CELEX: 62009CJ0375
Verseny
1/2003/EK rendelet
5. cikk
Erőfölénnyel való visszaélés
A tagállamok versenyhatóságainak az EUMSZ 102. cikk megsértése hiányának megállapítására vonatkozó jogköre

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a Szerződés 81. és 82. cikkében meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló,
2002. december 16‑i 1/2003/EK tanácsi rendelet (HL 2003. L 1., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 205. o.;
a továbbiakban: rendelet) 5. cikkének értelmezésére irányul.
A kérelmet a Prezes Urzędu Ochrony Konkurencji i Konsumentów (a verseny‑ és fogyasztóvédelmi hivatal elnöke, a továbbiakban:
Prezes Urzędu Ochrony Konkurencji) és a Tele2 Polska sp. z o.o., jelenleg Netia SA között az előbb említett elnök által az
EK 82. cikk alapján hozott határozat tárgyában folyó eljárásban terjesztették elő.

Jogi háttér

Az uniós szabályozás
A rendelet (1) preambulumbekezdésének első mondata a következőket mondja ki:
„A Közösségben hatékonyan és egységesen kell alkalmazni a Szerződés 81. és 82. cikkét egy olyan rendszer létrehozása érdekében,
amely biztosítja, hogy a közös piacon a verseny ne torzuljon.”
A rendelet (8) preambulumbekezdésének első mondata a következőképpen szól:
„A közösségi versenyszabályok hatékony érvényesítése és az e rendeletben foglalt együttműködési mechanizmusok helyes működésének
biztosítása érdekében arra kell kötelezni a tagállamok versenyhatóságait és bíróságait, hogy a nemzeti versenyjognak a tagállamok
közötti kereskedelmet érintő megállapodásokra és magatartásokra történő alkalmazásakor az [EK] 81. és 82. cikkét is alkalmazzák.”
A rendelet (14) preambulumbekezdése értelmében:
„Kivételes esetekben, ha a Közösség közérdeke ezt megkívánja, célszerű lehet a Bizottság számára deklaratív jellegű határozatot
hozni, amelyben megállapítja, hogy az [EK] 81. vagy 82. cikk[é]ben foglalt tilalmat nem kell alkalmazni, abból a célból, hogy
egyértelművé tegye a jogszabályt, és biztosítsa annak az egész Közösségben történő következetes alkalmazását, különös tekintettel
az olyan új típusú megállapodásokra vagy magatartásokra, amelyeknek megítélését a meglévő joggyakorlat és közigazgatási gyakorlat
még nem rendezte.”
A rendelet 3. cikkének (1) bekezdése így rendelkezik:
„Ha a tagállamok versenyhatóságai vagy a nemzeti bíróságok az [EK] 81. cikkének (1) bekezdése szerinti megállapodásokra, vállalkozások
társulásainak döntéseire vagy összehangolt magatartásokra, amelyek e rendelkezés értelmében befolyásolhatják a tagállamok
közötti kereskedelmet, a nemzeti versenyjogot alkalmazzák, akkor az ilyen megállapodásokra, döntésekre vagy összehangolt magatartásokra
az [EK] 81. cikkét is alkalmazniuk kell. Ha a tagállamok versenyhatóságai vagy a nemzeti bíróságok az [EK] 82. cikke által
tiltott visszaélésre a nemzeti versenyjogot alkalmazzák, akkor az [EK] 82. cikkét is alkalmazniuk kell.”
A rendeletnek „A tagállamok versenyhatóságainak jogköre” című 5. cikke így rendelkezik:
„A tagállamok versenyhatóságai egyedi ügyekben alkalmazhatják az [EK] 81. és 82. cikkét. E célból saját kezdeményezésükre
vagy panasz alapján a következő határozatokat hozhatják:
–        előírhatják a jogsértő magatartás befejezését,
–        ideiglenes intézkedéseket rendelhetnek el,
–        kötelezettségvállalásokat fogadhatnak el,
–        pénzbírságot, kényszerítő bírságot vagy a nemzeti joguk által biztosított egyéb szankciót szabhatnak ki.
Amennyiben a birtokukban lévő információk alapján a tilalom feltételei nem teljesülnek, olyan határozatot is hozhatnak, hogy
részükről semmilyen intézkedés nem indokolt.”
A rendelet 10. cikke értelmében:
„Amennyiben a Közösségnek az [EK] 81. és 82. cikkének alkalmazásához fűződő közérdeke azt kívánja, a saját kezdeményezésére
eljáró Bizottság határozatával megállapíthatja, hogy az [EK] 81. cikke nem alkalmazható egy adott megállapodásra, vállalkozások
társulásainak döntésére vagy összehangolt magatartásra akár azért, mert az [EK] 81. cikkének (1) bekezdésében foglalt feltételek
nem teljesülnek, akár azért, mert az [EK] 81. cikkének (3) bekezdésében foglalt feltételek teljesülnek.
A Bizottság ehhez hasonló megállapítást az [EK] 82. cikke tekintetében is tehet”.

