CELEX: 62010TJ0413
Konkurencija
Karteliai
Europos įtempiamosios plieninės armatūros rinka
Kainų nustatymas, rinkos pasidalijimas ir keitimasis jautria komercine informacija
Sprendimas, kuriuo konstatuojamas SESV 101 straipsnio pažeidimas
Bendradarbiavimas per administracinę procedūrą
2006 m. baudų dydžio apskaičiavimo gairės
Protingas terminas

)
(Praleista)
Procesas ir šalių reikalavimai
1.
Byla T‑413/10 – Socitrel / Komisija
Ši byla buvo pradėta 2010 m. rugsėjo 15 d.
Socitrel
Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktu ieškiniu.
2010 m. rugsėjo 16 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktu atskiru dokumentu
Socitrel
pateikė prašymą sustabdyti ginčijamo sprendimo vykdymą. Šis prašymas buvo atmestas 2011 m. balandžio 13 d. Bendrojo Teismo pirmininko nutartimi
Socitrel / Komisija
(T‑413/10 R,
EU:T:2011:179
), o bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimas atidėtas.
2010 m. gruodžio 10 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktame dokumente
Socitrel
nurodė prašanti galimybės patikslinti savo pagrindus po to, kai buvo priimtas pirmasis keičiantis sprendimas.
2011 m. birželio 6 d. nutartimi Bendrasis Teismas paprašė Komisijos pateikti jam antrąjį keičiantį sprendimą. Komisija šį prašymą įvykdė 2011 m. birželio 17 d.
Priėmus antrąjį keičiantį sprendimą,
Socitrel
2011 m. rugpjūčio 2 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktu dokumentu dar kartą patikslino savo pagrindus ir reikalavimus.
Komisijai pateikus tripliką proceso kalba, rašytinė proceso dalis buvo užbaigta 2011 m. lapkričio 21 d.
Nuo 2013 m. rugsėjo 23 d. pakeitus Bendrojo Teismo kolegijų sudėtį, teisėjas pranešėjas paskirtas į šeštąją kolegiją, todėl ši byla 2013 m. rugsėjo 27 d. paskirta šiai kolegijai.
1991 m. gegužės 2 d. Bendrojo Teismo procedūros reglamento 52 straipsnio 2 dalyje numatytas preliminarus pranešimas šeštajai kolegijai buvo pateiktas 2014 m. kovo 31 d.
Taikydamas 1991 m. gegužės 2 d. Procedūros reglamento 64 straipsnyje numatytas proceso organizavimo priemones 2014 m. gegužės 8 d. Bendrasis Teismas pateikė
Socitrel
ir Komisijai šešiolikos rašytinių klausimų sąrašą.
Atitinkamai 2014 m. birželio 6 ir 9 d. raštais Komisija ir
Socitrel
įvykdė Komisijos prašymus.
Remdamasis teisėjo pranešėjo pranešimu 2014 m. rugsėjo 17 d. Bendrasis Teismas nusprendė pradėti žodinę proceso dalį.
Socitrel
Bendrojo Teismo prašo:
—
panaikinti ginčijamo sprendimo 1 ir 2 straipsnius tiek, kiek jie su ja susiję,
—
subsidiariai iš dalies panaikinti ginčijamo sprendimo 2 straipsnį, kiek jis susijęs su
Socitrel
ir sumažinti jai paskirtos baudos dydį,
—
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Bendrojo Teismo prašo:
—
atmesti ieškinį,
—
priteisti iš
Socitrel
bylinėjimosi išlaidas.
2.
Byla T‑414/10 – Companhia Previdente / Komisija
Ši byla buvo pradėta 2010 m. rugsėjo 15 d.
Companhia Previdente
Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktu ieškiniu.
2010 m. rugsėjo 16 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktu atskiru dokumentu
Companhia Previdente
pateikė prašymą sustabdyti ginčijamo sprendimo vykdymą. Šis prašymas buvo atmestas 2011 m. birželio 10 d. Nutartimi
Companhia Previdente
/ Komisija (T‑414/10 R,
EU:T:2011:268
), o bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimas atidėtas.
2010 m. gruodžio 10 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktu dokumentu
Companhia Previdente
nurodė prašanti galimybės patikslinti savo pagrindus po to, kai buvo priimtas pirmasis keičiantis sprendimas.
2011 m. birželio 6 d. nutartimi Bendrasis Teismas paprašė Komisijos pateikti jam dokumentus. Komisija šį prašymą įvykdė 2011 m. birželio 17 d.
Priėmus antrąjį keičiantį sprendimą,
Companhia Previdente
dar kartą patikslino savo pagrindus ir reikalavimus 2011 m. rugpjūčio 2 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktu dokumentu.
Komisijai pateikus tripliką proceso kalba, rašytinė proceso dalis buvo baigta 2011 m. lapkričio 21 d.
Nuo 2013 m. rugsėjo 23 d. pakeitus Bendrojo Teismo kolegijų sudėtį, teisėjas pranešėjas paskirtas į šeštąją kolegiją, todėl ši byla 2013 m. rugsėjo 27 d. paskirta šiai kolegijai.
1991 m. gegužės 2 d. Procedūros reglamento 52 straipsnio 2 dalyje numatytas preliminarus pranešimas šeštajai kolegijai pateiktas 2014 m. kovo 31 d.
Taikydamas 1991 m. gegužės 2 d. Procedūros reglamento 64 straipsnyje numatytas proceso organizavimo priemones 2014 m. gegužės 8 d. Bendrasis Teismas pateikė
Companhia Previdente
ir Komisijai šešiolikos rašytinių klausimų sąrašą.
Atitinkamai 2014 m. birželio 6 ir 9 d. raštais Komisija ir
Companhia Previdente
įvykdė Komisijos prašymus.
Remdamasis teisėjo pranešėjo pranešimu 2014 m. rugsėjo 17 d. Bendrasis Teismas nusprendė pradėti žodinę proceso dalį.
Companhia Previdente
Bendrojo Teismo prašo:
—
panaikinti ginčijamo sprendimo 1, 2 ir 4 straipsnius tiek, kiek jie su ja susiję,
—
pripažinti, kad bet koks
Socitrel
skirtos baudos sumažinimas kitose bylose dėl pažeidimų, už kuriuos
Companhia Previdente
atsako solidariai, savaime lemia jai skirtos solidarios baudos tokį patį sumažinimą,
—
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
3.
Dėl bylų T‑413/10, T‑414/10 ir T‑409/13 – Companhia Previdente ir Socitrel / Komisija sujungimo, kad būtų bendrai vykdoma žodinė proceso dalis, ir dėl bylos T‑409/13 – Companhia Previdente ir Socitrel / Komisija išbraukimo iš registro
2013 m. rugpjūčio 2 d. Bendrojo Teismo kanceliarijoje gautu pareiškimu
Companhia Previdente
ir
Socitrel
pateikė ieškinį dėl rašto, kurį 2013 m. gegužės 24 d. joms atsiuntė Komisijos konkurencijos generalinio direktorato generalinis direktorius.
Bendrojo Teismo kanceliarijoje byla buvo užregistruota Nr. T‑409/13. 2014 m. birželio 30 d. nutartimi bylos T‑413/10, T‑414/10 ir T‑409/13 buvo sujungtos, kad būtų bendrai vykdoma žodinė proceso dalis.
Byloje T‑409/13 pateiktą ieškinį ieškovės atsiėmė raštu, jį Bendrojo Teismo kanceliarija gavo 2014 m. lapkričio 11 d. Kadangi 2014 m. lapkričio 14 d. rašte Komisija nurodė neprieštaraujanti dėl atsiėmimo ir prašo priteisti iš ieškovių bylinėjimosi išlaidas, Bendrasis Teismas apie šį atsiėmimą pažymėjo 2014 m. lapkričio 17 d. posėdžio protokole ir nurodė išbraukti bylą T‑409/13 iš Bendrojo Teismo registro, taip pat priteisė iš ieškovių toje byloje patirtas bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
Bylos T‑413/10 ir T‑414/10 sujungiamos siekiant priimti šį sprendimą, o šalys, šiuo klausimu išklausytos per posėdį, tam neprieštarauja.
Socitrel
pateikia aštuonis ieškinio pagrindus savo ieškiniui pagrįsti, taip pat du papildomus pagrindus, nurodytus antrą kartą tikslinant jos pagrindus ir reikalavimus.
Companhia Previdente
savo ruožtu pateikia keturis ieškinio pagrindus savo ieškiniui pagrįsti, taip pat du papildomus pagrindus, nurodytus antrą kartą tikslinant jos pagrindus ir reikalavimus.
Pirmasis
Socitrel
pateiktas pagrindas siejamas su nepakankamu motyvavimu ir jos teisės į gynybą pažeidimu, nes ginčijamame sprendime iš esmės trūksta įvairių elementų, kad būtų galima suprasti, kaip Komisija nustatė baudos dydį.
Antrasis
Socitrel
pateiktas pagrindas siejamas su protingo termino pažeidimu.
Trečiasis
Socitrel
pateiktas pagrindas siejamas su Komisijai tenkančios rūpestingumo pareigos pažeidimu, teisės į gynybą pažeidimu ir lojalumo, sąžiningumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principų pažeidimu dėl to, kad Komisija du kartus iš dalies pakeitė pirminį sprendimą.
Ketvirtasis
Socitrel
pateiktas pagrindas siejamas su SESV 101 straipsnio 1 dalies, Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies pažeidimu, su proporcingumo ir asmeninės atsakomybės principų pažeidimu, taip pat su nekaltumo prezumpcijos pažeidimu, nepakankamu motyvavimu ir tuo, kad Komisija nesilaikė ankstesnės savo praktikos, nes viršijo baudos, kuri galėjo būti skirta
Socitrel
, maksimalią ribą.
Šį pagrindą sudaro trys dalys.
Pirma ketvirtojo pagrindo dalis siejama su tuo, kad Komisija klaidingai pripažino solidariąją
Companhia Previdente
atsakomybę, taigi su tuo, kad maksimali 10 % apyvartos riba buvo klaidingai apskaičiuota remiantis
Companhia Previdente
, o ne
Socitrel
apyvarta. Šie argumentai taip pat nurodyti
Companhia Previdente
pateikiant pirmąjį ir antrąjį pagrindus.
Antra papildomai pateikta ketvirtojo pagrindo dalis siejama su klaidingu atsižvelgimu į
Emesa
,
Galycas
ir ITC apyvartą apskaičiuojant maksimalią 10 % ribą. Šie argumentai taip pat nurodyti
Companhia Previdente
pateikiant trečiojo pagrindo pirmą dalį.
Trečia papildomai pateikta ketvirtojo pagrindo dalis siejama su klaidingu atsižvelgimu į 2009 m.
Companhia Previdente
apyvartą. Šie argumentai taip pat nurodyti
Companhia Previdente
pateikiant trečiojo pagrindo antrą dalį.
Penktasis
Socitrel
pateiktas pagrindas siejamas su proporcingumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principų pažeidimu, taikant 2006 m. gairių 13 ir 22 punktus, taip pat su nepakankamu motyvavimu, nes Komisija suklydo nustatydama 18 % normą, taikomą dėl pažeidimo sunkumo, kiek tai susiję su
Socitrel
skirtina bauda.
Šeštasis
Socitrel
pateiktas pagrindas siejamas su proporcingumo ir vienodo požiūrio principų pažeidimu, nes į menką ar pasyvų jos vaidmenį Komisija neatsižvelgė kaip į lengvinančią aplinkybę.
Septintasis
Socitrel
pateiktas pagrindas siejamas su proporcingumo ir vienodo požiūrio principų pažeidimu, nes į veiksmingą jos bendradarbiavimą Komisija neatsižvelgė kaip į lengvinančią aplinkybę.
Aštuntasis
Socitrel
pateiktas pagrindas siejamas su proporcingumo ir vienodo požiūrio principų pažeidimu, nes nebuvo atsižvelgta į ekonominį krizės kontekstą ir
Socitrel
nepajėgumą sumokėti baudą. Šie argumentai taip pat nurodyti
Companhia Previdente
pateikiant papildomą ketvirtąjį pagrindą.
Ieškovės šio pagrindo atsisakė Bendrojo Teismo kanceliarijai 2014 m. lapkričio 11 d. pateiktu raštu. Apie ši atsisakymą buvo pažymėta 2014 m. lapkričio 17 d. vykusio posėdžio protokole.
Be to,
Socitrel
ir
Companhia Previdente
pateikia papildomą pagrindą, nurodytą antrą katrą joms tikslinant savo pagrindus ir reikalavimus, siejamą su, kiek tai susiję su
Socitrel
, vienodo požiūrio, proporcingumo ir teisėtų lūkesčių principų pažeidimu, taip pat su nepakankamu motyvavimu, o kiek tai susiję su
Companhia Previdente
, – su vienodo požiūrio, proporcingumo ir teisėtų lūkesčių principų pažeidimu, nes
Socitrel
ir
Companhia Previdente
nebuvo traktuojamos taip pat kaip
Arcelor
ir SLM, kurioms buvo taikomas baudos sumažinimas, ieškovėms taip ir nesuteiktas.
Galiausiai
Socitrel
ir
Companhia Previdente
pateikia antrąjį papildomą pagrindą, siejamą su rūpestingumo, lojalumo, sąžiningumo ir teisinio saugumo principų pažeidimu, nes Komisija 2011 m. dar kartą iš dalies pakeitė pirminį sprendimą.
1.
Dėl pirmojo
„Socitrel
“ pagrindo, siejamo su nepakankamu motyvavimu ir jos teisės į gynybą pažeidimu
Principų priminimas
Pagal nusistovėjusią teismo praktiką SESV 296 straipsnyje nustatytas reikalavimas nurodyti motyvus turi atitikti atitinkamo akto pobūdį ir aiškiai bei nedviprasmiškai atskleisti institucijos, kuri priėmė šį aktą, argumentus, kad suinteresuotieji asmenys galėtų sužinoti priimtą priemonę pagrindžiančius motyvus, o kompetentingas teismas – vykdyti kontrolę. Reikalavimas motyvuoti turi būti vertinamas atsižvelgiant į konkretaus atvejo aplinkybes, ypač į akto turinį, motyvų, kuriais remiamasi, pobūdį ir į interesą gauti paaiškinimus, kurį asmenys, kuriems šis aktas skirtas, arba kiti asmenys, su kuriais šis aktas tiesiogiai bei konkrečiai susijęs, gali turėti. Nereikalaujama motyvuojant išvardyti visų reikšmingų faktinių ir teisinių aplinkybių, nes klausimas, ar teisės akto motyvavimas atitinka SESV 296 straipsnio reikalavimus, turi būti nagrinėjamas atsižvelgiant ne tik į jo formuluotę, bet ir į kontekstą bei visas atitinkamą klausimą reglamentuojančias teisės normas (1998 m. balandžio 2 d. Sprendimo
Komisija / Sytraval ir Brink’s France
, C‑367/95 P, Rink.,
EU:C:1998:154
, 63 punktas; 2003 m. rugsėjo 30 d. Sprendimo
Vokietija / Komisija
, C‑301/96, Rink.,
EU:C:2003:509
, 87 punktas ir 2004 m. birželio 22 d. Sprendimo
Portugalija / Komisija
, C‑42/01, Rink.,
EU:C:2004:379
, 66 punktas).
Dėl pirmojo ieškinio pagrindo pagrįstumo
Reikia trumpai priminti argumentus, kuriais
Socitrel
grindžia savo pagrindą ir kurie buvo iš dalies pakeisti priėmus pirmąjį keičiantį sprendimą.
Ieškinyje
Socitrel
iš esmės tvirtino, kad pirminiame sprendime trūko įvairių elementų, kad būtų galima suprasti, kaip Komisija nustatė baudos dydį; jos manymu, tai reiškia motyvų nepakankamumą, o tai yra jos teisės į gynybą pažeidimas.
Taigi, anot
Socitrel
, pirminiame sprendime nebuvo nurodyta nei apyvarta, nei pardavimų vertė, į kurią atsižvelgta nustatant bazinį baudos dydį, nei kriterijai, pagal kuriuos buvo nustatyta 18 % norma dėl pažeidimo sunkumo ir papildomas dydis.
Be to,
Socitrel
teigia, kad tai, jog daug jai skirto sprendimo fragmentų buvo pripažinti konfidencialiais, neleido identifikuoti prielaidų, kuriomis Komisija rėmėsi nustatydama baudos dydį.
Po to, kai buvo priimtas pirmasis keičiantis sprendimas,
Socitrel
patikslino pirmąjį savo pagrindą.
Pirma,
Socitrel
iš esmės tvirtina, kad tai, jog Komisija iš dalies pakeitė pirminį sprendimą, parodo pirmojo jos pagrindo, išdėstyto ieškinyje, pagrįstumą.
Antra,
Socitrel
mano, kad pirmasis keičiantis sprendimas nepašalino didžiausių jos ieškinyje nurodytų trūkumų, visų pirma kiek tai susiję su norma, kurią Komisija taikė dėl pažeidimo sunkumo, ir papildomu dydžiu.
Be to, ji pažymi, kad pirmajame keičiančiame sprendime jos atžvilgiu išskiriami du pažeidimo laikotarpiai (5 konstatuojamoji dalis); kiekvieno iš jų atveju buvo atsižvelgta į identišką pardavimų apyvartą, tačiau, anot jos, šis skirtumas neatsispindi tolesnėje pirmojo keičiančio sprendimo dalyje, visų pirma šio sprendimo 7 konstatuojamojoje dalyje, kurioje ji buvo kaltinama tik dėl vieno pažeidimo laikotarpio.
