CELEX: 62011CJ0072
Společná zahraniční a bezpečnostní politika
Omezující opatření přijatá vůči Íránské islámské republice s cílem zabránit šíření jaderných zbraní
Nařízení (ES) č. 423/2007
Článek 7 odst. 3 a 4
Dodání a instalace slinovací pece v Íránu
Pojem ,nepřímé zpřístupnění‘ ,hospodářského zdroje‘ ve prospěch osoby, subjektu nebo orgánu vyjmenovaných v přílohách IV a V uvedeného nařízení
Pojem ,obejití‘ zákazu zpřístupnění

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 7 odst. 3 a 4 nařízení Rady (ES) č. 423/2007 ze dne 19. dubna 2007
o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 103, s. 1).
Tato žádost byla podána v rámci trestního řízení proti M. Afrasiabimu, B. Sahabimu a H. U. Kesselovi (dále společně jen „obvinění“)
podezřelým z toho, že porušili ustanovení nařízení č. 423/2007 tím, že se podíleli na dodání a instalaci keramické slinovací
pece pocházející z Německa v Íránu.

Právní rámec

Mezinárodní právo
Za účelem vytvoření tlaku na Íránskou islámskou republiku, aby skoncovala s jadernými činnostmi, které představují riziko
šíření jaderných zbraní, a s vývojem nosičů jaderných zbraní, přijala Rada bezpečnosti Organizace spojených národů dne 23. prosince
2006 rezoluci 1737 (2006), která vůči tomuto státu zavádí určitá omezující opatření.
Podle bodů 2 a 12 uvedené rezoluce Rada bezpečnosti Organizace spojených národů:
„2.
Rozhoduje
v této souvislosti, že Írán má bezodkladně pozastavit jaderné činnosti, jež představují riziko šíření jaderných zbraní […]
[…]
12.
Rozhoduje,
že všechny státy musejí zmrazit finanční prostředky, další finanční aktiva a hospodářské zdroje, které se k datu přijetí této
rezoluce nebo kdykoli později nacházejí na jejich území a jsou vlastněny nebo ovládány osobami či subjekty uvedenými v příloze,
jakož i finanční prostředky, další finanční aktiva a hospodářské zdroje jiných osob nebo subjektů, které se podle Rady nebo
Výboru [pro sankce] podílejí se na jaderných činnostech Íránu, které představují riziko šíření jaderných zbraní, a na vývoji
nosičů jaderných zbraní, nebo jsou s těmito činnostmi přímo spojeny nebo je podporují, nebo osob či subjektů, které jednají
jejich jménem nebo na jejich příkaz, nebo subjektů, které jsou těmito osobami vlastněny nebo ovládány, a to i nedovolenými
prostředky [...], a
dále rozhoduje
, že všechny státy musí zajistit, aby jejich státní příslušníci nebo kterékoli osoby či subjekty na jejich území uvedeným
osobám či subjektům nezpřístupnili finanční prostředky, další finanční aktiva nebo hospodářské zdroje ani neumožnili jejich
využití ve prospěch těchto osob či subjektů.“
(neoficiální překlad)

Unijní právo
Společný postoj 2007/140/SZBP
Za účelem provedení rezoluce 1737 (2006) přijala Rada Evropské unie společný postoj Rady 2007/140/SZBP ze dne 27. února 2007
o omezujících opatřeních vůči Íránu (Úř. věst. L 61, s. 49).
Podle prvního a devátého bodu odůvodnění uvedeného společného postoje:
„(1)  Dne 23. prosince 2006 přijala Rada bezpečnosti Organizace spojených národů rezoluci 1737 (2006), ve které naléhavě vyzvala
Írán, aby bezodkladně pozastavil některé jaderné činnosti, jež by mohly ohrozit nešíření, a ve které zavedla některá omezující
opatření vůči Íránu.