A nemzeti jog
A verseny‑ és fogyasztóvédelemről szóló, 2000. december 15‑i törvény (ustawa o ochronie konkurencji i konsumentów, Dz. U. 2005.,
244. sz., 2080. poz., a továbbiakban: verseny‑ és fogyasztóvédelemről szóló törvény) 8. cikkének a tényállás idején hatályos
szövege így rendelkezett:
„(1)      A vállalkozás vagy a vállalkozások számára tilos az érintett piac tekintetében fennálló erőfölénnyel való visszaélés.
[...]
(3)      Az erőfölénnyel való visszaélést képező jogi aktusok teljes egészükben, illetve az erre vonatkozó részükben semmisek.”
A verseny‑ és fogyasztóvédelemről szóló törvény 11. cikke kimondja, hogy:
„(1) A [Prezes Urzędu Ochrony Konkurencji] a versenykorlátozó magatartás hiányát megállapító határozatot hoz, ha nem állapítja
meg az 5. vagy a 8. cikkben szabályozott tilalmak megsértését.
[…]”

Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
A rendelet 3. cikke (1) bekezdésének értelmében vett nemzeti versenyhatóságként eljáró Prezes Urzędu Ochrony Konkurencji eljárást
indított a Telekomunikacja Polska SA ellen, a verseny‑ és fogyasztóvédelemről szóló törvény 8. cikke és az EK 82. cikk megsértésének
gyanúja miatt. Ezen eljárás során megállapították, hogy a szóban forgó – a piacon erőfölényben lévő – vállalkozás magatartása
nem minősült ezen erőfölénnyel való visszaélésnek, és így nem képezte a nemzeti jog és az EUMSZ 102. cikk megsértését. Ennek
következtében a Prezes Urzędu Ochrony Konkurencji a nemzeti jog alapján olyan határozatot hozott, amely szerint a szóban forgó
vállalkozás nem valósított meg versenykorlátozó magatartást, míg az EUMSZ 102. cikk megsértését illetően azt állapította meg,
hogy arról – tekintettel annak okafogyottságára – nem szükséges határozni.
A Tele2 Polska sp. z o.o., jelenleg Netia SA megtámadta e határozatot.
A Sąd Okręgowy – Sąd Ochrony Konkurencji i Konsumentów (körzeti bíróság – verseny‑ és fogyasztóvédelmi bíróság) hatályon kívül
helyezte az említett határozatot, a Sąd Apelacyjny w Warszawie (varsói fellebbviteli bíróság) pedig a fellebbezési eljárásban
helyben hagyta e határozat hatályon kívül helyezését, úgy ítélve meg, hogy a Prezes Urzędu Ochrony Konkurencjinek az EUMSZ 102. cikk
szerinti visszaélés hiányát megállapító határozatot kellett volna hoznia, mivel így határozott a nemzeti jog által tiltott
erőfölénnyel való visszaélés tekintetében.
A Prezes Urzędu Ochrony Konkurencji felülvizsgálati kérelmet terjesztett elő a Sąd Najwyższy (legfelsőbb bíróság) előtt, arra
való hivatkozással, hogy a rendelet nem teszi lehetővé számára azt, hogy az ügy érdemére vonatkozó nemleges határozatot hozzon
az érintett vállalkozás magatartásának az EUMSZ 102. cikkel való összeegyeztethetőségének értékelését illetően.
A Prezes Urzędu Ochrony Konkurencji szerint a rendelet 5. cikke a nemzeti versenyhatóságok jogkörét szabályozza, és korlátok
közé szorítja e hatóságok határozathozatali lehetőségeit. E cikk nem biztosít számára jogkört  a vállalkozások magatartásának
az EUMSZ 102. cikkel való összeegyeztethetőségét megítélő nemleges érdemi határozat elfogadására. Mivel a Telekomunikacja