Socitrel
priduria, kad pirmojo keičiančio sprendimo 8 konstatuojamojoje dalyje Komisija pripažino, kad padarė klaidą apskaičiuodama papildomą dydį, tačiau nenurodė įmonių, su kuriomis ši klaida susijusi. Šioje konstatuojamojoje dalyje daroma nuoroda į to paties sprendimo 5 konstatuojamojoje dalyje esančią lentelę, kurioje pateikta jos pardavimų apyvarta, susijusi su keliais pažeidimo laikotarpiais. Ji daro prielaidą, kad remiantis šia nuoroda reikia konstatuoti, jog su ja turėjo būti susijusi klaida, padaryta apskaičiuojant papildomą sumą, todėl jai skirtas bazinis baudos dydis turi būti sumažintas nuo 22500000 EUR iki 20000000 EUR. Vis dėlto tai matyti iš jos spėjimų, kurie, jos manymu, parodo motyvų nepakankamumą.
Komisija nesutinka su šiais argumentais.
Dėl pardavimų vertės nurodymo
Visų pirma reikia konstatuoti, kad pirmasis keičiantis sprendimas ištaisė tam tikrus pirminio sprendimo trūkumus, visų pirma kiek tai susiję su pardavimų vertės, į kurią atsižvelgta, nustatymu (pirmojo keičiančio sprendimo 5 konstatuojamoji dalis).
Todėl argumentai, kuriais
Socitrel
grindžia pirmąjį savo pagrindą dėl šių pirminio sprendimo trūkumų, neturi reikšmės.
Dėl dviejų pažeidimo laikotarpių, kuriuos Komisija išskyrė pirmojo keičiančio sprendimo 5 konstatuojamojoje dalyje
Be to, kaip pažymi
Socitrel
, Komisija išskyrė du laikotarpius lentelėje, susijusioje su, be kita ko,
Socitrel
pardavimų verte, pateiktoje pirmojo keičiančio sprendimo 5 konstatuojamojoje dalyje.
Šioje lentelėje pažymėta, kad dėl laikotarpio nuo 1994 m. balandžio 7 d. iki 1996 m. sausio 8 d. suma, kurią Komisija nustatė remdamasi 2009 m. birželio 30 d.
Socitrel
pateiktas atsakymais, yra 12016516 EUR. Identiška suma nustatyta dėl laikotarpio nuo 1996 m. sausio 9 d. iki 2002 m. rugsėjo 19 d.
Pirminio sprendimo 932 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad „bėgant laikui kito atitinkama geografinė teritorija. Nuo 1984 m. iki 1995 m. („Ciuricho klubo“ laikotarpis) ji apėmė Vokietiją, Prancūziją, Italiją, Nyderlandus, Belgiją, Liuksemburgą, Ispaniją ir Austriją. Nuo 1992 m. („Ispanijos klubo“ susitarimai) ji apėmė ir Portugaliją. Nuo 1996 m. iki 2002 m. („Ciuricho klubo“ krizės laikotarpis, rengiant „Europos klubo“ susitarimą dėl kvotų, „Europos klubo“ laikotarpis ir plėtros laikotarpis) geografinė teritorija apėmė tas pačias šalis kaip ir „Ciuricho klubo“ laikotarpiu, įskaitant Portugaliją, Daniją, Švediją, Suomiją ir Norvegiją“ (žr. pirminio sprendimo 9.1.1–9.1.5 punktus). Į tai atsižvelgta apskaičiuojant pardavimų vertę, nes nebuvo atsižvelgta į pardavimus Portugalijoje iki 1992 m. gruodžio 15 d. ir į pardavimus Danijoje, Švedijoje, Suomijoje ir Norvegijoje iki 1996 m. sausio 9 d.“
Iš pirmojo keičiančio sprendimo 5 konstatuojamosios dalies matyti, kad Komisija išskyrė įvairius laikotarpius dėl pardavimų vertės, į kurią turi būti atsižvelgta (nuo 1984 m. sausio 1 d. iki 1985 m. gruodžio 21 d., nuo 1986 m. sausio 1 d. iki 1992 m. gruodžio 14 d., nuo 1992 m. gruodžio 15 d. iki 1993 m. gruodžio 31 d., nuo 1994 m. sausio 1 d. iki 1996 m. sausio 8 d., nuo 1996 m. sausio 9 d. iki 2002 m. rugsėjo 19 d.), remdamasi geografine teritorija, su kuria susijęs kartelis.
Pažeidimas, kuriuo Komisija kaltina
Socitrel
, tęsėsi dviem iš šių laikotarpių (nuo 1994 m. balandžio 7 d. (kai, Komisijos manymu,
Socitrel
pradėjo dalyvauti darant pažeidimą) iki 1996 m. sausio 8 d. ir nuo 1996 m. sausio 9 d. iki 2002 m. rugsėjo 19 d.); į juos ši institucija atsižvelgė.
Tačiau pirminio sprendimo 949 konstatuojamojoje dalyje Komisija nusprendė, kad turint omenyje vėlyvą
Socitrel
sužinojimą apie Europinį kartelio mastą, reikia atsižvelgti tik į jos pardavimus Ispanijoje ir Portugalijoje.
Todėl būtinybė atsižvelgti į pardavimus Danijoje, Švedijoje, Suomijoje ir Norvegijoje po 1996 m. sausio 9 d. (ginčijamo sprendimo 932 konstatuojamoji dalis) dėl kartelio dalyvių, susijusių su šia geografine teritorija, neturėjo įtakos
Socitrel
. Tai paaiškina, kodėl pardavimų vertė, į kurią atsižvelgta pirmojo keičiančio sprendimo 5 konstatuojamojoje dalyje, yra identiška dėl abiejų Komisijos išskirtų pažeidimo laikotarpių.
Be to, Komisija pripažino, kad padarė klaidą, kai pirminiame sprendime du kartus įtraukė papildomą sumą, nes atsižvelgė į dvigubą pažeidimo laikotarpį, visų pirma kiek tai susiję su
Socitrel
.
Vis dėlto šią klaidą ji ištaisė priimdama pirmąjį keičiantį sprendimą, dėl ko
Socitrel
skirtinos baudos bazinis dydis buvo sumažintas nuo 22500000 EUR iki 20000000 EUR.
Be to, reikia pridurti, kad ieškinio 8 priede
Socitrel
pateikė 2010 m. rugpjūčio 13 d. Komisijos konkurencijos generalinio direktorato elektroninį laišką, kuriame už bylą atsakingas pareigūnas nurodė:
„Kaip pažymėta liepos 30 d. [Komisijos] laiške, buvo padaryta apskaičiavimo klaida dėl prisijungimo mokesčio („entry fee“). Dėl jūsų klientų tai reiškia, kad 923 ir 1057 konstatuojamųjų dalių lentelėse nurodyta suma yra per didelė. Keičiančiame sprendime tai bus ištaisyta, o 22500000 EUR suma bus pakeista į 20000000 EUR sumą. Kaip nurodyta pirma, dėl [10 %] maksimalios ribos tai nelems jūsų klientams skirtos baudos ar sprendimo motyvų pakeitimo.“
Todėl reikia daryti išvadą, kad ginčijamas sprendimas, iš dalies pakeistas pirmuoju keičiančiu sprendimu, nėra nepakankamai motyvuotas.
Dėl 18 % normos, taikomos dėl pažeidimo sunkumo
Dėl motyvų nepakankamumo, susijusio su pažeidimo sunkumu, reikia priminti, kad tai išnagrinėta ginčijamo sprendimo 19.1.3 punkte.
Dėl
Socitrel
reikia pažymėti, kad ginčijamame sprendime Komisija nurodė:
—
pirma, „visos įmonės, išskyrus
Fundia
, dalijosi rinką (kvotų nustatymas), priskyrė klientus ir nustatė horizontalias kainas (žr. sprendimo 9 [punktą] ir 2–4 priedus)“ ir „šie susitarimai yra vieni iš didžiausių konkurencijos apribojimų, iškraipančių pagrindinius konkurencijos rodiklius“ (939 konstatuojamoji dalis, 19.1.3.1 punktas, susijęs su pažeidimo pobūdžiu),
—
antra, „įmonių, kurioms galėjo būti inkriminuotas pažeidimas, bendra rinkos dalis yra apie 80 %, kaip paaiškinta 98 konstatuojamojoje dalyje“ (946 konstatuojamoji dalis, 19.1.3.2 punktas, susijęs su bendra rinkos dalimi),
—
trečia, geografinė pažeidimo aprėptis laikui bėgant kito (932 konstatuojamoji dalis: žr. šio sprendimo 121 punktą),
—
ketvirta, „vis dėlto dėl
Socitrel
,
Proderac
,
Fapricela
ir
Fundia
, įmonių, kurios dalyvavo tik „Ispanijos klube“ (apimančiame tik Ispaniją ir Portugaliją) arba,
Fundia
atveju, derinant veiksmus dėl
Addtek
, ir kurių žinojimas apie vieną tęstinį pažeidimą galėjo būti nustatytas tik labai vėlyvu pažeidimo etapu (atitinkamai 2001 m. gegužės 17 d. ir 2001 m. gegužės 14 d., žr. 12.2.2.4 punktą), Komisija atsižvelgia į mažesnę geografinę aprėptį nustatydama pardavimų vertės dalį“ ir „kitaip yra dėl kitų „Ispanijos klubo“ dalyvių (
Emesa
/
Galycas
,
Tycsa
/
Trefilerías Quijano
), kurios tuo pat metu dalyvavo įvairiuose kartelio lygiuose ir (arba) kurių žinojimas apie vieną tęstinį pažeidimą galėjo būti nustatytas daug anksčiau“ (949 konstatuojamoji dalis, 19.1.3.3 punktas, susijęs su geografine aprėptimi).
Komisija padarė išvadą, kad „turint omeny konkrečias šio atvejo aplinkybes, atsižvelgiant į pirma aptartus kriterijus, susijusius su pažeidimo pobūdžiu (žr. 19.1.3.1 punktą) ir geografine aprėptimi (žr. 19.1.3.3 punktą), pardavimų vertės dalis, į kurią reikia atsižvelgti, turi būti 16 % įmonei
Fundia
, 18 % įmonėms
Socitrel
,
Fapricela
ir
Proderac
ir 19 % visoms kitoms įmonėms“ (953 konstatuojamoji dalis).
Vadinasi, reikia konstatuoti, kad ginčijamas sprendimas nėra nepakankamai motyvuotas ir iš jo galima suprasti Komisijos argumentus, neatsižvelgiant į tai, ar jie pagrįsti.
Todėl
Socitrel
pateiktą kaltinimą reikia atmesti.
Dėl normos, taikytos nustatant papildomą sumą siekiant atgrasyti
Dėl papildomos sumos reikia priminti, kad 2006 m. gairių 25 punkte numatyta, jog, „nepriklausomai nuo įmonės dalyvavimo darant pažeidimą trukmės, Komisija prie bazinio baudos dydžio pridės sumą, lygią 15 %–25 % pardavimo vertės <...> siekdama atgrasyti įmones net nuo horizontalių kainų nustatymo, rinkos pasidalijimo ir gamybos ribojimo susitarimų“. Be to, „Komisija taip pat gali taikyti tokią pridėtinę sumą kitų pažeidimų atveju“ ir „nustatydama pardavimo vertės dalį, į kurią reikia atsižvelgti konkrečiu atveju, Komisija įvertins keletą veiksnių, ypač tuos, kurie buvo minėti 22 punkte“, kaip antai „pažeidimo pobūdį, visų susijusių šalių bendrą rinkos dalį, pažeidimo geografinį plotą, pažeidimo įgyvendinimą (arba neįgyvendinimą)“.
Nagrinėjamu atveju Komisija nustatė 18 % normą, taikytiną papildomai sumai, ir ginčijamo sprendimo 953 konstatuojamojoje dalyje pateikė nuorodą į tai, ką ji vertindama pažeidimo sunkumą išdėstė dėl jo pobūdžio (ginčijamo sprendimo 19.1.3.1 punktas) ir geografinės aprėpties (ginčijamo sprendimo 19.1.3.3 punktas).
Teisingumo Teismas savo 2013 m. liepos 11 d. Sprendime
Ziegler / Komisija
(C‑439/11 P, Rink.,
EU:C:2013:513
, 121–124 punktai) tokius motyvus laikė pakankamais.
Todėl
Socitrel
pateiktą kaltinimą reikia atmesti.
Dėl
Socitrel
teisės į gynybą pažeidimo
Socitrel
teigia, kad jos teisė į gynybą buvo pažeista dėl dviejų priežasčių.
Pirma, ji tvirtina, kad iš pirminio sprendimo trūkumų, kuriuos Komisija iš dalies pripažino pirmajame keičiančiame sprendime, matyti, jog buvo pažeista jos teisė į gynybą.
Su šiais argumentais negalima sutikti, nes 2010 m. spalio 29 d. Bendrojo Teismo raštu
Socitrel
buvo paraginta patikslinti savo pagrindus ir reikalavimus po to, kai buvo priimtas pirmasis keičiantis sprendimas; ji tai padarė 2010 m. gruodžio 10 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktu dokumentu.
Antra, kiek tai susiję su teiginiu, kad Komisija pašalino tam tikras ginčijamo sprendimo dalis, todėl
Socitrel
negalėjo suprasti, kaip buvo apskaičiuota bauda, reikia pažymėti, kad visos
Socitrel
nurodytos konstatuojamosios dalys (1142, 1144, 1149, 1157, 1159, 1160, 1165, 1171, 1172, 1175, 1178, 1179, 1181, 1185 ir 1188 konstatuojamosios dalys) susijusios su prašymų dėl kitų įmonių galimybės sumokėti baudą vertinimu.
Tokiu atveju Komisija turi užtikrinti duomenų, kuriuos jai pateikė įmonės, konfidencialumą, jeigu jos to prašo, visų pirma kai tai yra jautrūs duomenys apie įmonių finansinę padėtį.
Be to, Komisija teisėtai teigia, kad
Socitrel
buvo perduoti visi su ja susiję vertinimo elementai, visų pirma įrodymai, susiję su šios įmonės pajėgumu sumokėti baudą.
Todėl
Socitrel
argumentus reikia atmesti, taigi turi būti atmestas visas kaltinimas, siejamas su teisės į gynybą pažeidimu.
Vadinasi, reikia atmesti visą pirmąjį ieškinio pagrindą.
2.
Dėl
„Socitrel
“ pateikto antrojo ieškinio pagrindo, siejamo su protingo termino pažeidimu
Principų priminimas
Pirma, protingo termino paisymas vykdant administracines procedūras konkurencijos politikos srityje yra bendrasis Sąjungos teisės principas, kurio laikymąsi užtikrina Sąjungos teismai (žr. 2012 m. gruodžio 19 d. Sprendimo
Heineken Nederland ir Heineken / Komisija
, C‑452/11 P,
EU:C:2012:829
, 97 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Administracinės procedūros protingos trukmės principas dar kartą patvirtintas Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnio 2 dalyje, kurioje nustatyta, kad „kiekvienas asmuo turi teisę į tai, kad Sąjungos institucijos, įstaigos ir organai jo reikalus tvarkytų nešališkai, teisingai ir per kuo trumpesnį laiką“ (2012 m. birželio 5 d. Sprendimo
Imperial Chemical Industries / Komisija
, T‑214/06, Rink.,
EU:T:2012:275
, 284 punktas).
Antra, tai, ar procedūros trukmė protinga, turi būti vertinama atsižvelgiant į kiekvienos bylos aplinkybes, visų pirma jos kontekstą, šalių elgesį per procedūrą, bylos reikšmę įvairioms suinteresuotoms įmonėms ir jos sudėtingumą (šiuo klausimu žr. 1999 m. balandžio 20 d. Sprendimo
Limburgse Vinyl Maatschappij ir kt. / Komisija
, T‑305/94–T‑307/94, T‑313/94–T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 ir T‑335/94, Rink.,
EU:T:1999:80
, 126 punktą), taip pat prireikus į informacija ar pagrindimą, kurį Komisija gali pateikti dėl per administracinę procedūrą atliktų tyrimo veiksmų.
Trečia, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad administracinę procedūrą gali sudaryti du vienas po kito einantys nagrinėjimo etapai, kurių kiekvienas pagrįstas individualia vidaus logika. Pirmasis etapas, kuris tęsiasi iki pranešimo apie kaltinimus, prasideda tą dieną, kai Komisija, pasinaudojusi Sąjungos teisės aktų leidėjo suteiktais įgaliojimais, priima priemones, kurios reiškia kaltinimą pažeidimo padarymu, ir turi leisti šiai institucijai suformuluoti poziciją dėl procedūros eigos. Antrasis etapas savo ruožtu trunka nuo pranešimo apie kaltinimus iki galutinio sprendimo priėmimo. Jis turi leisti Komisijai priimti galutinį sprendimą dėl pažeidimo, kuriuo kaltinama (2006 m. rugsėjo 21 d. Sprendimo
Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied / Komisija
, C‑105/04 P, Rink.,
EU:C:2006:592
, 38 punktas).
Ketvirta, iš teismo praktikos matyti, kad protingo termino principo pažeidimas gali sukelti dvejopas pasekmes.
Pirma, kai protingo termino nepaisymas turi įtakos procedūros baigčiai, toks pažeidimas gali lemti ginčijamo sprendimo panaikinimą (šiuo klausimu žr. 2006 m. rugsėjo 21 d. Sprendimo
Technische Unie / Komisija
, C‑113/04 P, Rink.,
EU:C:2006:593
, 48 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Reikia pažymėti, kad taikant konkurencijos taisykles protingo termino viršijimas gali būti pagrindas panaikinti tik sprendimus, kuriais konstatuojami pažeidimai, ir tik tuomet, jei įrodoma, kad pažeidus šį principą buvo pažeista ir atitinkamų įmonių teisė į gynybą. Kitais atvejais pareigos priimti sprendimą per protingą terminą nesilaikymas neturi įtakos pagal Reglamentą Nr. 17 vykdomos administracinės procedūros teisėtumui (žr. 2003 m. gruodžio 16 d. Sprendimo
Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied ir Technische Unie / Komisija
, T‑5/00 ir T‑6/00, Rink.,
EU:T:2003:342
, 74 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką; šis punktas apeliacine tvarka patvirtintas 150 punkte nurodyto Sprendimo
Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied / Komisija
,
EU:C:2006:592
, 42 ir 43 punktais).