[…]
(9)       Rezoluce Rady bezpečnosti OSN 1737 (2006) kromě toho ukládá zmrazení finančních prostředků, jiných finančních aktiv a hospodářských
prostředků přímo nebo nepřímo náležejících nebo vlastněných, držených či ovládaných osobami a subjekty, které se podle Rady
bezpečnosti OSN nebo výboru [pro sankce] podílejí na íránských jaderných činnostech, jež by mohly ohrozit nešíření, nebo na
vývoji nosičů jaderných zbraní nebo jsou s těmito činnostmi přímo spojeny nebo je podporují, nebo osobami či subjekty, které
jednají jejich jménem nebo na jejich příkaz, nebo subjekty, které jsou těmito osobami vlastněny nebo ovládány, a to i nedovolenými
prostředky; a stanoví povinnost, aby žádné finanční prostředky, finanční aktiva ani hospodářské zdroje nebyly zpřístupněny
těmto osobám nebo subjektům ani poskytnuty v jejich prospěch.“
Článek 5 odst. 2 tohoto společného postoje uvádí:
„Osobám ani subjektům uvedeným v odstavci 1 nebo v jejich prospěch nesmějí být přímo ani nepřímo zpřístupněny žádné finanční
prostředky ani hospodářské zdroje.“
Nařízení č. 423/2007
Na základě společného postoje 2007/140/SZBP přijala Rada nařízení č. 423/2007, které vstoupilo v platnost dne 20. dubna 2007.
Podle třetího bodu odůvodnění uvedeného nařízení:
„[Omezující opatření stanovená společným postojem 2007/140/SZBP] spadají do oblasti působnosti Smlouvy o založení Evropského
společenství, a proto jsou, pokud jde o Společenství, zejména s ohledem na zajištění jejich jednotného uplatňování hospodářskými
subjekty ve všech členských státech, k jejich provedení nezbytné právní předpisy Společenství.“
Článek 1 písm. i) tohoto nařízení mimo jiné stanoví:
„Pouze pro účely tohoto nařízení se rozumí:
[…]
i) ,hospodářskými zdroji‘ aktiva všeho druhu, hmotná či nehmotná, movitá či nemovitá, která nejsou finančními prostředky,
ale která lze použít k získání finančních prostředků, zboží nebo služeb.“
Článek 7 nařízení č. 423/2007 v odstavcích 3 a 4 stanoví:
„3.      Fyzickým či právnickým osobám, subjektům ani orgánům uvedeným v příloze IV a v příloze V nesmějí být v jejich prospěch přímo
ani nepřímo zpřístupněny žádné finanční prostředky ani hospodářské zdroje.
4.      Vědomá a záměrná účast na činnostech, jejichž cílem nebo následkem je přímé nebo nepřímé obejití opatření uvedených v odstavcích
1, 2 a 3, se zakazuje.“
Podle čl. 12 odst. 2 téhož nařízení „[z]ákazy uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. c) a v čl. 7 odst. 3 nezakládají vznik žádné odpovědnosti
fyzické nebo právnické osoby nebo dotčených subjektů, pokud nevěděli a neměli žádný rozumný důvod předpokládat, že by jejich
činnost porušila tyto zákazy.“
Příloha II nařízení č. 423/2007, nadepsaná „Zboží a technologie podle článku 3“, uvádí pod referenčním číslem II.A2.005 „[p]ece
s řízenou atmosférou na tepelné zpracování: pece schopné provozu při teplotách vyšších než 400 °C“.
Mezi právnickými osobami, subjekty a orgány vyjmenovanými v příloze IV hlavě A uvedeného nařízení figuruje v bodě 10 „Shahid
Hemmat Industrial Group (SHIG)“, s následujícím údajem: „Další informace: a) podřízený subjekt Organizace leteckého průmyslu
[AIO (Aerospace Industries Organisation)], b) podílí se na íránském programu na výrobu balistických raket“.