Polska SA‑val szemben indult eljárás lefolytatását követően kiderült, hogy az az EUMSZ 102. cikk értelmében véve nem élt vissza
az erőfölényével, a Prezes Urzędu Ochrony Konkurencji olyan határozatot hozott, amely az eljárást úgy zárta le, hogy nem hozott
az ügy érdemében döntést. A rendelet 5. cikke négyfajta érdemi határozatot sorol fel, és közülük egyik sem rendelkezik arról,
hogy a nemzeti versenyhatóság megállapíthatná a jogsértés hiányát. Ráadásul a rendelet 10. cikke, amely a Bizottságnak jogot
biztosít arra, hogy hivatalból olyan határozatot hozzon, amely megállapítja, hogy valamely vállalkozás egyes magatartásaira
az EUMSZ 102. cikk közösségi közérdekből nem alkalmazható, ezt a jogot nem adja meg a nemzeti versenyhatóságok részére. A
Prezes Urzędu Ochrony Konkurencji szerint a rendelet 10. cikkének célja annak elkerülése, hogy a nemzeti versenyhatóságok,
azáltal hogy az EUMSZ 101. cikk vagy az EUMSZ 102. cikk megsértésének hiányát megállapító határozatokat hoznak, megfoszthassák
a Bizottságot attól a lehetőségtől, hogy e rendelkezések megsértését – tekintettel a
ne bis in idem
elvére – megállapítsa.
A Sąd Najwyższy úgy véli, hogy egyrészről az eljárási autonómia ebben az esetben korlátozott, és nem ad lehetőséget a Prezes
Urzędu Ochrony Konkurencjinek arra, hogy a versenykorlátozó magatartás hiányát megállapító határozatot hozzon, hiszen ilyen
határozat nem szerepel a rendelet 5. cikke első bekezdése második mondatában felsorolt határozatok között.
Másrészről a Sąd Najwyższy kiemeli, hogy a rendeletnek az – 5. cikke első bekezdése második mondatával és más rendelkezéseivel
együttesen értelmezett – 5. cikke második bekezdésének teleologikus és funkcionális értelmezése lehetővé tehetné a nemzeti
versenyhatóság számára, hogy a jelen ügy tárgyát képezőhöz hasonló határozatot hozzon. A rendelet 5. cikke második bekezdésének
azon megfogalmazása alapján, amely megemlíti, hogy amennyiben a tilalom feltételei nem teljesülnek, a nemzeti versenyhatóságok
olyan határozatot is hozhatnak, hogy „részükről semmilyen intézkedés nem indokolt”, ez a lehetőség sem zárható ki.
Az előzőekre való tekintettel a Sąd Najwyższy úgy döntött, hogy felfüggeszti az eljárását, és a következő előzetes döntéshozatali
kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)      Úgy kell‑e értelmezni a […] rendelet 5. cikkét, hogy a nemzeti versenyhatóság nem hozhat az EK 82. cikk értelmében vett versenykorlátozó
magatartás hiányát megállapító határozatot, ha az eljárás lefolytatását követően úgy találja, hogy a vállalkozás nem sértette
meg az erőfölénnyel való visszaélésnek a Szerződés e rendelkezése szerinti tilalmát?
2)      Az első kérdésre adandó igenlő válasz esetén, ha a nemzeti versenyhatóság a kartelljogi eljárást a nemzeti versenyjog alapján
− amennyiben megállapítást nyer, hogy a vállalkozás magatartása nem sérti az EK 82. cikkben foglalt tilalmat − csak versenykorlátozó
magatartás hiányát megállapító határozat elfogadásával fejezhet be, úgy kell‑e értelmezni a […] rendelet 5. cikke [második
bekezdésének] [utolsó] mondatát, hogy az közvetlen jogi alapját képezi [e hatóság] olyan határozatának, amelynek értelmében
»rész[é]ről semmilyen intézkedés nem indokolt«?”