Vis dėlto teisės į gynybą paisymas – esminis principas, kurio svarba dažnai pabrėžiama Teisingumo Teismo praktikoje (1983 m. lapkričio 9 d. Sprendimo
Nederlandsche Banden-Industrie-Michelin / Komisija
, 322/81, Rink.,
EU:C:1983:313
, 7 punktas), yra nepaprastai svarbus per tokias procedūras, kaip nagrinėjamoji šioje byloje; labai svarbu išvengti nepataisomo šios teisės pažeidimo dėl pernelyg ilgos tyrimo stadijos trukmės ir to, kad ši ilga trukmė sudarytų kliūtis surinkti įrodymus, paneigiančius atsakomybę užtraukiantį atitinkamų įmonių elgesį. Dėl šios priežasties tyrimą, ar nėra galimų teisės į gynybą apribojimų, reikia atlikti ne tik dėl etapo, kai šia teise naudojamasi plačiausiai, t. y. antrojo administracinės procedūros etapo. Vertinimas dėl teisės į gynybą veiksmingumo galimo apribojimo turi būti atliktas dėl visos šios procedūros, atsižvelgiant į bendrą jos trukmę (150 punkte minėto Sprendimo
Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied / Komisija
,
EU:C:2006:592
, 50 punktas).
Antra, kai protingo termino nesilaikymas neturi įtakos procedūros baigčiai, dėl tokio pažeidimo Bendrasis Teismas, pasinaudodamas neribota jurisdikcija, gali tinkamai atlyginti už pažeidimą, padarytą viršijus protingą administracinės procedūros trukmę, atitinkamai sumažindamas skirtą baudą (šiuo klausimu žr. 152 punkte minėto Sprendimo
Technische Unie / Komisija
,
EU:C:2006:593
, 202–204 punktus ir 2011 m. birželio 16 d. Sprendimo
Heineken Nederland ir Heineken / Komisija
, T‑240/07, Rink.,
EU:T:2011:284
, 429 ir 434 punktus, apeliacine tvarka patvirtintus 147 punkte minėto Sprendimo
Heineken Nederland ir Heineken / Komisija
,
EU:C:2012:829
, 100 punktu).
Dėl antrojo ieškinio pagrindo pagrįstumo
Socitrel
iš esmės teigia, kad Komisija nesilaikė protingo termino, nes pirminį sprendimą priėmė tik praėjus beveik aštuoneriems metams po to, kai buvo pradėta administracinė procedūra, todėl, anot jos, nebuvo užtikrinta jos teisė į gynybą, atsižvelgiant, be kita ko, į jos restruktūrizavimą ir sunkumus, su kuriais ji susidūrė rinkdama priešingus įrodymus, nes bėgant laikui iš darbo išėjo įvairūs jos darbuotojai.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, jog tam, kad ilga administracinė procedūra galėtų lemti ginčijamo sprendimo panaikinimą arba baudos sumažinimą, šios procedūros trukmė turi būti pripažinta per ilga.
Nagrinėjamu atveju administracinę procedūrą sudarė keturi vienas paskui kitą einantys etapai, kurių pirmasis vyko prieš pranešimą apie kaltinimus, o kiti trys po jo.
Pirmas etapas prasidėjo 2002 m. sausio 9 d., tada, kai
Bundeskartellamt
Komisijai perdavė dokumentus, minėtus šio sprendimo 21 punkte, ir baigėsi 2008 m. rugsėjo 30 d. priėmus pranešimą apie kaltinimus.
Tada prasidėjo antrasis etapas (žr. šio sprendimo 32–37 punktus), kuris baigėsi 2010 m. birželio 30 d. priėmus pirminį sprendimą.
Pareiškus pirmus ieškinius (primintus šio sprendimo 10 punkte), Komisija 2010 m. rugsėjo 30 d. priėmė pirmąjį keičiantį sprendimą (žr. šio sprendimo 4 punktą), siekdama ištaisyti įvairias klaidas, kurias konstatavo pirminiame sprendime; taip buvo užbaigtas trečiasis administracinės procedūros etapas.
Galiausiai 2011 m. balandžio 4 d. baigėsi ketvirtasis administracinės procedūros etapas, Komisijai priėmus antrąjį keičiantį sprendimą, kuriame ji sutiko sumažinti baudą, skirtą, pirma,
ArcelorMittal
,
ArcelorMittal Verderio
,
ArcelorMittal Fontaine
ir
ArcelorMittal Wire France
ir, antra, SLM ir
Ori Martin
(žr. šio sprendimo 6 punktą).
Iš pradžių reikia pažymėti, kad
Socitrel
nurodytas pagrindas yra susijęs tik su dviem pirmais administracinės procedūros etapais.
Taikydamas 1991 m. gegužės 2 d. Procedūros reglamento 64 straipsnyje numatytas proceso organizavimo priemones Bendrasis Teismas 2014 m. gegužės 8 d. Komisijai pateikė rašytinį klausimą, siekdamas išsamiai išsiaiškinti, kokių rūpestingumą rodančių veiksmų ji ėmėsi po patikrinimų, t. y. nuo 2002 m. rugsėjo 19 ir 20 d. iki pirminio sprendimo priėmimo.
Komisija šį prašymą įvykdė 2014 m. birželio 6 d., Bendrojo Teismo kanceliarijai pateikdama dokumentą.
Komisijos atsakymo kopiją Bendrojo Teismo kanceliarija išsiuntė
Socitrel
2014 m. birželio 16 d.
Savo atsakyme Komisija išsamiai ir įtikinamai nurodė rūpestingumą parodančius veiksmus, kuriuos atliko per visą administracinę procedūrą, ir priežastis, dėl kurių procedūra tęsėsi nuo 2002 m. iki 2010 m.
Keli veiksniai paaiškina administracinės procedūros trukmę nagrinėjamu atveju.
Šiuo klausimu reikia turėti omeny kartelio trukmę (daugiau kaip 18 metų), jo labai didelę geografinę aprėptį (kartelis buvo susijęs su dauguma valstybių narių), kartelio organizavimą geografiniu ir laiko požiūriais (įvairūs klubai aprašyti 41–53 punktuose), įvairių klubų organizuotų susitikimų skaičių (daugiau kaip 500), susijusių įmonių skaičių (17), prašymų atleisti nuo baudų arba jas sumažinti skaičių (žr. šio sprendimo 22 ir 27 ir paskesnius punktus), taip pat tai, kad buvo labai daug dokumentų, pateiktų arba gautų per patikrinimus ir parengtų įvairiomis kalbomis, kuriuos Komisija turėjo išnagrinėti, įvairius prašymus pateikti papildomos informacijos, kuriuos Komisija turėjo nusiųsti įvairioms susijusioms bendrovėms tam, kad geriau suprastų kartelį (žr. šio sprendimo 24 ir paskesnius punktus, taip pat 36 ir paskesnius punktus), pranešimo apie kaltinimus adresatų skaičių (daugiau kaip 40), procedūros kalbų skaičių (8) ir įvairius prašymus, susijusius su pajėgumu sumokėti baudas (14).
Remdamasis Komisijos pateikta informacija, kuri rodo, kad byla buvo labai sudėtinga, Bendrasis Teismas mano, jog, nepaisant labai užsitęsusių dviejų pirmųjų procedūros etapų, šios procedūros negalima laikyti per ilga. Todėl Komisija neviršijo protingo termino.
Šios išvados nepaneigia
Socitrel
argumentai, kuriais siekiama įrodyti, kad buvo pažeista jos teisė į gynybą, nes nuo 2002 m. iki 2008 m.
Companhia Previdente
grupė labai pasikeitė po restruktūrizavimo, susijusio su kelių bendrovių įgijimu – šios grupės subjektų skaičius išaugo nuo 21 iki 27 – ir kad tada, kai gavo pranešimą apie kaltinimus 2008 m. rugsėjo mėn., veiksmai, kuriais ji kaltinama, buvo įvykdyti taip seniai, kad jau nebebuvo tiesiogiai susijusių asmenų arba jie apie tai neprisiminė.
Tokie argumentai yra pernelyg neaiškūs, kad būtų galima įvertinti konkrečią jų įtaką
Socitrel
teisei į gynybą. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad, kaip išdėstyta Komisijos atsakyme į proceso organizavimo priemones, pirmą Komisijos prašymą suteikti informacijos
Socitrel
gavo 2004 m. vasario 11 d. ir kad šiame prašyme buvo aiškiai nurodytas tyrimo objektas ir mastas tiek materialiniu, tiek laiko požiūriais. Taigi nuo tada
Socitrel
galėjo rinkti ir Komisijai teikti visus įrodymus, kurie, jos manymu, buvo reikšmingi atsakant Komisijai. Tad ji negali remtis savo nerūpestingumu renkant ir saugojant galimus gynybos įrodymus. Be to, nesant jokių argumentų, leidžiančių suprasti, kaip pusantrų metų laikotarpis nuo 2002 m. rugsėjo mėn. iki 2004 m. vasario mėn., kai Komisija susipažino su per patikrinimus gautais ar su prašymais atleisti nuo baudos ar ją sumažinti pateiktais dokumentais, galėjo pakenkti
Socitrel
teisei į gynybą, Bendrajam Teismui nėra reikalo konstatuoti, kad šioje byloje šis laikotarpis galėjo padaryti jai žalos.
Todėl reikia atmesti antrąjį ieškinio pagrindą.
3.
Dėl
„Socitrel
“ pateikto trečiojo ieškinio pagrindo, siejamo su Komisijai tenkančios rūpestingumo pareigos nesilaikymu, teisės į gynybą pažeidimu ir lojalumo, sąžiningumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principų pažeidimu
Principų priminimas
Iš pradžių reikia priminti, kad teisėtų lūkesčių apsaugos principas yra vienas iš pagrindinių Sąjungos teisės principų. Remiantis teismo praktika, teisė remtis šiuo principu atsiranda, kai tenkinamos trys sąlygos. Pirma, administracija suinteresuotajam asmeniui iš leidžiamų ir patikimų šaltinių turi būti suteikusi tikslių, besąlyginių ir tarpusavyje derančių patikinimų. Antra, šie patikinimai turi būti tokie, kad asmeniui, kuriam jie skirti, atsirastų teisėtų lūkesčių. Trečia, suteikti patikinimai turi atitikti taikomas normas (žr. 2011 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo
Deltafina / Komisija
, T‑12/06, Rink.,
EU:T:2011:441
, 190 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Be to, pagal nusistovėjusią teismo praktiką rūpestingumo pareiga apima Komisijos prievolę kruopščiai ir nešališkai išnagrinėti visas konkretaus atvejo aplinkybes (žr. 1991 m. lapkričio 21 d. Sprendimo
Technische Universität München
, C‑269/90, Rink.,
EU:C:1991:438
, 14 punktą ir 2013 m. rugsėjo 16 d. Sprendimo
ATC ir kt. / Komisija
, T‑333/10, Rink.,
EU:T:2013:451
, 84 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Taip pat ne kartą buvo nuspręsta, kad tinkamo administravimo sumetimais institucija teisėtai gali ištaisyti sprendime padarytas klaidas ar praleidimus (šiuo klausimu žr. 2006 m. gruodžio 14 d. Sprendimo
Vokietija / Komisija
, T‑314/04 ir T‑414/04,
EU:T:2006:399
, 45 punktą ir 2007 m. lapkričio 22 d. Nutarties
Investire Partecipazioni / Komisija
, T‑418/05,
EU:T:2007:354
, 40 punktą).
Dėl trečiojo ieškinio pagrindo pagrįstumo
Socitrel
iš esmės teigia, kad nors buvo priimtas pirminis sprendimas, Komisija jai pranešė, kad šis sprendimas bus iš dalies keičiamas. Taigi
Socitrel
buvo priversta pateikti ieškinį nežinodama tikro sprendimo, kuriuo jai skirta bauda, turinio. Todėl Komisija pažeidė rūpestingumo pareigą – tai prireikus patvirtintų aplinkybė, kad vėliau Komisija antrą kartą iš dalies pakeitė sprendimą ir apie šį antrąjį keičiantį sprendimą nebuvo pranešta
Socitrel
– taigi ji pažeidė ir šios bendrovės teisę į gynybą.
Tačiau tokiems argumentams negalima pritarti.
Komisija negali teisinėje sistemoje palikti galioti sprendimo žinodama, kad jame yra klaidų ir praleidimų, todėl tinkamo administravimo sumetimais institucija teisėtai gali ištaisyti pirminio sprendimo klaidas ir praleidimus (žr. 176 punkte nurodytą teismo praktiką).
Vadinasi, Komisijos negalima kaltinti tuo, kad ji pirmuoju keičiančiu sprendimu ištaisė klaidas ir praleidimus, kuriuos nustatė pirminiame sprendime.
Reikia pabrėžti, kad Komisija taip pat papildė ginčijamo sprendimo motyvus.
Tiesa, kad pirmąjį keičiantį sprendimą Komisija priėmė po to, kai įvairūs ieškiniai, tarp jų ir ieškovių, iš pradžių buvo pateikti dėl pirminio sprendimo. Vis dėlto Bendrasis Teismas paprašė
Socitrel
– kaip ir kitų ieškinį pareiškusių įmonių – prireikus patikslinti savo pagrindus ir reikalavimus po to, kai buvo priimtas tas sprendimas.
Reikia konstatuoti, kad 2010 m. gruodžio 10 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktu dokumentu
Socitrel
patikslino savo pagrindus atsižvelgdama į pirmąjį keičiantį sprendimą.
Be to, nors ir nebūdama antrojo keičiančio sprendimo adresatė,
Socitrel
Bendrojo Teismo iniciatyva gavo jo kopiją ir buvo šio teismo paprašyta prireikus patikslinti savo pagrindus ir reikalavimus; ji savo pagrindus patikslino 2011 m. rugpjūčio 2 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktu dokumentu.
Todėl ji neturi pagrindo teigti, kad priimdama šiuos keičiančius sprendimus Komisija pažeidė jos teisę į gynybą.
Socitrel
taip pat tvirtina, kad Komisija pažeidė teisėtų lūkesčių apsaugos principą, taip pat lojalumo ir sąžiningumo principus, tačiau ji savo ieškinyje aiškiai nurodė, kodėl remiasi pastaraisiais dviem principais.
Kiek
Socitrel
savo argumentuose nurodo, kad ištaisydama pirminį sprendimą Komisija užkirto jai kelią pateikti dėl jo ieškinį, konstatuotina, kad tinkamo administravimo sumetimais Komisija turėjo teisę ištaisyti pirminį sprendimą, kuriame buvo klaidų ir praleidimų, prieš Bendrajam Teismui priimant sprendimą.
Todėl administracija iš patikimų ir leidžiamų šaltinių nesuteikė
Socitrel
jokių tikslių, besąlyginių ir tarpusavyje derančių patikinimų, kad sprendimas, kuriame yra klaidų ir praleidimų, liks galioti iki kol Bendrasis Teismas jį galimai panaikins.
Komisijos taip pat negalima kaltinti nelojaliu ar nesąžiningu elgesiu vien dėl to, kad ji iš dalies pakeitė sprendimą, kuriame, jos pačios nuomone, buvo įvairių klaidų ir praleidimų.
Dėl šių priežasčių reikia atmesti visą trečiąjį ieškinio pagrindą.
4.
Dėl
„Socitrel
“ pateikto ketvirtojo ieškinio pagrindo ir
„Companhia Previdente
“ pateiktų trijų pirmųjų ieškinio pagrindų, siejamų su SESV 101 straipsnio 1 dalies ir Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies pažeidimu, su proporcingumo ir asmeninės atsakomybės principų pažeidimu, taip pat su nekaltumo prezumpcijos pažeidimu, nepakankamu motyvavimu ir tuo, kad Komisija nesilaikė ankstesnės jos sprendimuose nustatytos praktikos, nes buvo viršyta maksimali baudos, kuri galėjo būti skirta
„Socitrel
“, riba
Dėl
„Socitrel
“ pateikto ketvirtojo ieškinio pagrindo pirmos dalies ir
„Companhia Previdente
“ pateiktų pirmojo bei antrojo ieškinio pagrindų, siejamų su tuo, kad Komisija klaidingai pripažino solidariąją
„Companhia Previdente
“ atsakomybę, ir tuo, kad dėl šios priežasties 10 % apyvartos viršutinė riba buvo klaidingai apskaičiuota remiantis
„Companhia Previdente
“, o ne
„Socitrel
“ apyvarta
Faktinių aplinkybių priminimas
Companhia Previdente
yra bendrovė, valdanti įvairių bendrovių akcijas.
Nuo 1994 m. iki 1998 m. jai tiesiogiai priklausė 21,2 %
Socitrel
kapitalo ir 70 %
Preside SGPS
, kuriai priklausė 70,6 %
Socitrel
akcijų, kapitalo.
Nuo 1998 m. gruodžio 30 d. iki 2002 m. rugsėjo 19 d.
Companhia Previdente
turimo
Preside SGPS
kapitalo dalį padidino iki 100 %.
Taigi neginčijama, kad šiuo laikotarpiu
Companhia Previdente
priklausė nuo 91,8 % iki 93,7 %
Socitrel
kapitalo.
Be to, kai pažeidimas buvo nutrauktas,
Companhia Previdente
įgijo įvairių bendrovių, įskaitant
Emesa
,
Galycas
ir ITC; visoms trims Komisija taip pat skyrė sankcijas dėl dalyvavimo kartelyje.