Článek 16 odst. 1 tohoto nařízení stanoví:
„Členské státy stanoví pravidla pro sankce za porušení tohoto nařízení a přijmou veškerá nezbytná opatření k jejich uplatňování.
Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.“
Dne 23. dubna 2007 přijala Rada společný postoj 2007/246/SZBP kterým se mění společný postoj 2007/140/SZBP (Úř. věst. L 106,
s. 67). Dne 5. června 2007 přijala nařízení (ES) č. 618/2007, kterým se mění nařízení č. 423/2007 (Úř. věst. L 143, s. 1).
Nařízení č. 618/2007, které vstoupilo v platnost dne 6. června 2007, nezměnilo ustanovení nařízení č. 423/2007 relevantní
pro věc v původním řízení.
Dne 26. července 2010 Rada přijala rozhodnutí 2010/413/SZBP o omezujících opatřeních vůči Íránu a o zrušení společného postoje
2007/140/SZBP (Úř. věst. L 195, s. 39). Dne 25. října 2010 Rada přijala nařízení (EU) č. 961/2010 o omezujících opatřeních
vůči Íránu a o zrušení nařízení (ES) č. 423/2007 (Úř. věst. L 281, s. 1). Nařízení č. 961/2010, které vstoupilo v platnost
dne 27. října 2010, stanoví v čl. 16 odst. 3 a 4 zákazy odpovídající zákazům stanoveným v čl. 7 odst. 3 a 4 nařízení č. 423/2007.

Vnitrostátní právo
Porušení takových unijních aktů, jako je nařízení č. 423/2007, podléhá podle § 34 německého zákona o zahraničním obchodu (Außenwirtschaftsgesetz)
trestněprávním sankcím.

Skutkový základ sporu v původním řízení a předběžné otázky
Trestní řízení proti obviněným je založeno na obžalobách ze strany Generalbundesanwalt beim Bundesgerichtshof (dále jen „Generalbundesanwalt“)
ze dne 19. března a 27. července 2010, v nichž je ke skutkovému stavu uvedeno následující.
Íránská islámská republika přinejmenším od konce 90. let usiluje o vývoj raket dlouhého doletu, které mohou být použity jako
nosiče zbraní hromadného ničení. Výroba těchto raket vyžaduje použití vakuových slinovacích pecí umožňujících potahování naváděcích
součástí a hlavic raket žáruvzdornou vrstvou. Subjektem pověřeným vývojem íránského technologického programu na výrobu raket
je AIO a jí podřízené organizace, mezi nimi SHIG, jako ústřední nákupní subjekt.
Nejpozději na jaře roku 2004 byl M. Afrasiabi v Íránu pověřen ředitelem tajného výzkumného střediska pro výrobu raket, aby
pro společnost SHIG zakoupil keramickou slinovací pec. Jednal jako ředitel akciové společnosti Emen Survey Engineering Co.
Teheran (dále jen „Emen Survey“) za účelem obstarávání nákupů na účet této společnosti, jakož i ve prospěch společnosti SHIG
a íránského raketového průmyslu. V blíže neurčený den navázal v Německu kontakt s B. Sahabim, svým dlouholetým známým, za
účelem získání vakuové slinovací pece, jelikož B. Sahabi měl jako inženýr potřebné technické znalosti o „keramických procesech“.
Behzad Sahabi, který udržoval řadu let obchodní vztahy s H. U. Kesselem, ředitelem německého výrobního podniku FCT‑Systeme
GmbH (dále jen „FCT“), zprostředkoval kontakt M. Afrasiabiho s posledně uvedenou společností. Obvinění se dohodli, že nejpozději
na jaře roku 2004 společnost FCT dodá společnosti Emen Survey vakuovou slinovací pec s příslušenstvím. Behzad Sahabi byl pověřen
koordinací průběhu projektu v Německu a měl působit jako prostředník mezi H. U. Kesselem a M. Afrasiabim. Byl rovněž jejich
poradcem při návrhu smlouvy o dodání a stanovení platebních podmínek.