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről

Az első kérdésről
Első kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra szeretne választ kapni, hogy a rendelet 5. cikkét úgy kell‑e értelmezni,
hogy azzal ellentétes, ha a nemzeti versenyhatóság, amikor az EUMSZ 102. cikk alkalmazása céljából azt vizsgálja, hogy fennállnak‑e
ennek alkalmazási feltételei, és e vizsgálatot követően úgy ítéli meg, hogy nem történt visszaélés, e cikk megsértésének hiányát
megállapító határozatot hozhat.
Először is kiemelendő, hogy a rendelet 3. cikkének (1) bekezdése értelmében, amikor a nemzeti versenyhatóságok a nemzeti versenyjogot
alkalmazzák a piacon erőfölénnyel rendelkező valamely vállalkozás olyan magatartásával megvalósuló visszaélésre, amely alkalmas
lehet a tagállamok közötti kereskedelem befolyásolására, akkor az EUMSZ 102. cikket is alkalmazniuk kell.
A rendelet 5. cikkének első bekezdése pontosan meghatározza a tagállamok versenyhatóságainak jogkörét az EUMSZ 101. és 102. cikk
egyedi esetekben történő alkalmazására vonatkozóan. E rendelkezések szerint az említett hatóságok az ügy érdemét illetően
– saját kezdeményezésükre (hivatalból) vagy panasz alapján – a következő határozatokat hozhatják: elrendelhetik a jogsértő
magatartás befejezését, ideiglenes intézkedést hozhatnak, kötelezettségvállalásokat fogadhatnak el és pénzbírságokat, kényszerítő
bírságokat vagy a nemzeti joguk alapján biztosított egyéb hasonló szankciókat szabhatnak ki.
A rendelet 5. cikkének második bekezdése szerint, amennyiben a nemzeti versenyhatóságok a birtokukban lévő információk alapján
úgy ítélik meg, hogy a tilalom feltételei nem teljesülnek, olyan határozatot is hozhatnak, hogy részükről semmilyen intézkedés
nem indokolt.
Ez utóbbi rendelkezés szövege egyértelműen arra utal, hogy ilyen esetben a nemzeti versenyhatóság jogköre azon határozat elfogadására
korlátozódik, miszerint részéről semmilyen intézkedés nem indokolt.
A nemzeti versenyhatóságok jogkörének e korlátozását erősíti meg a Bizottság döntési jogkörének kimondása is abban az esetben,
ha nem sértették meg az EUMSZ 101. és 102. cikket. A rendelet 10. cikke szerint a Bizottság – határozattal – megállapíthatja,
hogy az EK 81. és 82. cikke nem alkalmazható.
A rendelet (14) preambulumbekezdése pontosítja, hogy a Bizottság ilyen deklaratív jellegű határozatának meghozatalára csak
„kivételes esetekben” kerülhet sor. Ezen intézkedés célja e preambulumbekezdés szerint, hogy egyértelművé tegye a jogszabályt,
és biztosítsa annak az [Unióban] történő következetes alkalmazását, különös tekintettel az olyan új típusú megállapodásokra
vagy magatartásokra, amelyeknek megítélését a meglévő joggyakorlat és közigazgatási gyakorlat még nem rendezte.
Egyébként a Bíróság korábban már kimondta, hogy a versenyszabályok tagállamokban történő alkalmazásának egységessége érdekében
a rendelet – a jóhiszemű együttműködés kötelezettségére vonatkozó általános elv részeként – létrehozta a Bizottság, a nemzeti
versenyhatóságok és a tagállamok bíróságai közötti együttműködési mechanizmust (lásd ebben az értelemben a C‑429/07. sz. X‑ügyben
2009. június 11‑én hozott ítélet [EBHT 2009., I‑4833. o.] 20. és 21. pontját).
Ha megengednék a nemzeti versenyhatóságoknak, hogy az EUMSZ 102. cikke megsértésének hiányát megállapító határozatokat hozhassanak,
az megingatná a rendelet által bevezetett együttműködési rendszert és sértené a Bizottság jogkörét.
Az ilyen „nemleges” érdemi határozat ugyanis veszélybe sodorhatná az EUMSZ 101. és 102. cikk egységes alkalmazását, amely
a rendelet első preambulumbekezdése által kiemelt egyik cél, lévén, hogy akadályozná a Bizottságot abban, hogy később megállapíthassa,
hogy a szóban forgó magatartás az uniós jog rendelkezéseinek megsértését képezi.
Tehát mind a rendelet szövegéből, mind annak belső logikájából az következik, hogy az általa elérni kívánt cél az, hogy az
EUMSZ 102. cikk megsértésének a hiányát csak a Bizottság állapíthassa meg, még akkor is, ha e cikket valamely nemzeti versenyhatóság
által folytatott eljárásban alkalmazzák.
Következésképpen az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a rendelet 5. cikkét úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes,
ha a nemzeti versenyhatóság, amikor az EUMSZ 102. cikk alkalmazása céljából azt vizsgálja, hogy fennállnak‑e ennek alkalmazási
feltételei, és e vizsgálatot követően úgy ítéli meg, hogy nem történt visszaélés, e cikk megsértésének hiányát megállapító
határozatot hozhat.