Ginčijamo sprendimo priminimas
Pagal ginčijamo sprendimo 765–768 konstatuojamąsias dalis:
„765)
Nuo 1994 m. iki 1998 m. pabaigos [
Companhia Previdente
] tiesiogiai priklausė 21,2 %
Socitrel
kapitalo ir 70 %
Preside SGPS
, kuri savo ruožtu šiuo laikotarpiu turėjo 70,6 %
Socitrel
akcijų, kapitalo. Nuo 1998 m. gruodžio 30 d. iki 2002 m. pabaigos
Companhia Previdente
turėjo 100 %
Preside SGPS
kapitalo ir, tarpininkaujant
Preside SGPS
, tiesiogiai ar netiesiogiai kontroliavo nuo 91,8 % iki 93,7 %
Socitrel
kapitalo. Kaip paaiškinta 32 konstatuojamojoje dalyje, nuo 1994 m. pradžios mažiausiai iki 2002 m. pabaigos
Socitrel
ir
Companhia Previdente
siejo daug asmeninių tvirtų ryšių.
766)
Companhia Previdente
teigia, kad neturi būti pripažinta solidariai atsakinga su
Socitrel
, nes nedarė lemiamos įtakos
Socitrel
elgesiui. Pirma, ji tvirtina, kad Komisija nenurodė konkrečių faktų, leidžiančių daryti išvadą, jog
Companhia Previdente
darė lemiamą įtaką
Socitrel
. Be to, ji teigia, kad iki 1999 m., kai
Socitrel
tapo jai beveik 100 % priklausančia dukterine bendrove, nebuvo galima taikyti lemiamos įtakos prezumpcijos. Abi įmonės buvo atskiri subjektai, vykdantys skirtingą veiklą, o
Socitrel
komercinė veikla buvo savarankiška. Tai parodo aplinkybė, kad nupirkus
Socitrel
jos valdyba nepasikeitė ir liko visiškai nepriklausoma. Be to,
Companhia Previdente
apsiribojo naudojimusi socialinėmis teisėmis ir pareigų vykdymu – tvirtino metines
Socitrel
ataskaitas ir priėmė sprendimus dėl dividendų politikos ir kapitalo struktūros. Galiausiai
Companhia Previdente
teigia, kad jos valdybos nariai dalyvavo
Socitrel
valdyboje neturėdami vykdomųjų funkcijų ir kad pagal Portugalijos teisę šis dalyvavimas
Socitrel
valdyboje buvo asmeninio pobūdžio ir nereiškė atstovavimo patronuojančiajai bendrovei.
767)
Nors Komisija mano, kad lemiamos įtakos prezumpcija gali būti taikoma laikotarpiui nuo 1998 m. gruodžio 30 d. iki 2002 m. pabaigos, kai bendrovė
Companhia Previdente
kontroliavo 91,8 %–93,7 %
Socitrel
kapitalo, bet kuriuo atveju su
Companhia Previdente
argumentais negalima sutikti atsižvelgiant į tai, kad nuo 1994 m. pradžios iki 2002 m. pabaigos šias dvi įmones siejo daug tvirtų asmeninių ryšių, kaip aprašyta šio sprendimo 32 konstatuojamojoje dalyje. Komisija visų pirma pabrėžia, kad P. B., L. F. ir A. S. buvo ne tik abiejų įmonių valdybos nariai, bet taip pat reguliariai dalyvavo kartelio susitikimuose
Socitrel
vardu. Todėl Komisija mano, kad
Companhia Previdente
darė lemiamą įtaką
Socitrel
elgesiui per visą pastarosios įmonės dalyvavimo kartelyje laikotarpį (žr. 694 konstatuojamąją dalį).
768)
Taigi [
Socitrel
] ir [
Companhia Previdente
] yra šio sprendimo adresatės. [
Socitrel
] yra atsakinga už tiesioginį dalyvavimą kartelyje laikotarpiu nuo 1994 m. balandžio 7 d. iki 2002 m. rugsėjo 19 d. [
Companhia Previdente
] yra solidariai su [
Socitrel
] atsakinga už tą patį laikotarpį.“
Principų priminimas
Pagal nusistovėjusią teismo praktiką įmonės sąvoka apima visus subjektus, vykdančius ekonominę veiklą, nepaisant jų teisinio statuso ir finansavimo būdo. Šiuo atžvilgiu Teisingumo Teismas taip pat patikslino, kad, pirma, įmonės sąvoka šiomis aplinkybėmis turi būti suprantama kaip reiškianti ūkio subjektą, net jeigu teisiniu požiūriu šį ūkio subjektą sudaro keli fiziniai ar juridiniai asmenys, ir, antra, kai toks ūkio subjektas pažeidžia konkurencijos taisykles, jis pagal asmeninės atsakomybės principą turi atsakyti už šį pažeidimą (žr. 2011 m. rugsėjo 29 d. Sprendimo
Elf Aquitaine / Komisija
, C‑521/09 P, Rink.,
EU:C:2011:620
, 53 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Iš nusistovėjusios teismo praktikos taip pat matyti, kad atsakomybę už dukterinės bendrovės veiksmus galima priskirti patronuojančiajai bendrovei, be kita ko, kai, nors ir turėdama savarankišką teisinį subjektiškumą, ši dukterinė bendrovė savarankiškai nesprendžia dėl savo veiksmų rinkoje, o iš esmės įgyvendina patronuojančiosios bendrovės nurodymus, visų pirma atsižvelgiant į ekonominius, organizacinius ir teisinius šių dviejų teisės subjektų ryšius (žr. 197 punkte minėto Sprendimo
Elf Aquitaine / Komisija
,
EU:C:2011:620
, 54 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Esant tokiai situacijai, kadangi patronuojančioji bendrovė ir jos dukterinė bendrovė priklauso tam pačiam ekonominiam subjektui, todėl sudaro vieną įmonę, kaip tai suprantama pagal SESV 101 straipsnį, Komisija sprendimą, kuriuo skiriamos baudos, gali skirti patronuojančiajai bendrovei, nesant reikalo nustatyti, kad ši bendrovė pati dalyvavo darant pažeidimą (žr. 197 punkte minėto Sprendimo
Elf Aquitaine / Komisija
,
EU:C:2011:620
, 55 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Kitaip tariant, nebūtinai ta aplinkybė, jog patronuojančioji bendrovė kurstė dukterinę bendrovę padaryti pažeidimą, ir juo labiau tai, kad patronuojančioji bendrovė dalyvavo darant pažeidimą, o būtent tai, kad jos sudaro vieną įmonę, kaip tai suprantama pagal SESV 101 straipsnį, leidžia Komisijai sprendimą, kuriuo skiriamos baudos, adresuoti patronuojančiajai bendrovei (197 punkte minėto Sprendimo
Elf Aquitaine / Komisija
,
EU:C:2011:620
, 88 punktas).
Reikia patikslinti, kad pagal teismo praktiką Komisija negali apsiriboti konstatavimu, jog įmonė galėjo daryti tokią lemiamą įtaką kitai įmonei, netikrindama, ar tokios įtakos iš tikrųjų būta. Remiantis šia teismo praktika galima daryti priešingą išvadą – Komisija iš principo turi įrodyti tokią lemiamą įtaką remdamasi visomis faktinėmis aplinkybėmis, visų pirma tuo, kad viena iš šių įmonių turėjo galią duoti nurodymus kitai įmonei (šiuo klausimu žr. 2003 m. spalio 2 d. Sprendimo
Aristrain / Komisija
, C‑196/99 P, Rink.,
EU:C:2003:529
, 95–99 punktus; 2005 m. birželio 28 d. Sprendimo
Dansk Rørindustri ir kt. / Komisija
, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ir C‑213/02 P, Rink.,
EU:C:2005:408
, 118–122 punktus ir 2002 m. kovo 20 d. Sprendimo
HFB ir kt. / Komisija
, T‑9/99, Rink.,
EU:T:2002:70
, 527 punktą).
Vis dėlto Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad konkrečiu atveju, kai patronuojančiajai bendrovei priklauso 100 % Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimą padariusios jos dukterinės bendrovės akcijų, pirma, ši patronuojančioji bendrovė gali daryti lemiamą įtaką šios dukterinės bendrovės veiksmams ir, antra, egzistuoja nuginčijama prezumpcija, kad ši patronuojančioji bendrovė realiai daro tokią įtaką (toliau – faktinės lemiamos įtakos prezumpcija) (žr. 197 punkte minėto Sprendimo
Elf Aquitaine / Komisija
,
EU:C:2011:620
, 56 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Tokiomis aplinkybėmis Komisijai pakanka įrodyti, jog patronuojančiajai bendrovei priklauso visas jos dukterinės bendrovės kapitalas, kad būtų preziumuojama, jog patronuojančioji bendrovė faktiškai daro lemiamą įtaką jos ekonominei politikai. Tada Komisija gali pripažinti, kad patronuojančioji bendrovė solidariai atsakinga už jos dukterinei bendrovei skirtos baudos sumokėjimą, nebent ši patronuojančioji bendrovė, kuri turi paneigti šią prezumpciją, pateiktų pakankamai įrodymų, patvirtinančių, kad jos dukterinė bendrovė rinkoje elgiasi savarankiškai (žr. 197 punkte minėto Sprendimo
Elf Aquitaine / Komisija
,
EU:C:2011:620
, 57 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Reikia pažymėti, kad nors tiesa, jog Teisingumo Teismas, be 100 % turimo dukterinės bendrovės kapitalo, nurodo ir kitas aplinkybes, pavyzdžiui, tai, kad nėra ginčijama patronuojančiosios bendrovės įtaka jos dukterinės bendrovės komercinei politikai, ir bendrą atstovavimą abiem bendrovėms per administracinę procedūrą (2000 m. lapkričio 16 d. Sprendimo
Stora Kopparbergs Bergslags / Komisija
, C‑286/98 P, Rink.,
EU:C:2000:630
, 28 ir 29 punktai), vis dėlto šias aplinkybes Teisingumo Teismas nurodė ne tam, kad nustatytų prezumpcijos įgyvendinimo sąlygą nurodyti papildomų požymių, susijusių su faktiniu patronuojančiosios bendrovės įtakos darymu (šiuo klausimu žr. 2009 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo
Akzo Nobel ir kt. / Komisija
, C‑97/08 P, Rink.,
EU:C:2009:536
, 60–62 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką). Kitaip tariant, konkrečiu atveju norėdama taikyti faktinės lemiamos įtakos prezumpciją Komisija neprivalo nurodyti papildomų požymių, be tų, kurie patvirtina galimybę taikyti ir naudoti šią prezumpciją (šiuo klausimu žr. 197 punkte minėto Sprendimo
Elf Aquitaine / Komisija
,
EU:C:2011:620
, 63 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Vis dėlto patronuojančiosios bendrovės, turinčios beveik visą savo dukterinės bendrovės kapitalą, situacija iš principo yra analogiška vienintelio savininko situacijai, kiek tai susiję su jos galia daryti lemiamą įtaką savo dukterinės bendrovės elgesiui, atsižvelgiant į ekonominius, organizacinius ir teisinius ryšius, kurie ją sieja su minėta dukterine bendrove. Todėl Komisija, esant šiai situacijai, turi teisę taikyti tas pačias įrodinėjimo taisykles, t. y. remtis prezumpcija, kad minėta patronuojančioji bendrovė realiai pasinaudojo galimybe daryti lemiamą įtaką savo dukterinės bendrovės veiksmams. Tačiau negalima atmesti to, kad tam tikrais atvejais mažumą akcijų turintys akcininkai dukterinės bendrovės atžvilgiu gali turėti teisių, leidžiančių paneigti minėtą analogiją (2009 m. rugsėjo 30 d. Sprendimo
Arkema / Komisija
, T‑168/05,
EU:T:2009:367
, 53 punktas, apeliacine tvarka patvirtintas 2011 m. rugsėjo 29 d. Sprendimu
Arkema / Komisija
, C‑520/09 P, Rink.,
EU:C:2011:619
).
Faktinės lemiamos įtakos prezumpcija, be kita ko, skirta užtikrinti pusiausvyrai tarp, viena vertus, tikslo nutraukti konkurencijos taisyklėms, visų pirma SESV 101 straipsniui, prieštaraujančius veiksmus ir užkirsti kelią jiems atnaujinti svarbos ir, kita vertus, tam tikrų bendrųjų Sąjungos teisės principų, kaip antai nekaltumo prezumpcijos, bausmių individualizavimo ir teisinio saugumo principų, reikalavimų bei teisės į gynybą, įskaitant procesinio lygiateisiškumo principą. Būtent dėl šios priežasties ši prezumpcija gali būti paneigta (197 punkte minėto Sprendimo
Elf Aquitaine / Komisija
,
EU:C:2011:620
, 59 punktas).
Be to, reikia priminti, kad, pirma, ši prezumpcija grindžiama nuomone, kad, išskyrus išimtines aplinkybes, visą dukterinės bendrovės kapitalą turinti bendrovė vien dėl tokios kapitalo dalies gali daryti lemiamą įtaką šios dukterinės bendrovės elgesiui ir, antra, faktinio nepasinaudojimo šia įtakos teise paprastai prasmingiausia ieškoti subjektų, kuriems ši prezumpcija taikoma, atveju (197 punkte minėto Sprendimo
Elf Aquitaine / Komisija
,
EU:C:2011:620
, 60 punktas).
Šiomis aplinkybėmis, jeigu šiai prezumpcijai paneigti suinteresuotajai šaliai pakaktų paprasčiausiai padaryti nepagrįstus teiginius, ji prarastų didelę dalį savo veiksmingumo (197 punkte minėto Sprendimo
Elf Aquitaine / Komisija
,
EU:C:2011:620
, 61 punktas).
Be to, iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, kad vien aplinkybės, jog patronuojančioji bendrovė yra ir kontroliuojančioji, nepakanka, kad būtų atmesta tai, jog ji darė lemiamą įtaką savo dukterinei bendrovei. Bendrovių grupės atveju bendrovė, kuri koordinuoja, be kita ko, finansines investicijas grupėje, turi užduotį pergrupuoti akcijas, turimas įvairiose bendrovėse, ir užtikrinti vieningą valdymą, be kita ko, vykdydama šią biudžetinę kontrolę (šiuo klausimu žr. 2008 m. spalio 8 d. Sprendimo
Schunk ir Schunk Kohlenstoff-Technik / Komisija
, T‑69/04, Rink.,
EU:T:2008:415
, 63 punktą; 2011 m. liepos 13 d. Sprendimo
Shell Petroleum ir kt. / Komisija
, T‑38/07, Rink.,
EU:T:2011:355
, 70 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką ir 2012 m. birželio 29 d. Sprendimo
E.ON Ruhrgas ir E.ON / Komisija
, T‑360/09, Rink.,
EU:T:2012:332
, 283 punktą).
Siekiant nustatyti, ar dukterinė bendrovė savarankiškai sprendžia dėl savo elgesio rinkoje, reikia atsižvelgti į visus reikšmingus duomenis apie ekonominius, organizacinius ir teisinius ryšius, kurie sieja šią dukterinę bendrovę su patronuojančiąja bendrove ir gali skirtis, nelygu konkretus atvejis, todėl negali būti išvardyti kaip baigtinis sąrašas (203 punkte minėto Sprendimo
Akzo Nobel ir kt. / Komisija
,
EU:C:2009:536
, 74 punktas).
Reikia vertinti ne tik įrodymus, susijusius su dukterinės bendrovės komercine politika
stricto sensu
, pavyzdžiui, su platinimo arba kainų strategija. Konkrečiai kalbant, vien parodymo, kad šiuos specifinius savo komercinės politikos aspektus kontroliuoja dukterinė bendrovė, šiuo atžvilgiu negaudama nurodymų, nepakanka, kad būtų paneigta faktinės lemiamos įtakos prezumpcija (žr. 2011 m. birželio 16 d. Sprendimo
FMC / Komisija
, T‑197/06, Rink.,
EU:T:2011:282
, 105 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Remiantis tuo darytina išvada, kad dukterinės bendrovės savarankiškumas negali būti įrodytas vien parodant, jog ji pati kontroliuoja tam tikrus savo prekybos su pažeidimu susijusiais produktais politikos aspektus (minėto Sprendimo
FMC / Komisija
,
EU:T:2011:282
, 106 punktas).
Taip pat to, jog dukterinė bendrovė atitinkamoje rinkoje niekada nevykdė specialios patronuojančiosios bendrovės informavimo politikos, nepakanka siekiant įrodyti jos savarankiškumą, nes dukterinės bendrovės savarankiškumas vertinamas atsižvelgiant ne tik į įmonės veiklos valdymo aspektus (210 punkte minėto Sprendimo
FMC / Komisija
,
EU:T:2011:282
, 145 punktas).
Be to, aplinkybė, kad iš bylos medžiagos dokumentų nematyti, jog patronuojančioji bendrovė davė nurodymų savo dukterinei bendrovei, neįrodo, kad tokių nurodymų nebuvo (žr. 204 punkte minėto Sprendimo
Arkema / Komisija
,
EU:T:2011:251
, 118 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Primintina ir tai, kad, Sąjungos teismo manymu, atstovavimas patronuojančiajai bendrovei jos dukterinės bendrovės valdymo organuose yra svarbus dukterinės bendrovės komercinės politikos faktinės kontrolės įrodymas (2012 m. rugsėjo 27 d. Sprendimo
Total / Komisija
, T‑344/06,
EU:T:2012:479
, 73 punktas; taip pat šiuo klausimu žr. 2007 m. balandžio 26 d. Sprendimo
Bolloré ir kt. / Komisija
, T‑109/02, T‑118/02, T‑122/02, T‑125/02, T‑126/02, T‑128/02, T‑129/02, T‑132/02 ir T‑136/02, Rink.,
EU:T:2007:115
, 137 punktą ir 210 punkte minėto Sprendimo
FMC / Komisija
,
EU:T:2011:282
, 150 punktą).
Galiausiai patronuojančioji bendrovė gali būti laikoma atsakinga už dukterinės bendrovės padarytą pažeidimą netgi tuomet, kai grupėje yra daug veiklą vykdančių bendrovių (149 punkte minėto Sprendimo
Limburgse Vinyl Maatschappij ir kt. / Komisija
,
EU:T:1999:80
, 989 punktas ir 2012 m. rugsėjo 27 d. Sprendimo
Shell Petroleum ir kt. / Komisija
, T‑343/06, Rink.,
EU:T:2012:478
, 52 punktas).