Dne 20. července 2006 požádal H. U. Kessel Spolkový úřad pro hospodářství a kontrolu vývozu (Bundesamt für Wirtschaft und
Ausfuhrkontrolle, dále jen „BAFA“) o vývozní povolení na dodání slinovací pece společnosti Emen Survey. Nejpozději k tomuto
dni mu byla známa skutečnost, že společnost Emen Survey má v úmyslu prostřednictvím uvedené pece slinovat součásti raket určené
koncovému uživateli v rámci íránského raketového programu. Tyto informace BAFA zatajil a ten, aniž o nich věděl, vydal dne
16. ledna 2007 rozhodnutí, podle něhož se má za to, že vývoz pece nepodléhá povolení (takzvané „nulové“ rozhodnutí).
Vzhledem ke vstupu nařízení č. 423/2007 v platnost, a konkrétně zařazení AIO a společnosti SHIG mezi subjekty vyjmenované
v přílohách IV a V nařízení, jakož i uvedení slinovací pece v příloze II tohoto nařízení, pozbylo „nulové“ rozhodnutí BAFA
účinnosti, o čemž byl H. U. Kessel informován. Heinzi Ulrichu Kesselovi a Mohsenu Afrasiabimu bylo známo, že za společností
Emen Survey jako konečným uživatelem vyráběných výrobků je ve skutečnosti zbrojní podnik, jehož zásobování materiálem vhodným
na výrobu raket je od vstupu nařízení č. 423/2007 v platnost zakázáno.
Společnost FCT dodala pec společnosti Emen Survey dne 20. července 2007. V průběhu měsíce března 2008 H. U. Kessel v souladu
s dohodou uzavřenou s M. Afrasiabim vyslal do Teheránu dva techniky, kteří provedli instalaci pece, nikoliv však programového
vybavení nezbytného k jejímu uvedení do provozu.
Dne 13. března 2008 BAFA informoval společnost FCT, že společnost Emen Survey je podezřívána z toho, že obstarává nákupy pro
íránský technologický program na výrobu raket. Heinz Ulrich Kessel poté od zprovoznění pece společnosti Emen Survey upustil.
K zahájení výroby pro společnost SHIG, které plánoval M. Afrasiabi, tedy nakonec nedošlo.
Předkládající soud, který má rozhodnout o zahájení vlastního trestního řízení, má pochybnosti o výkladu, který je třeba dát
čl. 7 odst. 3 a 4 nařízení č. 423/2007.
Klade si zaprvé otázku, zda lze mít za to, že hospodářský zdroj byl zpřístupněn ve smyslu čl. 7 odst. 3 nařízení č. 423/2007
subjektu, na který se vztahuje toto ustanovení, pokud uvedený zdroj zůstává v držení třetí osoby, jež má v úmyslu jej využívat
k výrobě zboží, které má být uvedenému subjektu předáno až po jeho dokončení.
Předkládající soud si klade zadruhé otázku, zda se zákaz obejití ve smyslu čl. 7 odst. 4 nařízení č. 423/2007 vztahuje pouze
na jednání, které není porušením pravidla zákazu zpřístupnění a jehož cílem je propůjčit činnosti, která není s tímto pravidlem
v souladu, formální zdání legality, nebo zda se naopak vztahuje na jakékoliv jednání, jehož cílem nebo následkem je zakázané
„zpřístupnění“.
Podle prvního výkladu by se skutková podstata porušení čl. 7 odst. 3 nařízení č. 423/2007 a skutková podstata porušení čl. 7
odst. 4 uvedeného nařízení vzájemně vylučovaly. Druhý výklad by podle předkládajícího soudu mohl vyvolávat pochybnosti ohledně
jeho slučitelnosti se zásadami přesnosti, předvídatelnosti a právní jistoty platnými v unijním právu a být v rozporu se zněním
tohoto ustanovení.
