīs divas dažādās procedūras ļauj izvairīties no nodokļu dubultas uzlikšanas, kas rodas no divreizējas laišanas apgrozībā divās dažādās dalībvalstīs. Tajā ir sniegta piebilde, ka tādējādi ir nodrošināta akcīzes nodokļa iekasēšana reālajā patēriņa valstī un ka citi saimnieciskās darbības subjekti, kuriem nav atļaujas, netiek izslēgti no Kopienas iekšējās akcīzes preču tirdzniecības.
Šķiet, ka Rumānijas tiesiskajā regulējumā nav ņemta vērā šī atšķirība. Nodokļu kodeksa 192
. panta 1. punkts, kurā būtībā ir pārņemti Direktīvas 92/12 22. panta 1. punkta un 2. punkta a)–c) apakšpunktā paredzētie nosacījumi, atšķiras no šī 22. panta, ja runā par tā 1. punkta c) apakšpunktu, paredzot, ka atmaksāšanas pieprasījumam ir jāpievieno dokuments, kas apliecina, ka akcīzes nodoklis ir ticis samaksāts galamērķa dalībvalstī, savukārt 22. panta 2. punkta c) apakšpunktā nav prasīts, lai šāds nosacījums tiktu izpildīts.
Valsts tiesai ir jāidentificē valsts tiesiskā regulējuma noteikumi, ar kuriem tiek transponēta Savienības direktīva, un, ja vajadzīgs, šīs direktīvas noteikumi, kuri ir piemērojami konkrētiem tajā izskatāmās lietas apstākļiem.
Gadījumā, kad akcīzes nodoklis jau ir ticis samaksāts galamērķa dalībvalstī, kas, šķiet, ir gadījums pamatlietā, piemērojams ir Direktīvas 92/12 22. panta 3. punkts, kurā paredzēts, ka vienīgais atmaksāšanas nosacījums ir tas, ka akcīzes nodoklis ir ticis samaksāts galamērķa dalībvalstī. Tas nozīmē, ka saimnieciskās darbības subjektam nav jāiesniedz atmaksāšanas pieprasījums līdz attiecīgo preču nosūtīšanai.
Šādā gadījumā iebilde, saskaņā ar kuru dalībvalstis var noraidīt atmaksāšanas pieprasījumu, ja tas neatbilst tās pieņemtiem pareizības kritērijiem, nav piemērojama, ja atmaksāšanas pieprasījums netiek iesniegts līdz attiecīgo preču nosūtīšanai. Jēdziens “pareizības kritēriji” nevar tikt interpretēts tādējādi, ka ir atļauts ieviest nosacījumu, kurš Direktīvā 92/12 paredzēts vienīgi attiecībā uz citu atmaksāšanas pieprasījuma gadījumu un kas tādējādi būtu pretrunā šīs direktīvas 22. panta 3. punkta pirmajai daļai.
Savukārt gadījumā, kad atmaksāšanas pieprasījums ir ticis iesniegts pirms akcīzes nodokļa samaksas galamērķa dalībvalstī, piemērojams ir Direktīvas 92/12 22. panta 1. un 2. punkts. Tas nozīmē, ka sākumpunkta dalībvalsts var pieprasīt, lai atmaksāšanas pieprasījums tiktu iesniegts līdz attiecīgo preču nosūtīšanai. Šajā gadījumā tas ir būtisks nosacījums, kas tieši paredzēts šīs direktīvas 22. panta 2. punkta a) apakšpunktā, kura neievērošanas rezultātā atmaksāšana var tikt atteikta.
No Direktīvas 92/12 22. panta 1. un 2. punkta sistēmas izriet, ka tajā ir paredzēta divu posmu procedūra. Pēc sākotnējā pieprasījuma iesniegšanas saimnieciskās darbības subjektam ir jābūt iespējai iesniegt šīs direktīvas 22. panta 2. punkta c) apakšpunktā minētos dokumentus.
Ņemot vērā visu iepriekš minēto, uz uzdotajiem jautājumiem ir jāatbild šādi: Direktīvas 92/12 22. panta 1.–3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja akcīzes preces, kuras laistas apgrozībā dalībvalstī, kurā ir samaksāts akcīzes nodoklis, ir tikušas transportētas uz citu dalībvalsti, kurā šīm precēm tiek piemērots akcīzes nodoklis un kurā šis nodoklis ir arī ticis samaksāts, sākumpunkta dalībvalstī samaksātā akcīzes nodokļa atmaksāšanas pieprasījums nevar tikt noraidīts, pamatojoties tikai uz to, ka šis pieprasījums nav ticis iesniegts līdz šo preču nosūtīšanas brīdim, bet šis pieprasījums ir jāizvērtē, pamatojoties uz šī panta 3. punktu. Savukārt, ja akcīzes nodoklis nav ticis samaksāts galamērķa dalībvalstī, šāds pieprasījums var tikt atteikts, pamatojoties uz minētā panta 1. un 2. punktu.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (piektā palāta) nospriež:

Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīvas 92/12/EEK par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 1992. gada 14. decembra Direktīvu 92/108/EEK, 22. panta 1.–3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja akcīzes preces, kuras laistas apgrozībā dalībvalstī, kurā ir samaksāts akcīzes nodoklis, ir tikušas transportētas uz citu dalībvalsti, kurā šīm precēm tiek piemērots akcīzes nodoklis un kurā šis nodoklis arī ir ticis samaksāts, sākumpunkta dalībvalstī samaksātā akcīzes nodokļa atmaksāšanas pieprasījums nevar tikt noraidīts, pamatojoties tikai uz to, ka šis pieprasījums nav ticis iesniegts līdz šo preču nosūtīšanas brīdim, bet šis pieprasījums ir jāizvērtē, pamatojoties uz šī panta 3. punktu. Savukārt, ja akcīzes nodoklis nav ticis samaksāts galamērķa dalībvalstī, šāds pieprasījums var tikt atteikts, pamatojoties uz minētā panta 1. un 2. punktu.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – rumāņu.