Dėl
Socitrel
pateikto ketvirtojo ieškinio pagrindo pirmos dalies ir
Companhia Previdente
pateiktų pirmojo ir antrojo ieškinio pagrindų pagrįstumo
Primintina, kad
Socitrel
buvo pripažinta atsakinga už laikotarpį nuo 1994 m. balandžio 7 d. iki 2002 m. rugsėjo 19 d., o
Companhia Previdente
pripažinta solidariai atsakinga už tą patį pažeidimo laikotarpį.
Vis dėlto reikia skirti, viena vertus, laikotarpį nuo 1994 m. balandžio 7 d. iki 1998 m. gruodžio 29 d., dėl kurio Komisija iš esmės manė turinti įrodymų, patvirtinančių lemiamą
Companhia Previdente
įtaką
Socitrel
, ir, kita vertus, laikotarpį nuo 1998 m. gruodžio 30 d. iki 2002 m. rugsėjo 19 d., kuriam, jos manymu, atsižvelgiant į
Companhia Previdente
turimą jos dukterinės bendrovės
Socitrel
kapitalo dalį, galima taikyti faktinės lemiamos įtakos prezumpciją.
Ieškovės iš esmės teigia, kad, pirma,
Companhia Previdente
negali būti pripažinta atsakinga, nes pažeidimą darė tik
Socitrel
, ir kad jokie įrodymai nepatvirtina, jog patronuojančioji bendrovė dalyvavo darant pažeidimą ar bent žinojo apie jį; antra, Komisija negali taikyti faktinės lemiamos įtakos prezumpcijos, nes
Companhia Previdente
niekada neturėjo 100 % savo dukterinės bendrovės kapitalo, trečia, bet kuriuo atveju jos pateikia šią prezumpciją paneigiančių įrodymų ir galiausiai, ketvirta, dėl laikotarpio nuo 1994 m. balandžio 7 d. iki 1998 m. gruodžio 29 d. Komisija kalba tik apie tai, kad
Companhia Previdente
ir
Socitrel
sieja „daug stiprių asmeninių ryšių“, ir tai, kad tam tikri abiem bendrovėms bendri vadovai žinojo apie kartelį, tačiau ji neatsižvelgė į argumentus, kuriuos jos pateikė siekdamos įrodyti, kad patronuojančioji bendrovė nedarė lemiamos įtakos savo dukterinei bendrovei.
Vis dėlto nė su vienu iš šių argumentų negalima sutikti.
Toliau bus iš eilės nagrinėjami:
Companhia Previdente
atsakomybė už jos dukterinės bendrovės padarytą pažeidimą, įrodymai, patvirtinantys, kad
Companhia Previdente
darė lemiamą įtaką
Socitrel
laikotarpiu nuo 1994 m. balandžio 7 d. iki 1998 m. gruodžio 29 d., tai, ar Komisija galėjo taikyti faktinės lemiamos įtakos prezumpciją laikotarpiu nuo 1998 m. gruodžio 30 d. iki 2002 m. rugsėjo 19 d., ir galiausiai įvairūs ieškovių argumentai, kuriais siekiama tiek įrodyti, kad tokia įtaka nebuvo daroma laikotarpiu nuo 1994 m. balandžio 7 d. iki 1998 m. gruodžio 29 d., tiek paneigti faktinės lemiamos įtakos vėlesniu laikotarpiu prezumpciją.
– Dėl
Companhia Previdente
atsakomybės už jos dukterinės bendrovės padarytą pažeidimą
Kalbant apie tai, kad
Companhia Previdente
tariamai neatsako už pažeidimą, nes jį esą galima inkriminuoti tik
Socitrel
, reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką, primintą šio sprendimo 199 punkte, nėra reikalaujama, kad patronuojančioji bendrovė asmeniškai dalyvautų darant pažeidimą, kad jai būtų galima adresuoti sprendimą, kuriuo skiriama bauda.
Todėl nepagrįstas yra ieškovių argumentas, kad pažeidimo negalima inkriminuoti
Companhia Previdente
dėl to, kad ji pati jo nedarė, taigi šį kaltinimą reikia atmesti.
– Dėl laikotarpio nuo 1994 m. balandžio 7 d. iki 1998 m. gruodžio 29 d. ir dėl įrodymų, patvirtinančių, kad
Companhia Previdente
darė lemiamą įtaką
Socitrel
Primintina, kad ginčijamame sprendime Komisija, atsižvelgusi į patronuojančiosios bendrovės turimą jos dukterinės bendrovės kapitalo dalį, kalbėjo apie tai, kad
Companhia Previdente
ir
Socitrel
sieja „daug stiprių asmeninių ryšių“, ir tai, kad tam tikri abiem bendrovėms bendri vadovai žinojo apie kartelį. Tuo remdamasi ji padarė išvadą, kad
Companhia Previdente
darė lemiamą įtaką
Socitrel
.
Reikia išnagrinėti kiekvieno iš šių argumentų pagrįstumą.
Kalbant apie
Companhia Previdente
turimą
Socitrel
kapitalo dalį, reikia pažymėti, kad, pirma, Komisija nurodė, jog pagal Portugalijos įmonių teisę akcininkas, kuriam priklauso daugiau kaip du trečdaliai akcinės bendrovės balsavimo teisių (taip buvo
Companhia Previdente
atveju, nes ji tiesiogiai valdė 21,2 %
Socitrel
kapitalo ir 70 %
Preside SGPS
kapitalo, o pastaroji turėjo 70,6 %
Socitrel
kapitalo), iš principo ją visiškai kontroliuoja, nes gali patvirtinti bet kokius sprendimus, visų pirma susijusius su valdymo organo skyrimu, kad ir kokia būtų jo struktūra. Antra, ji pažymėjo, kad tokios situacijos galima išvengti tik jeigu tam tikrose bendrovės steigimo sutarties nuostatose ar tam tikrose akcininkų susitarimų taisyklėse nustatyta kitaip, siekiant valdyti galimybę sudaryti blokuojančias mažumas tam tikriems strateginiams sprendimams priimti. Anot jos,
Socitrel
neįrodė ir netgi neteigė, kad esama tokių nuostatų.
Per posėdį ieškovės tvirtino to neginčijančios.
Taigi reikia konstatuoti, kad nagrinėjamu laikotarpiu
Companhia Previdente
turėjo labai didelę savo dukterinės bendrovės kapitalo dalį, kuri jai leido kontroliuoti visus tos bendrovės sprendimus.
Kiek tai susiję su bendrais vadovais, reikia atsižvelgti į dokumentą, kurį
Socitrel
Komisijai nusiuntė 2006 m. birželio 29 d. (administracinės bylos p. 19662–19664), iš kurio matyti, kad
Socitrel
ir
Companhia Previdente
turėjo du bendrus vadovus 1995 m. (A. C. ir P. B.), 1996 m. (L. D. ir P. B.) ir 1997 m. (L. D. ir P. B.), taip pat tris bendrus vadovus 1998 m. (A. S., L. D. ir L. F.).
Primintina, kad pagal šio sprendimo 213 punkte minėtą teismo praktiką atstovavimas patronuojančiajai bendrovei jos dukterinės bendrovės valdymo organuose yra svarbus faktinės jos komercinės politikos kontrolės įrodymas.
Taip pat reikia pabrėžti, kad P. B. dalyvavo kartelio susitikimuose nuo 1993 m. rugpjūčio 26 d. iki 1998 m. gegužės 14 d. Savo ruožtu L. F. juose dalyvavo nuo 1998 m. rugsėjo 8 d. iki 2002 m. liepos 30 d. Galiausiai A. S., vadovavęs abiem bendrovėms nuo 1998 m. rugsėjo 18 d. iki 2002 m. pabaigos, kartelio susitikimuose dalyvavo nuo 1998 m. gruodžio 10 d. iki 2001 m. gegužės 22 d. Ieškovės neginčija šių faktinių aplinkybių.
Taigi šie patronuojančiosios bendrovės valdybos nariai žinojo apie dukterinės bedrovės pažeidimus, nes patys dalyvavo juos darant.
– Dėl laikotarpio nuo 1998 m. gruodžio 30 d. iki 2002 m. rugsėjo 19 d. ir patronuojančiosios bendrovės faktinės lemiamos įtakos savo dukterinei bendrovei prezumpcijos
Per posėdį ieškovės pripažino, kad atsižvelgiant į šio sprendimo 204 punkte primintą Teisingumo Teismo praktiką, kuri susiformavo po to, kai jos pareiškė ieškinį dėl pirminio sprendimo, Komisija turėjo teisę remtis prezumpcija, kad
Companhia Previdente
darė lemiamą įtaką
Socitrel
, neatsižvelgiant į tai, kad patronuojančioji bendrovė turėjo mažiau nei 100 % savo dukterinės bendrovės kapitalo.
Jos nurodė, kad nors atsisako savo argumentų šiuo klausimu, vis dėlto remiasi jais siekdamos paneigti šią prezumpciją.
– Dėl ieškovių argumentų, kuriais siekiama tiek įrodyti, kad laikotarpiu nuo 1994 m. balandžio 7 d. iki 1998 m. gruodžio 29 d. nebuvo daroma lemiama įtaka, tiek paneigti faktinės lemiamos įtakos prezumpciją dėl laikotarpio nuo 1998 m. gruodžio 30 d. iki 2002 m. rugsėjo 19 d.
Ieškovės iš esmės mano, kad, nepaisant, pirma,
Companhia Previdente
turimos dukterinės bendrovės kapitalo dalies ir bendrų vadovų egzistavimo pirmuoju laikotarpiu ir, antra, dar didesnės
Companhia Previdente
turimos dukterinės bendrovės kapitalo dalies antruoju laikotarpiu, pateisinančios faktinės lemiamos įtakos prezumpcijos taikymą, įvairūs įrodymai patvirtina, kad
Companhia Previdente
nedarė lemiamos įtakos
Socitrel
.
Iš pradžių reikia atmesti ieškovių pateiktą pirmąjį kaltinimą, siejamą su tuo, kad prezumpcija, grindžiama vien dukterinės bendrovės kapitalo turėjimu, yra
probatio diabolica
patronuojančiajai bendrovei, siekiančiai paneigti šią prezumpciją, todėl tai asmeninės atsakomybės principo ir nekaltumo prezumpcijos pažeidimas.
Reikia priminti, kad Teisingumo Teismas yra nusprendęs, jog faktinės lemiamos įtakos prezumpcija, be kita ko, skirta užtikrinti pusiausvyrai tarp, viena vertus, tikslo nutraukti konkurencijos taisyklėms, visų pirma SESV 101 straipsniui, prieštaraujančius veiksmus ir užkirsti kelią jiems atnaujinti svarbos ir, kita vertus, tam tikrų bendrųjų Sąjungos teisės principų, kaip antai nekaltumo prezumpcijos, bausmių individualizavimo ir teisinio saugumo principų, reikalavimų bei teisės į gynybą, įskaitant procesinio lygiateisiškumo principą. Būtent dėl šios priežasties ši prezumpcija gali būti paneigta (197 punkte minėto Sprendimo
Elf Aquitaine / Komisija
,
EU:C:2011:620
, 59 punktas).
Be to, iš teismo praktikos matyti, kad net ir sunkiai paneigiama prezumpcija neperžengia priimtinumo ribų, jeigu ji proporcinga teisėtam siekiamam tikslui, egzistuoja galimybė pateikti priešingų įrodymų ir užtikrinama teisė į gynybą (žr. 197 punkte minėto Sprendimo
Elf Aquitaine / Komisija
,
EU:C:2011:620
, 62 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Šiuo tikslu reikia pateikti pakankamų įrodymų, kad dukterinė bendrovė rinkoje elgėsi savarankiškai (žr. 197 punkte minėto Sprendimo
Elf Aquitaine / Komisija
,
EU:C:2011:620
, 57 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Tačiau ieškovas negali paneigti šios prezumpcijos paprasčiausiai pateikdamas nepagrįstų teiginių (197 punkte minėto Sprendimo
Elf Aquitaine / Komisija
,
EU:C:2011:620
, 61 punktas).
Siekiant nustatyti, ar dukterinė bendrovė rinkoje elgėsi savarankiškai, reikia atsižvelgti į visus reikšmingus įrodymus, susijusius su šią dukterinę bendrovę ir patronuojančiąją bendrovę siekiančiais ekonominiais, organizaciniais ir teisiniais ryšiais (203 punkte minėto Sprendimo
Akzo Nobel ir kt. / Komisija
,
EU:C:2009:536
, 74 punktas).
Ieškovių argumentai nepaneigia Komisijos teiginio, kad
Companhia Previdente
darė lemiamą įtaką
Socitrel
laikotarpiu nuo 1994 m. balandžio 7 d. iki 1998 m. gruodžio 29 d. ar kad atsižvelgiant į jos turėtą
Socitrel
kapitalo dalį tokią lemiamą įtaką buvo galima preziumuoti dėl laikotarpio nuo 1998 m. gruodžio 30 d. iki 2002 m. rugsėjo 19 d.
Pirma, to, kad
Companhia Previdente
yra kontroliuojančioji bendrovė, netgi nevykdanti veiklos, nepakanka, kad būtų paneigta faktinės lemiamos įtakos prezumpcija (šiuo klausimu žr. 208 punkte minėtų sprendimų
Schunk ir Schunk Kohlenstoff-Technik / Komisija
,
EU:T:2008:415
, 63 punktą;
Shell Petroleum ir kt. / Komisija
,
EU:T:2011:355
, 70 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką ir
E.ON Ruhrgas ir E.ON / Komisija
,
EU:T:2012:332
, 283 punktą), ir tai neperkelia įrodinėjimo naštos, kaip klaidingai teigia
Socitrel
.
Šiuo klausimu pažymėtina, jog to, kad patronuojančioji bendrovė apsiribojo akcijų valdymu, atsižvelgiant į jos socialinį pobūdį ir įstatuose nustatytą tikslą, savaime nepakanka Komisijos argumentui paneigti (šiuo klausimu žr. 208 punkte minėto Sprendimo
Schunk ir Schunk Kohlenstoff-Technik / Komisija
,
EU:T:2008:415
, 70 punktą ir 210 punkte minėto Sprendimo
FMC / Komisija
,
EU:T:2011:282
, 130 punktą).
Taip pat darytina išvada, kad tai, jog
Companhia Previdente
ir
Socitrel
yra skirtingą teisinį subjektiškumą turinčios bendrovės ir skiriasi jų akcininkai bei buveinės, neturi įtakos, nes bet kuriuo atveju jos sudaro vieną įmonę (šiuo klausimu žr. 197 punkte minėto Sprendimo
Elf Aquitaine / Komisija
,
EU:C:2011:620
, 53 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Neturi reikšmės ieškovių argumentai, kad pagal Portugalijos teisę
Companhia Previdente
vadovai jai neatstovavo posėdžiaudami dukterinės bendrovės valdyboje. Reikia priminti, kad bendrovė negali remtis nacionalinės teisės aktais siekdama nesilaikyti Sąjungos taisyklių, nes Sąjungos teisėje vartojamos teisinės sąvokos iš principo turi būti aiškinamos ir taikomos vienodai visoje Sąjungoje (1972 m. vasario 1 d. Sprendimo
Hagen
, 49/71, Rink.,
EU:C:1972:6
, 6 punktas ir 2012 m. rugsėjo 27 d. Sprendimo
Heijmans / Komisija
, T‑360/06,
EU:T:2012:490
, 70 punktas).
Antra, norint
Socitrel
padarytą pažeidimą inkriminuoti jos patronuojančiajai bendrovei nereikia įrodyti, kad pastaroji darė įtaką savo dukterinės bendrovės politikai konkrečioje srityje, kurioje padarytas pažeidimas (šiuo klausimu žr. 208 punkte minėto Sprendimo
Shell Petroleum ir kt. / Komisija
,
EU:T:2011:355
, 70 punktą).
Darytina išvada, kad to, jog patronuojančioji bendrovė pati nevykdė veiklos įtempiamosios plieninės armatūros sektoriuje, taip pat nepakanka norint paneigti faktinės lemiamos įtakos prezumpciją, todėl reikia atmesti šiuo klausimu pateiktus ieškovių argumentus.
Trečia, pagal nusistovėjusią teismo praktiką tai, kad
Companhia Previdente
turėjo daugelio kitų bendrovių, veikiančių kituose sektoriuose nei tas, su kuriuo susijęs kartelis, akcijų, neturi jokios įtakos (šiuo klausimu žr. 149 punkte minėto Sprendimo
Limburgse Vinyl Maatschappij ir kt. / Komisija
,
EU:T:1999:80
, 989 punktą ir 214 punkte minėto Sprendimo
Shell Petroleum ir kt. / Komisija
,
EU:T:2012:478
, 52 punktą).
Ketvirta, taip pat reikia atmesti
Socitrel
argumentą, kad ji buvo visiškai savarankiška nustatyti savo komercinę strategiją.
Pirma, faktinės lemiamos įtakos prezumpcijos negali paneigti vien tai, kad
Socitrel
pati nustatydavo savo komercinę politiką
stricto sensu
, kaip antai tiekimo ar kainų strategiją, negaudama šiuo klausimu nurodymų iš
Companhia Previdente
. Taip pat, kadangi
Socitrel
savarankiškumą reikia vertinti atsižvelgiant ne tik į šios įmonės veiklos valdymo aspektus, to, kad dukterinė bendrovė savo patronuojančiosios bendrovės naudai niekada neįgyvendino specialios informavimo politikos atitinkamoje rinkoje, nepakanka siekiant įrodyti jos savarankiškumą (šiuo klausimu žr. 210 punkte minėto Sprendimo
FMC / Komisija
,
EU:T:2011:282
, 105 ir paskesnius punktus ir juose nurodytą teismo praktiką).