Zatřetí, předkládající soud má pochybnosti ohledně subjektivní stránky vyjádřené výrazy „vědomě“ a „záměrné“ použitými v čl. 7
odst. 4 nařízení č. 423/2007. Zdůrazňuje, že v německém trestním právu prvek vůle nutně implikuje vědomí, takže výraz „vědomě“
nemá ve vztahu k výrazu „záměrně“ žádný samostatný význam. Obejití tak musí být potrestáno, pokud k němu došlo vědomě nebo
záměrně.
Dále si předkládající soud klade otázku, zda výraz „záměrně“ znamená „úmyslně“, takže se zákaz obejití vztahuje pouze na jednání,
u něhož dotčený s jistotou ví, že jeho cílem nebo následkem je obejití zákazů uvedených v čl. 7 odst. 3 nařízení č. 423/2007,
nebo zda tento výraz zahrnuje v širším smyslu jakékoliv jednání, u něhož si je dotyčný vědom možnosti, že jeho cílem nebo
následkem je obejití zákazu zpřístupnění, a je s touto možností srozuměn. V tomto ohledu jak anglická verze čl. 7 odst. 4
nařízení č. 423/2007, tak německá verze čl. 16 odst. 4 nařízení č. 961/2010 potvrzují první výklad uvedeného výrazu, jelikož
užívají výraz „intentionally“, respektive „absichtlich“, které lze přeložit jako „úmyslně“.
Za těchto podmínek se Oberlandsgericht Düsseldorf rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)      Je k tomu, aby se mohlo jednat o zpřístupnění ve smyslu čl. 7 odst. 3 nařízení […] č. 423/2007, zapotřebí, aby hospodářské
zdroje mohly být bezprostředně použity osobou či subjektem zařazeným na seznam k získání finančních prostředků nebo služeb?
Musí být naopak čl. 7 odst. 3 nařízení […] č. 423/2007 vykládán v tom smyslu, že se zákaz nepřímého zpřístupnění vztahuje
na dodání a instalaci funkčního hospodářského zdroje, který však není okamžitě použitelný (v tomto případě vakuové pece),
u třetí osoby v Íránu, s jehož pomocí chce tato třetí osoba později zhotovovat výrobky pro právnickou osobu, subjekt nebo
orgán uvedené v přílohách IV a V nařízení?
2)      Je třeba čl. 7 odst. 4 nařízení […]č. 423/2007 vykládat v tom smyslu, že o obejití se může jednat pouze tehdy, jestliže pachatel
své jednání formálně – ale pouze naoko – přizpůsobí zákazům vyplývajícím z čl. 7 odst. 1 až 3 nařízení […] č. 423/2007, takže
se na jeho jednání ani v případě nejširšího možného výkladu nevztahují právní normy stanovící zákaz? Dochází ke vzájemnému
vyloučení skutkových podstat zákazu obejití a zákazu zpřístupnění? V případě kladné odpovědi: Může jednání, na něž by se (ještě)
nevztahoval zákaz (nepřímého) zpřístupnění, přesto představovat obejití ve smyslu čl. 7 odst. 4 nařízení […] č. 423/2007?
Představuje naopak čl. 7 odst. 4 nařízení […]č. 423/2007 podpůrné ustanovení, pod něž lze subsumovat jakékoli jednání, jež
má ve svém důsledku vést ke zpřístupnění hospodářského zdroje osobě nebo subjektu zařazenému na seznam?
3)      Vyžaduje subjektivní stránka – ,vědomá a záměrná účast‘ – čl. 7 odst. 4 nařízení […] č. 423/2007, aby pachatel skutečně věděl
o způsobeném nebo zamýšleném obejití zákazu zpřístupnění, a kromě toho ještě širší volní složku, přinejmenším v tom smyslu,
že pachatel je s obejitím zákazu srozuměn? Musí naopak pachateli záležet přímo na obejití zákazu, takže v tomto smyslu je
jeho jednání úmyslné?