A második kérdésről
Második kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra szeretne választ kapni, hogy a rendelet 5. cikkének második bekezdése
közvetlenül alkalmazandó‑e, és ha annak alapján a nemzeti versenyhatóság úgy ítéli meg, hogy az EUMSZ 102. cikk értelmében
vett magatartás tilalmának a feltételei nem állnak fenn, a vállalkozással szemben megindított eljárást úgy is lezárhatja,
hogy olyan határozatot hoz, amelyben megállapítja, hogy részéről semmilyen intézkedés nem indokolt, miközben a nemzeti jog
ilyen esetben úgy rendelkezik, hogy kizárólag az ügy érdemére vonatkozó nemleges határozatot hozhat.
Az első kérdésre adott válaszból az következik, hogy a nemzeti versenyhatóság nem hozhat az EUMSZ 102. cikk megsértésének
hiányát megállapító határozatot. Ugyanakkor, a rendelet 5. cikke második bekezdésének értelmében, amennyiben e hatóság a birtokában
lévő információk alapján úgy ítéli meg, hogy az EUMSZ 102. cikk értelmében vett magatartás tilalmának a feltételei nem állnak
fenn, hozhat olyan határozatot, hogy részéről semmilyen intézkedés nem indokolt.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy valamely nemzeti versenyhatóság csak akkor alkalmazhatja a saját nemzeti szabályait,
ha az uniós jog nem ír elő különös szabályt.
Jelen esetben, mivel az EUMSZ 288. cikk szerint a rendelet 5. cikke valamennyi tagállamban közvetlenül alkalmazandó, ezért
azzal ellentétes az olyan nemzeti jogszabály alkalmazása, amely azt írja elő, hogy az EUMSZ 102. cikk alkalmazásával kapcsolatos
eljárást az említett cikk megsértésének hiányát megállapító határozattal kell lezárni.
Ezért a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a rendelet 5. cikkének második bekezdése közvetlenül alkalmazandó,
és azzal ellentétes az olyan nemzeti jogszabály alkalmazása, amely azt írja elő, hogy az EUMSZ 102. cikk alkalmazásával kapcsolatos
eljárást az említett cikk megsértésének hiányát megállapító határozattal kell lezárni.

A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (nagytanács) a következőképpen határozott:
1)
A Szerződés 81. és 82. cikkében meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló, 2002. december 16‑i 1/2003/EK tanácsi
rendelet 5. cikkét úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes, ha a nemzeti versenyhatóság, amikor az EUMSZ 102. cikk alkalmazása
céljából azt vizsgálja, hogy fennállnak‑e ennek alkalmazási feltételei, és e vizsgálatot követően úgy ítéli meg, hogy nem
történt visszaélés, e cikk megsértésének hiányát megállapító határozatot hozhat.
2)
Az 1/2003 rendelet 5. cikkének második bekezdése közvetlenül alkalmazandó, és azzal ellentétes az olyan nemzeti jogszabály
alkalmazása, amely azt írja elő, hogy az EUMSZ 102. cikk alkalmazásával kapcsolatos eljárást az említett cikk megsértésének
hiányát megállapító határozattal kell lezárni.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: lengyel.