Antra,
Socitrel
apsiriboja argumentais, kurių pagrįstumo ji neįrodo. Norint paneigti faktinės lemiamos įtakos prezumpciją, nepakanka paprasčiausių teiginių (šiuo klausimu žr. 197 punkte minėto Sprendimo
Elf Aquitaine / Komisija
,
EU:C:2011:620
, 61 punktą).
Penkta, išvados dėl
Socitrel
savarankiškumo, turimo dėl istorinio konteksto, kuriam esant
Companhia Previdente
įgijo šią bendrovę, prieš tai buvusią valstybės įmonę, negalima daryti remiantis vien šia aplinkybe ar tuo, kad nupirkus įmonę jai tebevadovavo jos ankstesnė valdyba.
Todėl šiuos argumentus reikia atmesti.
Šešta, reikia pažymėti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką tam, kad SESV 101 straipsnio pažeidimas būtų inkriminuotas įmonei, reikia ne su šiuo pažeidimu susijusios įmonės dalininkų ar pagrindinių vadovų veiksmų ar netgi žinojimo apie juos, o asmens, kuris turi teisę veikti įmonės vardu, veiksmų (1983 m. birželio 7 d. Sprendimo
Musique Diffusion française ir kt. / Komisija
, 100/80–103/80, Rink.,
EU:C:1983:158
, 97 punktas ir 2002 m. kovo 20 d. Sprendimo
Brugg Rohrsysteme / Komisija
, T‑15/99, Rink.,
EU:T:2002:71
, 58 punktas).
Todėl tai, kad
Companhia Previdente
nežinojo apie savo dukterinės bendrovės neteisėtą elgesį, darant prielaidą, kad jis įrodytas
quod non
, bet kuriuo atveju neturi įtakos galimybei pripažinti ją solidariai atsakinga už dukterinės bendrovės veiksmus.
Apibendrinant reikia konstatuoti, jog ieškovės neįrodė, kad
Companhia Previdente
nedarė lemiamos įtakos
Socitrel
ir kad pastaroji rinkoje veikė visiškai savarankiškai.
Vadinasi, Komisija teisėtai pripažino
Companhia Previdente
solidariai atsakinga tiek dėl laikotarpio nuo 1994 m. balandžio 7 d. iki 1998 m. gruodžio 29 d., tiek dėl laikotarpio nuo 1998 m. gruodžio 30 d. iki 2002 m. rugsėjo 19 d.
Dėl to reikia atmesti tiek
Socitrel
pateikto ketvirtojo ieškinio pagrindo pirmą dalį, tiek du pirmuosius
Companhia Previdente
ieškinio pagrindus.
Dėl
„Socitrel
“ pateikto ketvirtojo ieškinio pagrindo antros ir trečios dalių ir dėl
„Companhia Previdente
“ trečiojo ieškinio pagrindo pirmos ir antros dalių, pateiktų subsidiariai ir siejamų su, pirma, klaidingu rėmimusi
„Emesa
“,
„Galycas
“ ir ITC apyvarta apskaičiuojant 10 % maksimalią ribą ir, antra, klaidingu rėmimusi 2009 m.
„Companhia Previdente
“ apyvarta
Ginčijamo sprendimo priminimas
Apskaičiuodama Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnyje numatytą 10 % maksimalią ribą Komisija, atmetusi ieškovių teiginius, rėmėsi grupės, kurią sudaro
Companhia Previdente
ir visos jos dukterinės bendrovės, 2009 m. apyvarta, įskaitant
Emesa
,
Galycas
ir ITC, kurias
Companhia Previdente
nupirko 2004 ir 2005 m., apyvartą (ginčijamo sprendimo 1059, 1061, 1062, ir 1063–1069 konstatuojamosios dalys).
Principų priminimas
Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies antrame sakinyje nustatyta, kad „įmonei ar įmonių asociacijai – pažeidimo dalyvei skiriama bauda negali viršyti 10 % jos bendrosios apyvartos praėjusiais ūkiniais metais“.
10 % apyvartos maksimali riba, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą, turi būti apskaičiuota remiantis visų bendrovių, sudarančių ekonominį subjektą, veikiantį kaip įmonė, kaip ji suprantama pagal SESV 101 straipsnį, bendra apyvarta (šiuo klausimu žr. 2013 m. lapkričio 26 d. Sprendimo
Groupe Gascogne / Komisija
, C‑58/12 P,
EU:C:2013:770
, 56 punktą ir 200 punkte minėto Sprendimo
HFB ir kt. / Komisija
,
EU:T:2002:70
, 528 punktą).
Šia maksimalia baudos riba siekiama užkirsti kelią skirti baudas, kurių, kaip manoma, įmonės, atsižvelgiant į jų dydį, kad ir apytikriai bei ne galutinai nustatytą pagal jų bendrą apyvartą, greičiausiai negalės sumokėti. Taigi tai yra riba, kuri vienodai taikoma visoms įmonėms ir nustatoma atsižvelgiant į kiekvienos iš jų dydį ir kuria siekiama išvengti per didelių ir neproporcingų baudų (žr. 259 punkte minėto Sprendimo
Groupe Gascogne / Komisija
,
EU:C:2013:770
, 48 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Vis dėlto šis tikslas turi būti derinamas su siekiu užtikrinti pakankamai atgrasančią baudą, kuri leistų atsižvelgti į atitinkamos įmonės dydį ir ekonominę galią, t. y. bendrus pažeidėjo išteklius (žr. 259 punkte minėto Sprendimo
Groupe Gascogne / Komisija
,
EU:C:2013:770
, 49 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Būtent siekis padaryti poveikį atitinkamai įmonei pateisina atsižvelgimą į šios įmonės dydį ir bendrus išteklius, siekiant užtikrinti pakankamą atgrasomąjį baudos poveikį, nes sankcija neturi būti pernelyg menka, atsižvelgiant, be kita ko, į šios įmonės finansinį pajėgumą (žr. 259 punkte minėto Sprendimo
Groupe Gascogne / Komisija
,
EU:C:2013:770
, 50 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Tokiomis aplinkybėmis, vertinant įmonės, kuri kaltinama Sąjungos teisės konkurencijos taisyklių pažeidimu, finansinius išteklius, reikia atsižvelgti į visų bendrovių, kurioms atitinkama įmonė gali daryti lemiamą įtaką, apyvartą (259 punkte minėto Sprendimo
Groupe Gascogne / Komisija
,
EU:C:2013:770
, 51 punktas).
Kita vertus, jei įmonę sudarantis ekonominis vienetas nustojo egzistuoti po to, kai pažeidimas buvo nutrauktas, bet prieš priimant sprendimą, kuriuo skiriama bauda, visi sprendimo adresatai turi teisę, kad nagrinėjama maksimali riba jiems būtų taikoma atskirai (šiuo klausimu žr. 2005 m. birželio 15 d. Sprendimo
Tokai Carbon ir kt. / Komisija
, T‑71/03, T‑74/03, T‑87/03 ir T‑91/03,
EU:T:2005:220
, 390 punktą).
Be to, kalbant apie „praėjusių ūkinių metų“, kaip jie suprantami pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalį, nustatymą, iš teismo praktikos matyti, kad tuo atveju, kai nėra jokios informacijos apie tai, kad įmonė nebevykdo komercinės veiklos ar iškraipė savo apyvartą siekdama išvengti didelės baudos, reikia daryti išvadą, kad Komisija privalo nustatyti maksimalią baudos ribą atsižvelgdama į naujausią ištisų ekonominės veiklos metų apyvartą (2005 m. lapkričio 29 d. Sprendimo
Britannia Alloys & Chemicals / Komisija
, T‑33/02, Rink.,
EU:T:2005:428
, 49 punktas).
Bendrasis Teismas taip pat nusprendė, kad Komisija neturi diskrecijos taikyti 10 % maksimalios ribos ūkiniams metams, ėjusiems prieš ūkinius metus, kai buvo priimtas sprendimas. Į tokius ūkinius metus Komisija gali atsižvelgti tik esant išimtinėms aplinkybėms, pavyzdžiui, kai atitinkama įmonė neturėjo apyvartos ūkiniais metais, kai buvo priimtas Komisijos sprendimas. Be to, net ir tokiu atveju ji neturi plačios diskrecijos rinktis ūkinių metų, į kuriuos bus atsižvelgta nustatant maksimalią baudos ribą. Iš tiesų ji privalo remtis paskutiniais ištisais ūkiniais metais, atspindinčiais ištisus įprastos ekonominės veiklos metus (šiuo klausimu žr. 265 punkte minėto Sprendimo
Britannia Alloys & Chemicals / Komisija
,
EU:T:2005:428
, 39–42 ir 74 punktus).
Taigi, nors iš teismo praktikos matyti, kad apskaičiuodama Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalyje numatytą maksimalią baudos ribą Komisija iš principo turi atsižvelgti į atitinkamos įmonės apyvartą paskutiniais ištisais ūkiniais metais prieš priimant sprendimą, kuriuo skiriama bauda (šiuo klausimu žr. 2007 m. birželio 7 d. Sprendimo
Britannia Alloys & Chemicals / Komisija
, C‑76/06 P, Rink.,
EU:C:2007:326
, 32 punktą), vis dėlto iš teisės akto, kuriam priklauso ši nuostata, konteksto ir tikslų matyti, kad tuo atveju, kai ūkinių metų prieš Komisijai priimant sprendimą apyvarta neatspindi ištisų įprastos ekonominės veiklos metų, kuriuos sudaro dvylika mėnesių, todėl nesuteikia jokios naudingos informacijos apie atitinkamos įmonės tikrą ekonominę situaciją ir apie tai, koks būtų tinkamas jai skirtinos baudos dydis, į šią apyvartą negalima atsižvelgti nustatant maksimalią baudos ribą. Tokiu atveju, kuris gali atsirasti tik esant išimtinėms aplinkybėms, apskaičiuodama maksimalią baudos ribą Komisija privalo atsižvelgti į paskutinius ištisus ūkinius metus, atspindinčius ištisus įprastos ekonominės veiklos metus (2012 m. gruodžio 12 d. Sprendimo
1. garantovaná / Komisija
, T‑392/09,
EU:T:2012:674
, 86 punktą, apeliacine tvarka patvirtintą 2014 m. gegužės 15 d. Sprendimu
1. garantovaná / Komisija
, C‑90/13 P,
EU:C:2014:326
).
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad teismo praktikoje padaryta nuoroda į „ištisus įprastos ekonominės veiklos metus“ siekiama išvengti atsižvelgimo į ūkinius metus, kuriais atitinkama įmonė buvo bebaigianti savo veiklą, nors jos ekonominė veikla dar nebuvo visiškai nutraukta, ar apskritai ūkinius metus, kuriais atitinkamos įmonės elgesys rinkoje nebuvo panašus į įprastą ekonominę veiklą vykdančios įmonės elgesį. Kita vertus, vien aplinkybė, kad konkrečių ūkinių metų apyvarta arba pelnas yra daug mažesnis ar didesnis, nei prieš tai buvusių ūkinių metų apyvarta ar pelnas, nereiškia, jog aptariami metai nėra ištisi įprastos ekonominės veiklos metai (2012 m. gruodžio 12 d. Sprendimo
Almamet / Komisija
, T‑410/09,
EU:T:2012:676
, 253 punktas).
Bendrojo Teismo vertinimas
Ieškovės iš esmės teigia, kad Komisija suklydo, kai, pirma, atsižvelgė į
Emesa
,
Galycas
ir ITC apyvartą apskaičiuodama 10 % maksimalią ribą ir, antra, šiuo aspektu atsižvelgė į 2009 m.
Companhia Previdente
apyvartą.
Vis dėlto tokiems argumentams negalima pritarti.
Pirma, kiek tai susiję su ūkiniais metais, į kuriuos reikia atsižvelgti taikant 10 % maksimalią ribą, pažymėtina, kad Komisija
Companhia Previdente
atveju turėjo remtis bendra 2009 m. apyvarta pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies nuostatas, nesant reikalo atsižvelgti į galimus šios apyvartos padidėjimus ar sumažėjimus pažeidimo nutraukimo dienos atžvilgiu, nes
Companhia Previdente
padėtis nebuvo išimtinė, kad būtų galima nukrypti nuo šios taisyklės, kaip nustatyta Bendrojo Teismo ir Teisingumo Teismo praktikoje byloje
Britannia Alloys & Chemicals / Komisija
(žr. šio sprendimo 266 punktą).
Todėl reikia atmesti ieškovių argumentus šiuo klausimu, kaip ir susijusiuosius su administracinės procedūros trukme.
Antra, Komisija turėjo apskaičiuoti 10 % apyvartos maksimalią ribą, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalį, remdamasi bendra visų bendrovių, sudarančių ekonominį vienetą, veikiantį kaip įmonė, apyvarta pagal šio sprendimo 263 punkte minėtą teismo praktiką.
Vadinasi, tai darydama ji turėjo atsižvelgti į
Emesa
,
Galycas
ir ITC, kurios 2009 m. priklausė
Companhia Previdente
grupei, apyvartą, taigi ieškovėms skirta bauda dėl šios aplinkybės nėra neproporcinga.
Papildomai reikia konstatuoti, kad, kaip pabrėžia Komisija,
Companhia Previdente
buvo pripažinta solidariai atsakinga tik už
Socitrel
, kuri pažeidimo darymo metu buvo
Companhia Previdente
dukterinė bendrovė, veiksmus, o ne už
Emesa
,
Galycas
ir ITC, kurios tuo metu nepriklausė
Companhia Previdente
, skirtos baudos sumokėjimą.
Todėl reikia atmesti
Socitrel
pateikto ketvirtojo pagrindo antrą ir trečią dalis bei
Companhia Previdente
pateikto trečiojo pagrindo pirmą ir antrą dalis.
5.
Dėl
„Socitrel
“ pateikto penktojo ieškinio pagrindo, siejamo su proporcingumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principų pažeidimu, taikant 2006 m. gairių 13 ir 22 punktus, taip pat su nepakankamu motyvavimu
Principų priminimas
Reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką nustatant baudų dydžius reikia atsižvelgti į pažeidimo trukmę ir visas aplinkybes, turinčias reikšmės vertinant jo sunkumą (žr. 2013 m. liepos 11 d. Sprendimo
Gosselin Group / Komisija
, C‑429/11 P,
EU:C:2013:463
, 88 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką ir Sprendimo
Team Relocations ir kt. / Komisija
, C‑444/11 P,
EU:C:2013:464
, 98 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Šiuo klausimu iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad Sąjungos konkurencijos teisės pažeidimų sunkumas turi būti nustatytas atsižvelgiant į daug elementų, kaip antai konkrečias bylos aplinkybes ir baudų atgrasomąjį pobūdį, tačiau nėra sudaryta privalomo ar išsamaus kriterijų, į kuriuos privaloma atsižvelgti, sąrašo (žr. 277 punkte minėtų sprendimų
Gosselin Group / Komisija
,
EU:C:2013:463
, 89 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką ir
Team Relocations ir kt. / Komisija
,
EU:C:2013:464
, 99 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Tarp elementų, į kuriuos galima atsižvelgti vertinant pažeidimų sunkumą, yra kiekvienos įmonės elgesys, vaidmuo, kurį kiekviena iš jų atliko sudarant kartelį, pelnas, kurį šios įmonės gavo iš šio kartelio, įmonių dydis ir atitinkamų prekių vertė, taip pat pavojus, kurį tokio pobūdžio pažeidimai kelia Sąjungos tikslams (žr. 2009 m. lapkričio 12 d. Sprendimo
Carbone-Lorraine / Komisija
, C‑554/08 P,
EU:C:2009:702
, 43 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką; 277 punkte minėtų sprendimų
Gosselin Group / Komisija
,
EU:C:2013:463
, 90 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką ir
Team Relocations ir kt. / Komisija
,
EU:C:2013:464
, 100 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Iš nusistovėjusios teismo praktikos taip pat matyti, kad tai, jog įmonė dalyvavo ne visuose kartelio aspektuose ar vaidino menką vaidmenį, neturi reikšmės nustatant, ar ji padarė pažeidimą. Taigi, nors galimas atitinkamos įmonės dalyvavimo ribotumas negali paneigti jos asmeninės atsakomybės už visą pažeidimą, vis dėlto jis gali turėti įtakos vertinant pažeidimo rimtumą ir sunkumą, taigi nustatant sankcijos dydį (šiuo klausimu žr. 1999 m. liepos 8 d. Sprendimo
Komisija / Anic Partecipazioni
, C‑49/92 P, Rink.,
EU:C:1999:356
, 90 punktą; 2004 m. sausio 7 d. Sprendimo
Aalborg Portland ir kt. / Komisija
, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ir C‑219/00 P, Rink.,
EU:C:2004:6
, 86 punktą; 200 punkte minėto Sprendimo
Dansk Rørindustri ir kt. / Komisija
,
EU:C:2005:408
, 145 punktą).
Taigi buvo nuspręsta, kad vertindama santykinį kiekvieno kartelio dalyvio dalyvavimo sunkumą Komisija turi atsižvelgti į tai, kad tam tikri pažeidėjai tam tikrais atvejais yra atsakingi, kaip nurodyta 280 punkte minėtame Sprendime
Komisija / Anic Partecipazioni
(
EU:C:1999:356
, 87 punktas), ne už visus šio kartelio aspektus (2010 m. gegužės 19 d. Sprendimo
Chalkor / Komisija
, T‑21/05, Rink.,
EU:T:2010:205
, 100 punktas).