Nebo není nutné, aby obejití bylo vědomé, ale naopak postačuje, aby pachatel považoval obejití zákazu pouze za možné a byl
s touto možností srozuměn?“

K předběžným otázkám

Úvodní poznámky
Úvodem je třeba upřesnit, že článek 7 nařízení č. 423/2007 obsahuje v odstavcích 3 a 4, kterých se týká tato žádost o rozhodnutí
o předběžné otázce, dva odlišné zákazy. Odstavec 3 zakazuje zpřístupnit přímo či nepřímo finanční prostředky nebo hospodářské
zdroje ve prospěch osob, subjektů či orgánů vyjmenovaných v přílohách IV a V uvedeného nařízení. Článek 4 zakazuje vědomou
a záměrnou účast na činnostech, jejichž cílem nebo následkem je přímé nebo nepřímé obejití mimo jiné zákazu uvedeného v odstavci
3.
Každé z těchto opatření má vlastní rozsah v tom smyslu, že porušení jednoho z nich může být jako takové samostatným základem
uložení sankcí, včetně trestních, podle použitelného vnitrostátního práva, v souladu s čl. 16 odst. 1 nařízení č. 423/2007.
Článek 12 odst. 2 nařízení č. 423/2007, z něhož vyplývá subjektivní stránka vzniku odpovědnosti, případně trestněprávní, v případě
porušení zákazu uvedeného v čl. 7 odst. 3 uvedeného nařízení, potvrzuje, že unijní zákonodárce pojímá porušení tohoto zákazu
jako samostatné ve vztahu k porušení zákazu stanoveného v čl. 7 odst. 4 tohoto nařízení.

K první otázce
Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda pojem „zpřístupnění“ ve smyslu čl. 7 odst. 3 nařízení č. 423/2007 vyžaduje,
aby předmětný hospodářský zdroj, a sice ve věci v původním řízení vakuová slinovací pec, mohl být bezprostředně použit osobou,
subjektem či orgánem vyjmenovanými v přílohách IV a V uvedeného nařízení k získání finančních prostředků nebo služeb, nebo
zda se tento pojem naopak vztahuje na dodání a instalaci takového funkčního zdroje, který však není okamžitě použitelný, v Íránu
ve prospěch třetí osoby, která má v úmyslu později prostřednictvím tohoto zdroje zhotovovat výrobky pro takovou osobu, takový
subjekt či takový orgán.
Úvodem je třeba poukázat na to, že taková slinovací pec, o jakou se jedná ve věci v původním řízení, představuje „aktivum“
ve smyslu velmi široce formulované definice pojmu „hospodářské zdroje“ uvedené v čl. 1 písm. i) nařízení č. 423/2007.
Po této úvodní poznámce je třeba zdůraznit, že zákaz stanovený v čl. odst. 3 nařízení č. 423/2007 je formulován obzvláště
široce, což dokládá použití výrazů „přímo ani nepřímo“ (obdobně viz rozsudky ze dne 11. října 2007, Möllendorf a Möllendorf-Niehuus,
C‑117/06, Sb. rozh. s. I‑8361, bod 50, jakož i ze dne 29. června 2010, E a F, C‑550/09, Sb. rozh. s. I‑6213, bod 66).
Rovněž výraz „zpřístupní“ uvedený v tomto ustanovení má široký význam, neboť jeho účelem není zvláštní právní kvalifikace,
ale zahrnuje jakýkoliv akt, jehož provedení je nezbytné pro to, aby bylo určité osobě umožněno získat oprávnění nakládat s dotčeným
aktivem (obdobně viz výše uvedené rozsudky Möllendorf a Möllendorf-Niehuus, bod 51, jakož i E a F, bod 67).