Kalbant apie proporcingumo principą, primintina, kad pagal jį reikalaujama, kad institucijų teisės aktai neviršytų to, kas tinkama ir būtina tikslui pasiekti. Apskaičiuojant baudas, pažeidimų sunkumo laipsnis turi būti nustatytas atsižvelgiant į daugelį veiksnių ir nė vienam iš šių veiksnių negalima suteikti neproporcingos svarbos kitų vertinimo kriterijų atžvilgiu. Šiomis aplinkybėmis proporcingumo principas reiškia, kad Komisija privalo nustatyti baudą, proporcingą veiksniams, į kuriuos buvo atsižvelgta vertinant pažeidimo sunkumą, ir šiuo atžvilgiu tuos veiksnius taikyti nuosekliai bei objektyviai pateisindama (žr. 2006 m. rugsėjo 27 d. Sprendimo
Jungbunzlauer / Komisija
, T‑43/02, Rink.,
EU:T:2006:270
, 226–228 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką ir 2010 m. balandžio 28 d. Sprendimo
Gütermann ir Zwicky / Komisija
, T‑456/05 ir T‑457/05, Rink.,
EU:T:2010:168
, 264 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Galiausiai pagal nusistovėjusią teismo praktiką vienodo požiūrio principas reikalauja, kad panašios situacijos nebūtų vertinamos skirtingai, o skirtingos situacijos vienodai, nebent toks vertinimas būtų objektyviai pagrįstas (žr. 2007 m. gegužės 3 d. Sprendimo
Advocaten voor de Wereld
, C‑303/05, Rink.,
EU:C:2007:261
, 56 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Dėl penktojo ieškinio pagrindo pagrįstumo
Iš pradžių
Socitrel
teigia, kad dėl to, jog jai buvo taikoma 18 % pažeidimo sunkumo norma ir papildoma atgrasyti skirta suma, grindžiama tokia pačia procentine dalimi, į ją buvo žiūrima beveik taip pat kaip į
Emesa
ir
Tycsa
, kurioms buvo taikoma 19 % norma, nors jos padarytas pažeidimas yra daug mažesnis už tą, kurį padarė šios dvi bendrovės.
Toliau ji iš esmės tvirtina, kad nustatydama sunkumo normą Komisija neatsižvelgė į tam tikrus jai būdingus veiksnius, įskaitant tai, kad ji buvo maža šeimai priklausanti įmonė, kad kartelyje dalyvavo pirmą kartą, kad jos dalyvavimas buvo tik atsitiktinis ir kad dėl menkų teisinių ir ekonominių žinių, kurias lėmė jos mažumas, jai buvo sunkiau įvertinti savo elgesio pasekmes.
Galiausiai ji mano, kad sprendimas yra nepakankamai motyvuotas, nes ji negali suprasti sunkumo normos ir papildomos sumos nustatymo motyvų.
Vis dėlto tokiems argumentams negalima pritarti.
Pirma, reikia priminti, kad ginčijamame sprendime (953 konstatuojamoji dalis) Komisija išskyrė tris kategorijas tam, kad nustatytų sunkumo normą, remdamasi padaryto pažeidimo pobūdžiu (939–945 konstatuojamosios dalys), bendra rinkos dalimi (946 konstatuojamoji dalis) ir geografine kartelio aprėptimi (947–949 konstatuojamosios dalys):
—
16 % kategorija, susijusi tik su
Fundia
ir grindžiama tuo, kad ši įmonė dalyvavo tik „koordinuojant“
Addtek
(939 konstatuojamoji dalis),
—
18 % kategorija, grindžiama dviem kriterijais: dalyvavimu tik „Ispanijos klube“ ir vėlyvu sužinojimu apie paneuropinį kartelio mastą; prie šios kategorijos priskirta
Socitrel
(949 konstatuojamoji dalis),
—
19 % kategorija, prie kurios priskirtos visos kitos kartelyje dalyvavusios įmonės (953 konstatuojamoji dalis).
Reikia konstatuoti, kad
Emesa
ir
Tycsa
aktyviai dalyvavo „Ciuricho klube“ (viena nuo 1992 m., kita nuo 1993 m.) ir „Europos klube“, o
Socitrel
nedalyvavo nė viename iš šių klubų, ir Komisija į tai atsižvelgė.
Skirtumas tarp atitinkamų kategorijų, prie kurių priskirtos, viena vertus,
Emesa
ir
Tycsa
, ir, kita vertus,
Socitrel
, yra nedidelis, tačiau reikia priminti, kad pagal 2006 m. gairių 21 punktą pardavimų vertės, į kurią atsižvelgiama, procentinė dalis gali siekti 30 % ir kad pagal šių gairių 23 punktą horizontalūs susitarimai dėl kainos nustatymo, rinkos pasidalijimo ir gamybos apribojimo, kurie paprastai sudaromi slapta, dėl savo pobūdžio yra vieni didžiausių konkurencijos apribojimų ir pagal konkurencijos politiką už juos turi būti griežtai baudžiama. Todėl pardavimo vertės dalis, į kurią atsižvelgiama tokių pažeidimų atveju, paprastai turi būti viršutinėje skalės dalyje.
Nagrinėjamu atveju darytina išvada, kad, turint omenyje ginčijamo sprendimo 939 konstatuojamojoje dalyje primintą pažeidimo pobūdį (rinkos pasidalijimas / kvotų nustatymas, klientų pasiskirstymas ir horizontalus kainų nustatymas), Komisijos nustatyta sunkumo norma, taikoma tam tikrai pažeidimą padariusių įmonių kategorijai, yra apatinėje skalės (nuo 15 % iki 30 %) dalyje, todėl skirtumas nuo kitos pažeidimą padariusių įmonių kategorijos, kuriai taip pat būdingi horizontalūs susitarimai dėl kainų nustatymo, rinkos pasidalijimo ir gamybos apribojimo, yra nedidelis.
Be to, taip pat reikia konstatuoti, kad Komisijos daromas skirtumas tarp, viena vertus, kategorijos, prie kurios priskirtos, be kita ko,
Emesa
ir
Tycsa
, ir, kita vertus, kategorijos, prie kurios priskirtos
Socitrel
,
Fapricela
ir
Proderac
, yra grindžiamas objektyviais kriterijais.
Taigi
Socitrel
neturi pagrindo teigti, kad buvo pažeistas vienodo požiūrio principas, remdamasi vien šiuo nedideliu dviejų Komisijos nustatytų sunkumo normų skirtumu.
Antra,
Socitrel
teigia, kad jos dalyvavimas apsiriboja Pirėnų pusiasaliu.
Reikia konstatuoti, kad Komisija tinkamai į tai atsižvelgė, kai nustatydama pardavimų vertę rėmėsi tik ta apyvarta, kurią
Socitrel
realizavo Pirėnų pusiasalyje (ginčijamo sprendimo 949 konstatuojamoji dalis).
Trečia,
Socitrel
tvirtina, kad nebuvo atsižvelgta į jos vaidmens menkumą. Ji taip pat nurodo, kad jos vaidmuo kartelyje buvo ne pagrindinis, o tik antraeilis, skirtingai nei kitų Pirėnų pusiasalyje veikusių įmonių, kaip antai
Tycsa
ir
Emesa
, atveju.
Reikia priminti, kad įmonės vaidmens kartelyje menkumas yra lengvinanti aplinkybė, kuri vertinama atskirai nuo objektyvaus pažeidimo sunkumo.
Todėl su šiuo klausimu susiję
Socitrel
argumentai turi būti atmesti, o dėl kitų jos teiginių reikia pateikti nuorodą į argumentus, kuriuos
Socitrel
nurodo konkrečiai dėl šio aspekto pateikdama šeštąjį ieškinio pagrindą.
Ketvirta, kalbant apie
Socitrel
teiginį, kad ji yra maža šeimai priklausančios grupės bendrovė, reikia priminti, kad pardavimų vertė, į kurią Komisija ginčijame sprendime atsižvelgė nustatydama bazinį baudos dydį (žr. šio sprendimo 20 punktą), grindžiama 2001 m.
Socitrel
ĮPA pardavimais.
Todėl
Socitrel
dydį rinkoje, net jeigu jis menkas, atspindi baudos dydis, kuris jai buvo skirtas atsižvelgus į jos pardavimų vertę.
Kalbant apie menko jos dydžio ir buvimo šeimai priklausančios grupės dalimi įtaką jos teisinėms ir ekonominėms žinios, dėl kurių, anot
Socitrel
, ji negalėjo tiksliai įvertinti pažeidimo, kurį darant dalyvavo, masto, reikia priminti, kad
Socitrel
priklauso įmonei, kurią sudaro
Companhia Previdente
, turinti 27 dukterines bendroves, vykdančias veiklą įvairiuose ekonomikos sektoriuose (žr. ieškinio 129 ir 130 punktus).
Taigi tai yra pakankamai didelė diversifikuota ekonominė grupė, kurios konsoliduota pasaulinė apyvarta 2009 m. buvo 125904527 EUR.
Tokios struktūros valdymas – kurį, beje, kiek tai susiję su
Socitrel
ir
Companhia Previdente
, tiek nuo 1994 m. iki 1998 m., tiek nuo 1998 m. iki 2002 m. užtikrino bendri vadovai (žr. dokumentą, kurį
Socitrel
atsiuntė Komisijai 2006 m. birželio 29 d., esantį administracinės bylos p. 19662–19664), patys dalyvavę „Ispanijos klubo“ susitikimuose – paneigia
Socitrel
teiginius, kad nė vienas iš šių asmenų nežinojo, jog dalyvavimas kartelyje yra neteisėtas ir dėl jo įmonei gali būti skirta didelė bauda.
Bet kuriuo atveju reikia priminti, kad iš principo įmonės pačios prisiima riziką dėl klaidingo savo teisinės situacijos vertinimo, remiantis maksima, kad nė vienas asmuo neturi teisės nežinoti įstatymų (generalinės advokatės J. Kokott išvados byloje
Schenker & Co. ir kt
., C‑681/11, Rink.,
EU:C:2013:126
, 57 punktas).
Be to, reikia konstatuoti, kad
Socitrel
argumentai sutampa su jos ir patronuojančiosios bendrovės kaltinimais, susijusiais su atsižvelgimu į bendrą įmonės, kurią sudaro
Companhia Previdente
ir įvairios jos dukterinės bendrovės, apyvartą apskaičiuojant 10 % maksimalią ribą, ir šiuos argumentus reikia atmesti (žr. šio sprendimo 276 punktą).
Galiausiai iš viso to, kas pasakyta, taip pat iš to, kas išdėstyta dėl pirmojo ieškinio pagrindo (žr. šio sprendimo 107 ir paskesnius punktus), matyti, kad ginčijamas sprendimas nepakankamai motyvuotas.
Kalbant apie
Socitrel
argumentus dėl ankstesnės Komisijos sprendimuose nustatytos praktikos, reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką Komisijos sprendimai negali būti teisinis pagrindas skiriant baudas konkurencijos srityje (šiuo klausimu žr. 147 punkte minėto Sprendimo
Heineken Nederland ir Heineken / Komisija
,
EU:C:2012:829
, 108 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką), ir tai galioja tiek nustatant individualių baudų dydį, tiek Komisijai aiškinant savo gaires (šiuo klausimu žr. 200 punkte minėto Sprendimo
Dansk Rørindustri ir kt. / Komisija
,
EU:C:2005:408
, 227 ir 230 punktus), taigi neatsižvelgiant į tai, ar kalbama apie bendrą baudų lygį, ar apie jų apskaičiavimo metodą.
Taip pat reikia pažymėti, jog
Socitrel
nenurodo jokio argumento, kad pagrįstų šiuos teiginius, kuriuos pateikia kaip antraeilius savo ieškinio 193 punkte.
Tas pats pasakytina apie teiginį, kad Komisija pažeidė teisėtų lūkesčių principą; šis teiginys pateiktas ieškinio pagrindo pavadinime, tačiau vėliau nepaaiškintas.
Todėl reikia atmesti visą penktąjį ieškinio pagrindą.
6.
Dėl
„Socitrel
“ pateikto šeštojo ieškinio pagrindo, siejamo su proporcingumo ir vienodo požiūrio principų pažeidimu, nes į ieškovės vaidintą menką ar pasyvų vaidmenį nebuvo atsižvelgta kaip į lengvinančią aplinkybę
Ginčijamo sprendimo priminimas
Pagal ginčijamo sprendimo 985 ir 986 konstatuojamąsias dalis:
„985)
Socitrel
ir
Companhia Previdente
teigia <…> kad
Socitrel
dalyvavo tik „Ispanijos klube“, kuris vykdė mažiau veiklos nei kiti klubai, ir kad
Socitrel
nebuvo „Ispanijos klubo“ steigėja. Jos taip pat tvirtina, kad, kiek tai susiję su Portugalijos rinka, kartelio veikla buvo pradėta vykdyti be
Socitrel
, nors tai buvo pagrindinė jos rinka. Be to,
Socitrel
gamino tik vielą, bet negamino lyno gyslų, kurios buvo pagrindinis kartelio produktas, o jos veiksmai turėjo įtakos tik mažai Europos rinkos daliai. SLM ir ITC taip pat remiasi tuo, kad kartelyje dalyvavo ne nuo pradžių.
986)
Komisija visų pirma pažymi, kad
Socitrel
buvo reguliari „Ispanijos klubo“ dalyvė, sistemingai prisidėjusi prie daugiau kaip keturiasdešimties susitikimų nuo 1994 m. balandžio 7 d. iki Komisijos tyrimų. Ji visapusiškai dalyvavo susitarimuose dėl kvotų ir klientų pasiskirstymo, nustatant kainas ir dalijantis jautria komercine informacija su kitais „Ispanijos klubo“ dalyviais, kaip aprašyta 9.2.2 punkte. Taigi jos vaidmens negalima laikyti nei „labai ribotu“, kaip tai suprantama pagal 2006 m. gaires, nei pasyviu ar prisitaikėlišku, kaip tai suprantama ir pagal 1998 m. gaires. Tai, kad
Socitrel
reguliariai nedalyvavo paneuropiniuose susitikimuose tuo metu, kai dalyvavo „Ispanijos klube“, neturi reikšmės, visų pirma atsižvelgiant į aplinkybę, kad
Socitrel
prekiavo tik Ispanijos ir Portugalijos teritorijose, kurias apėmė „Ispanijos klubas“, taigi visapusiškai dalyvavo kartelyje tuo lygmeniu, kuriuo buvo labiausiai suinteresuota. Bet kuriuo atveju nėra jokių įrodymų, kad
Socitrel
nesilaikė neteisėtų susitarimų ir rinkoje elgėsi pagal konkurencijos principus. Galiausiai į tai, kad
Socitrel
veiksmai turėjo įtakos tik nedidelei Europos rinkos daliai (iš esmės Ispanijai ir Portugalijai) ir ji prekiavo tik viela, taip pat į tai, kad
Socitrel
, SLM ir ITC prisijungė prie kartelio ne nuo jo pradžios, o tik po kelerių metų, jau yra atsižvelgta apskaičiuojant bazinį baudos dydį (žr. 19.1 punktą), taigi į šias aplinkybes negali būti atsižvelgta pakartotinai, siekiant sumažinti baudą.“
Principų priminimas
Pagal 2006 m. gairių 29 punkto trečią įtrauką:
„Bazinis baudos dydis gali būti sumažintas, kai Komisija nustato, jog esama švelninančių aplinkybių, pavyzdžiui:
—
<…>
—
kai susijusi įmonė pateikia įrodymų, kad jos dalyvavimas pažeidime [darant pažeidimą] buvo tikrai menkas, ir įrodo, kad per laikotarpį, per kurį buvo prisijungusi prie neteisėtų susitarimų, ji iš esmės tų susitarimų nevykdė, rinkoje veikdama pagal konkurencijos principus. Nebus laikoma švelninančia aplinkybe tai, kad įmonė dalyvavo pažeidime [darant pažeidimą] trumpiau negu kitos, nes į šią aplinkybę atsižvelgiama nustatant bazinį baudos dydį.“
Pagal nusistovėjusią teismo praktiką, kai pažeidimą padaro kelios įmonės, reikia išnagrinėti santykinį kiekvienos iš jų dalyvavimo darant jį sunkumą (1975 m. gruodžio 16 d. Sprendimo
Suiker Unie ir kt. / Komisija
, 40/73–48/73, 50/73, 54/73–56/73, 111/73, 113/73 ir 114/73, Rink.,
EU:C:1975:174
, 623 punktas ir 280 punkte minėto Sprendimo
Komisija / Anic Partecipazioni
,
EU:C:1999:356
, 150 punktas), siekiant nustatyti, ar jų atžvilgiu yra sunkinančių arba lengvinančių aplinkybių (2003 m. liepos 9 d. Sprendimo
Cheil Jedang / Komisija
, T‑220/00, Rink.,
EU:T:2003:193
, 165 punktas).
Siekiant nustatyti, ar įmonei taikytina lengvatinė aplinkybė dėl faktinio susitarimų nesilaikymo, reikia patikrinti, ar jos nurodyti argumentai gali patvirtinti, kad tuo laikotarpiu, kai buvo prisijungusi prie neteisėtų susitarimų, ji iš tikrųjų netaikė jų rinkoje, veikdama pagal konkurencijos principus, arba bent tai, kad ji taip aiškiai ir reikšmingai priešinosi šiam karteliui įgyvendinti numatytiems įpareigojimams, kad net sutrukdė patį jo veikimą (2006 m. kovo 15 d. Sprendimo
Daiichi Pharmaceutical / Komisija
, T‑26/02, Rink.,
EU:T:2006:75
, 113 punktas).
Kai nustatyta, kad spręsdama dėl savo elgesio atitinkamoje rinkoje įmonė pažeidėja galėjo atsižvelgti į slaptus kartelio susitarimus, to, kad ji nedalyvavo tam tikruose iš šių susitarimų, darant prielaidą, jog tai įrodyta, savaime nepakanka, kad būtų patenkintas įrodymų reikalavimas, nustatytas teismo praktikoje, pagal kurią tam, kad galėtų pasinaudoti 2006 m. gairėse numatyta lengvinančia aplinkybe, pažeidėjai turi įrodyti, jog elgėsi pagal konkurencijos principus; arba bent tai, kad jie taip aiškiai ir reikšmingai priešinosi šiam karteliui įgyvendinti numatytiems įpareigojimams, kad net sutrukdė patį jo veikimą. Vien įrodymas, kad nebuvo dalyvauta tam tikruose slaptuose kartelio susitarimuose, savaime negali paneigti to, kad kiti susitarimai galėjo pakenkti konkurencijai atitinkamoje rinkoje (2013 m. gruodžio 5 d. Sprendimo
Solvay Solexis / Komisija
, C‑449/11 P,
EU:C:2013:802
, 81 punktas).