Jak tvrdí Generalbundesanwalt, francouzská a italská vláda, jakož i Evropská komise, za těchto podmínek je třeba mít za to,
že jednání spočívající v tom, že je ze členského státu do Íránu dodáno a tam instalováno takové aktivum, o jaké se jedná ve
věci v původním řízení, jakož i úkony související zejména s přípravou dodání a dohledem nad ním nebo instalací tohoto aktiva
nebo se zprostředkováním kontaktů mezi zúčastněnými stranami, mohou spadat pod pojem „zpřístupnění“ ve smyslu čl. 2 odst. 2
nařízení č. 423/2007.
Předkládající soud ve své otázce zmiňuje situaci, kdy byl takový hospodářský zdroj, jako je slinovací pec, dodán a instalován
v Íránu ve funkčním stavu, ale není okamžitě použitelný.
V tomto ohledu je třeba zdůraznit, že nařízení č. 423/2007 podle třetího bodu svého odůvodnění zajišťuje uplatňování společného
postoje 2007/140/SZBP přijatého za účelem dosažení cílů rezoluce 1737 (2006) v Evropské unii, a má tak provést posledně uvedenou
rezoluci (obdobně viz výše uvedené rozsudky Möllendorf a Möllendorf-Niehuus, bod 54, jakož i E a F, bod 72). Pro účely výkladu
uvedeného nařízení je tedy třeba zohlednit znění a cíl uvedené rezoluce.
Ze znění jak rezoluce 1737 (2006), konkrétně z jejích bodů 2 a 12, tak i společného postoje 2007/140/SZBP, zejména z prvního
a devátého bodu jeho odůvodnění jednoznačně vyplývá, že omezující opatření přijatá vůči Íránské islámské republice jsou preventivní
v tom smyslu, že mají zabránit „riziku šíření“ jaderných zbraní v tomto státě. V souladu se strukturou a účelem jak mezinárodní
právní úpravy, tak unijní právní úpravy, jejíž součástí je čl. 7 a odst. 3 nařízení č. 423/2007, musí být existence takového
rizika posouzena k okamžiku, kdy došlo k předmětnému jednání.
Konkrétně, vzhledem k preventivnímu charakteru omezujících opatření vůči Íránské islámské republice je pojem „hospodářské
zdroje“ pro účely nařízení č. 423/2007 v čl. 1 písm. i) tohoto nařízení definován tak, že zahrnuje všechna aktiva, jiná než
finanční prostředky, která „lze použít“ k získání mimo jiné zboží, které může přispět k šíření jaderných zbraní v Íránu.
Zdá se tak, že relevantním kritériem pro účely uplatnění tohoto pojmu, zejména v kontextu zákazu uvedeného v čl. 7 odst. 3
nařízení č. 423/2007, je možnost, že předmětné aktivum bude použito ke získání finančních prostředků, zboží nebo služeb, které
mohou přispívat k šíření jaderných zbraní v Íránu, proti kterému má bojovat rezoluce 1737 (2006), společný postoj 2007/140/SZBP
a nařízení č. 423/2007.
S ohledem na skutečnost, že aktivum ve smyslu čl. 1 písm. i) nařízení č. 423/2007 v takové situaci, jako je situace v původním
řízení, samo o sobě znamená riziko zneužití ve prospěch šíření jaderných zbraní v Íránu (obdobně viz rozsudky ze dne 29. dubna
2010, M a další, C‑340/08, Sb. rozh. I‑3913, bod 57, jakož i E a F, uvedený výše, bod 77), není pro účely uplatnění uvedeného
čl. 7 odst. 3 nutné, aby takové aktivum bylo po uskutečnění dotčeného jednání okamžitě použitelné.
Hospodářský zdroj vlastní takové slinovací peci, o jakou se jedná v původním řízení, tak pro účely mimo jiné použití čl. 7
odst. 3 nařízení č. 423/2007 odpovídá jeho potenciálu k použití při výrobě součástí jaderných raket, a tedy při šíření jaderných
zbraní v Íránu, a to bez ohledu na skutečnost, že není v návaznosti na jeho dodání a instalaci okamžitě provozuschopný.