Be to, reikia priminti, kad Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairėse (
OL C 9, 1998, p. 3
) numatyta, jog „išimtinai pasyvus arba prisitaikėliškas elgesys darant pažeidimą“ yra lengvinanti aplinkybė.
Tačiau 2006 m. gairių 29 punkte numatytame lengvinančių aplinkybių sąraše ši aplinkybė nenurodyta kaip lengvinanti, į kurią reikia atsižvelgti.
Vis dėlto buvo nuspręsta, kad atsižvelgiant į tai, jog 2006 m. gairių 29 punkte pateiktas sąrašas nėra baigtinis, išimtinai pasyvų ar prisitaikėlišką vaidmenį darant pažeidimą iš principo būtų galima laikyti aplinkybe, dėl kurios gali būti sumažintas bazinis baudos dydis (2011 m. spalio 25 d. Sprendimo
Aragonesas Industrias y Energía / Komisija
, T‑348/08, Rink.,
EU:T:2011:621
, 281 punktas).
Dėl šeštojo ieškinio pagrindo pagrįstumo
Socitrel
iš esmės teigia, kad Komisija suklydo, kai atsisakė jos atžvilgiu pripažinti lengvinančias aplinkybes, turint omenyje tai, kad ji neginčijo faktų, kuriais buvo kaltinama, antraeilį jos vaidmenį „Ispanijos klube“, palyginti su
Tycsa
ir
Emesa
vaidmeniu (dėl ko, beje, Komisija neatliko patikrinimų jos patalpose), pasyvų jos vaidmenį ir tai, kad ji nedalyvavo rengiant antikonkurencinius susitarimus, taip pat tai, kad nedalyvavo keliuose susitikimuose, kuriuose buvo aptariami svarbūs klausimai. Iš esmės ji priduria, kad pagal asmeninės atsakomybės ir bausmių individualizavimo principus vertindama jos dalyvavimo kartelyje mastą Komisija turėjo atsižvelgti į tai, jog ji dalyvavo ne visuose kartelio dalyse.
Vis dėlto su tokiais argumentais negalima sutikti.
Dėl 2006 m. gairėse numatytų sąlygų reikia konstatuoti, kad, kaip teisingai pabrėžia Komisija,
Socitrel
dalyvavo nustatant kainas, dalijantis kvotomis ir keičiantis jautria komercine informacija per visą savo dalyvavimo „Ispanijos klube“ laikotarpį ir kad ši įmonė nepateikia jokių argumentų, galinčių patvirtinti, jog netaikė susitarimo ir šiuo laikotarpiu rinkoje elgėsi pagal konkurencijos principus.
Todėl ji negali reikalauti sumažinti baudos dėl 2006 m. gairių 29 punkte numatytų lengvinančių aplinkybių.
Dėl „išimtinai pasyvaus ar prisitaikėliško vaidmens“ reikia pažymėti, kad
Socitrel
dalyvavo ne visuose „Ispanijos klubo“ susitikimuose, o apie paneuropinę kartelio dimensiją sužinojo labai vėlai, 2001 m.; į tai Komisija tinkamai atsižvelgė nustatydama pažeidimo sunkumo normą (žr. šio sprendimo 288 ir paskesnius punktus). Kita vertus, reikia konstatuoti, kad ieškovė nevaidino išimtinai pasyvaus ar prisitaikėliško vaidmens „Ispanijos klube“. Jame ji aktyviai dalyvavo nustatant kainas, dalijantis kvotomis ar keičiantis jautria komercine informacija per visą savo dalyvavimo laikotarpį ir, nors dalyvavo ne visuose susitikimuose, buvo daugelyje jų.
Todėl Komisija nepažeidė nei vienodo požiūrio principo, nei asmeninės atsakomybės ar bausmių individualizavimo principų, o baudos dydis neatrodo neproporcingas atsižvelgiant į faktinį
Socitrel
dalyvavimą „Ispanijos klube“.
Taigi turi būti atmestas visas šeštasis ieškinio pagrindas.
7.
Dėl
„Socitrel
“ pateikto septintojo ieškinio pagrindo, siejamo su proporcingumo ir vienodo požiūrio principų pažeidimu, nes į faktinį ieškovės bendradarbiavimą Komisija neatsižvelgė kaip į lengvinančią aplinkybę
Ginčijamo sprendimo priminimas
Pagal ginčijamo sprendimo 1006–1009 konstatuojamąsias dalis:
„1006)
<…>
Socitrel
[kalba apie] tai [kad ji greitai ir tiksliai atsakė] į Komisijos prašymus suteikti informacijos.
1007)
Nagrinėjamu atveju Komisija įvertino, ar yra pagrindas sumažinti baudą pagal teismo praktiką, kiek tai susiję su tuo, ar bendradarbiavimas su viena iš atitinkamų įmonių leido Komisijai lengviau konstatuoti pažeidimą. Kaip paprastai būna kartelių atveju, vertinimas buvo atliktas pagal Pranešimą dėl atleidimo nuo baudų ar jų sumažinimo (žr. 19.4 punktą). Tokiomis aplinkybėmis Komisija pažymi, kad
Austria Draht
,
Trame
,
Socitrel
,
Fapricela
,
Proderac
, bendrovės
Ovako
,
Itas
ir CB oficialiai nepaprašė atleisti nuo baudų ar jas sumažinti ir nepateikė informacijos, kuri turėtų didelės pridėtinės vertės.
1008)
Atsižvelgdama į šalių argumentus, taip pat į jų bendradarbiavimo ribotumą ir nedidelę vertę, Komisija daro išvadą, kad nėra kitų aplinkybių, dėl kurių būtų galima sumažinti baudą ne pagal Pranešimą dėl atleidimo nuo baudų ar jų sumažinimo; kad ir kaip būtų, toks sumažinimas slapto kartelio atveju galėtų būti taikomas tik išimtiniais atvejais. Greitas ir tikslus atsakymas į Komisijos prašymą suteikti informacijos savaime nėra lengvinanti aplinkybė, nes šalys privalėjo atsakyti į šiuos klausimus per tam tikrą terminą.
1009)
Faktinių aplinkybių neginčijimo savaime nepakanka, kad būtų pateisintas baudos sumažinimas pagal 2006 m. baudų apskaičiavimo gairių 29 punktą, ypač kai faktus patvirtina daug įrodymų. Apskritai Komisija šiuo klausimu pažymi, kad nėra saistoma ankstesnės savo praktikos ir kad 1996 m. Pranešime apie atleidimą nuo baudų ar jų sumažinimą numatyto sumažinimo dėl faktinių aplinkybių neginčijimo vėliau buvo atsisakyta. Vien neginčijimas, išskyrus išimtines aplinkybes, nepalengvina Komisijos darbo, atsižvelgiant į tai, kad Teisingumo Teismas nustatė, jog net esant tokiai situacijai Komisija turės įrodyti šias faktines aplinkybes, o įmonė argumentų, kurie, jos manymu, tinkami jos gynybai, gali pateikti bet kuriuo metu, visų pirma vykstant procesui Bendrajame Teisme. Priešingą išvadą galima daryti tik tuomet, kai atitinkama įmonė pripažįsta faktines aplinkybes. Kadangi galiojančiame, t. y. 2002 m., Pranešime apie atleidimą nuo baudų arba jų sumažinimą nenumatyta galimybė sumažinti baudą vien dėl faktinių aplinkybių pripažinimo (juo labiau dėl šių aplinkybių neginčijimo), nebuvo sukurta teisėtų lūkesčių, kad bauda šiuo pagrindu bus sumažinta. Kadangi tam tikros šalys pripažįsta tam tikras faktines aplinkybes, tai nepalengvino Komisijos darbo, nes Komisija turėjo visus įrodymus, kurių pakanka atitinkamoms faktinėms aplinkybėms įrodyti. Taigi bauda negali būti sumažinta dėl faktinių aplinkybių neginčijimo.“
Principų priminimas
2006 m. gairių 29 punkto ketvirtoje įtraukoje numatyta:
„Bazinis baudos dydis gali būti sumažintas, kai Komisija nustato, jog esama švelninančių aplinkybių, pavyzdžiui:
—
<…>
—
kai susijusi įmonė veiksmingai bendradarbiauja su Komisija kitose nei pranešimo apie atleidimą nuo baudų taikymo srityse ir plačiau, nei reikalauja jos teisiniai įsipareigojimai bendradarbiauti.“
Dėl septintojo ieškinio pagrindo pagrįstumo
Socitrel
iš esmės teigia, kad Komisija suklydo, kai atsisakė sumažinti jos baudą dėl bendradarbiavimo.
Vis dėlto tam, kad
Socitrel
galėtų pasinaudoti 2006 m. gairių 29 punkto ketvirtos įtraukos nuostatomis, ji turi įrodyti, kad jos bendradarbiavimas, kuris yra platesnis, nei reikalauja jos teisiniai įsipareigojimai bendradarbiauti, tačiau nesuteikia jai teisės į baudos sumažinimą pagal Pranešimą dėl atleidimo nuo baudų arba jų sumažinimo, buvo objektyviai naudingas Komisijai, nes ji galutiniame sprendime galėjo remtis šios įmonės pateiktais įrodymais, be kurių nebūtų galėjusi visiškai ar iš dalies nubausti už nagrinėjamą pažeidimą.
Reikia konstatuoti, kad šiuo atveju taip nėra. Pirma,
Socitrel
neginčijo faktinių aplinkybių ir laiku atsakė į jai pateiktus informacijos prašymus, o tai neviršija jos teisinių įsipareigojimų bendradarbiauti; antra, ji neįrodė, kad Komisija savo galutiniame sprendime galėjo remtis šiai įmonei bendradarbiaujant pateiktais įrodymais, be kurių nebūtų galėjusi visiškai ar iš dalies nubausti už nagrinėjamą pažeidimą.
Taigi reikia atmesti septintąjį ieškinio pagrindą.
8.
Dėl pirmojo papildomo ieškinio pagrindo, pateikto
„Socitrel
“ ir
„Companhia Previdente
“ antrą kartą tikslinant savo pagrindus ir reikalavimus, siejamo su, kiek tai susiję su
„Socitrel
“, vienodo požiūrio, proporcingumo ir teisėtų lūkesčių principų pažeidimu, taip pat su nepakankamu motyvavimu, o kiek tai susiję su
„Companhia Previdente
“, – vienodo požiūrio, proporcingumo ir teisėtų lūkesčių principų pažeidimu, nes
„Socitrel
“ ir
„Companhia Previdente
“ nebuvo traktuojamos taip pat kaip
„Arcelor
“ ir SLM, kurioms taikomas baudos sumažinimas, netaikomas ieškovėms
Ginčijamo sprendimo priminimas
Pagal ginčijamo sprendimo 1072a konstatuojamąją dalį, įtrauktą antruoju keičiančiu sprendimu:
„1072a
[Reglamento Nr. 1/2003] 23 straipsnio 2 dalyje numatyta 10 % maksimali riba apskaičiuojama remiantis visų įmonę sudarančių subjektų bendra apyvarta. 10 % maksimali riba nėra grindžiama individualia ūkio subjektų, kurie įmonėje pripažinti solidariai atsakingais už pažeidimą, apyvarta. Vis dėlto šiuo konkrečiu atveju Komisija naudosis savo diskrecija nustatyti baudų, už kurių sumokėjimą
ArcelorMittal
dukterinės bendrovės nėra solidariai atsakingos su
ArcelorMittal SA
, ir baudos, už kurios sumokėjimą yra atsakinga tik SLM, dydį, kuris viršija 10 % jų apyvartos, realizuotos prieš priimant sprendimą ėjusiais metais. Todėl maksimali bauda, už kurios sumokėjimą yra solidariai atsakingos
ArcelorMittal Wire France SA
ir
ArcelorMittal Fontaine SA
už laikotarpį iki 1999 m. liepos 1 d., yra 10 % bendros konsoliduotos 2009 m. gruodžio 31 d. pasibaigusių metų
ArcelorMittal Wire France SA
apyvartos. Iš šios bendros sumos maksimalus baudos dydis, už kurio sumokėjimą
Arcelor Mittal Verderio Srl
solidariai atsako su
ArcelorMittal Wire France SA
ir
ArcelorMittal Fontaine SA
, yra 10 % jos pačios 2009 m. gruodžio 31 d. pasibaigusių metų apyvartos. Maksimalus baudos dydis, už kurio sumokėjimą yra atsakinga tik SLM, turi būti 10 % jos pačios 2009 m. gruodžio 31 d. pasibaigusių metų apyvartos.“
Ginčijamo sprendimo 1072b konstatuojamojoje dalyje nustatyta bendra apyvarta, į kurią atsižvelgiama, taip pat suma, kuri atitinka 10 % maksimalią ribą kiekvienai bendrovei, susijusiai su šiuo antruoju keičiančiu sprendimu.
Bendrojo Teismo vertinimas
Kaip pabrėžia Komisija, konstatuotina, kad
Socitrel
ir
Companhia Previdente
padėtis nėra panaši į, viena vertus,
ArcelorMittal
ir jos dukterinių bendrovių padėtį ir, kita vertus,
Ori Martin
ir SLM padėtį.
Šios dvi patronuojančiosios bendrovės su savo dukterinėmis bendrovėmis sudarė vieną įmonę pažeidimo laikotarpio dalį ir buvo pripažintos solidariai su savo dukterinėmis bendrovėmis atsakingomis už laikotarpį, kai kartu sudarė vieną įmonę, todėl 10 % maksimali riba buvo apskaičiuota diferencijuotai (šiuo klausimu žr. 2014 m. rugsėjo 4 d. Sprendimo
YKK ir kt. / Komisija
, C‑408/12 P, Rink.,
EU:C:2014:2153
, 55 ir paskesnius punktus).
Taip nėra
Companhia Previdente
atveju, kiek tai susiję su
Emesa
,
Galycas
ir ITC, kurias ji įgijo po pažeidimo ir už kurių padarytą pažeidimą nebuvo pripažinta solidariai atsakinga.
Todėl kaltinimas, siejamas su vienodo požiūrio principo pažeidimu, turi būti atmestas.
Darytina išvada, kad taip pat reikia atmesti kaltinimą, siejamą su proporcingumo principo pažeidimu, dėl to, kad ieškovėms skirta bauda yra neproporcinga, nes
Socitrel
ir
Companhia Previdente
nebuvo taikomas toks sumažinimas, koks pritaikytas
ArcelorMittal
ir
Ori Martin
.
Be to, Komisija ieškovėms nesuteikė jokių konkrečių garantijų, kurios lemtų teisėtus pastarųjų lūkesčius, kad bauda bus sumažinta dėl tų pačių priežasčių, dėl kurių buvo sumažinta
ArcelorMittal
ir
Ori Martin
.
Galiausiai reikia atmesti kaltinimą, siejamą su motyvavimo nepakankamumu, nes antrojo keičiančio sprendimo 4, 5 ir 9–13 konstatuojamosiose dalyse aiškiai išdėstytos priežastys, dėl kurių Komisija iš dalies pakeitė savo sprendimą.
Todėl pirmasis papildomas ieškovių ieškinio pagrindas turi būti atmestas.
9.
Dėl
„Socitrel
“ ir
„Companhia Previdente
“ pateikto antrojo papildomo ieškinio pagrindo, siejamo su rūpestingumo, lojalumo, sąžiningumo ir teisinio saugumo principų pažeidimu, nes Komisija 2011 m. dar kartą iš dalies pakeitė pirminį sprendimą
Socitrel
ir
Companhia Previdente
iš esmės teigia, kad Komisija pažeidė rūpestingumo, lojalumo, sąžiningumo ir teisinio saugumo principus, nes 2011 m. antrą kartą iš dalies pakeitė pirminį sprendimą dėl to, kad jame buvo motyvų trūkumų, kurie galėjo pažeisti jų teisę į gynybą, ir taip ieškovės nuolat neturėtų tikrumo.
Vis dėlto reikia konstatuoti, kad šis antrasis papildomas pagrindas sutampa su argumentais, kuriais
Socitrel
grindžia trečiąjį ieškinio pagrindą, o šis turi būti atmestas dėl šio sprendimo 184–189 punktuose išdėstytų motyvų.
Šiomis aplinkybėmis dėl tų pačių motyvų reikia atmesti antrąjį papildomą ieškinio pagrindą, kurį
Socitrel
ir
Companhia Previdente
pateikė savo pagrindus tikslindamos antrą kartą.
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad nė vienas ieškovių pateiktas pagrindas negali būti pripažintas pagrįstu. Todėl reikia atmesti visus atitinkamus ieškovių ieškinius dėl panaikinimo, nesant reikalo šios bylos aplinkybėmis pasinaudojus neribota jurisdikcija pakeisti joms skirtos baudos dydžio.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi ieškovės pralaimėjo bylą, joms reikia nurodyti padengti bylinėjimosi išlaidas, kaip to prašė Komisija.

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (šeštoji kolegija)
nusprendžia:

1.
Sujungti bylas T‑413/10 ir T‑414/10 tam, kad būtų priimtas bendras sprendimas.

2.
Atmesti ieškinius.

3.
Socitrel – Sociedade Industrial de Trefilaria, SA
ir
Companhia Previdente – Sociedade de Controle de Participações Financeiras, SA
padengia savo ir Europos Komisijos patirtas bylinėjimosi išlaidas, įskaitant tas, kurios susijusios su laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūra.

Frimodt Nielsen
Dehousse
Collins
Paskelbta 2015 m. liepos 15 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: portugalų.
(
)	Pateikiami tik tie šio sprendimo punktai, kuriuos Bendrasis Teismas mano tikslinga paskelbti.