Z toho vyplývá, že okolnost, že taková nebyla pec po své instalaci v Íránu ještě použitelná, nemůže sama o sobě vést k vyloučení
existence zpřístupnění hospodářského zdroje ve smyslu čl. 1 písm. i) a čl. 7 odst. 3 nařízení č. 423/2007.
Jak vyplývá výslovně z druhé části první otázky předkládajícího soudu, tento soud míní konkrétně pojem „nepřímé zpřístupnění“
hospodářského zdroje ve smyslu čl. 7 odst. 3 nařízení č. 423/2007. Podle informací obsažených v předkládacím rozhodnutí je
toto upřesnění vysvětleno tím, že slinovací pec, o kterou se jedná v původním řízení, byla dodána a instalována u společnosti
Emen Survey, řízené v rozhodné době M. Afrasiabim. I když jméno této osoby není uvedeno v přílohách IV a V uvedeného nařízení,
z obžalob vznesených Generalbundesanwalt nicméně vyplývá, že tato osoba jednala ve prospěch společnosti SHIG, subjektu uvedeného
v příloze IV hlavě A bodě 10) tohoto nařízení, a měla v úmyslu později prostřednictvím této pece vyrábět pro tento subjekt
součásti jaderných raket.
V tomto ohledu je třeba uvést, že společný postoj 2007/140/SZBP, který má nařízení č. 423/2007 provést, v devátém bodě odůvodnění
uvádí, stejně jako bod 12 rezoluce 1737 (2006), řadu skutečností, které odůvodňují to, aby vedle osob a subjektů, které se
podle Rady bezpečnosti Organizace spojených národů nebo výboru pro sankce podílejí na šíření jaderných ubraní v Íránu nebo
jsou s těmito činnostmi přímo spojeny nebo je podporují, byly na seznam zapsány i další osoby nebo subjekty. Mezi tyto skutečnosti
patří to, že předmětná osoba nebo předmětný subjekt jednaly jménem, pod kontrolou nebo na příkaz osoby nebo subjektu označených
Radou bezpečnosti Organizace spojených národů nebo výborem pro sankce.
Tytéž skutečnosti jsou relevantní rovněž při posouzení, zda dodání hospodářského zdroje ve prospěch osoby či subjektu neuvedených
v přílohách IV a V nařízení č. 423/2007 odpovídá „nepřímému zpřístupnění“, ve smyslu čl. 7 odst. 3 uvedeného nařízení, osobě
nebo subjektu uvedeným v těchto přílohách pro účely uplatnění zákazu podle tohoto ustanovení a sankcí, které použitelné vnitrostátní
právo spojuje s porušením tohoto zákazu.
Proto pokud M. Afrasiabi ve věci v původním řízení jednal jménem, pod kontrolou nebo na příkaz společnosti SHIG a měl v úmyslu
využívat dotčeného aktiva ve prospěch posledně uvedené společnosti, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu, je tento soud
oprávněn učinit závěr, že došlo k nepřímému zpřístupnění hospodářského zdroje ve smyslu čl. 7 odst. 3 nařízení č. 423/2007.
Je třeba ještě upřesnit, že jak cíl, který sleduje nařízení č. 423/2007, tak nutnost zajistit užitečný účinek uvedeného nařízení
v rámci boje proti šíření jaderných zbraní v Íránu vyžadují, aby zákaz uvedený v čl. 7 odst. 3 tohoto nařízení zahrnoval všechny
osoby podílející se na činnostech zakázaných tímto ustanovením.
A dále je třeba zdůraznit, že čl. 12 odst. 2 nařízení č. 423/2007 osvobozuje od jakékoliv odpovědnosti, tedy včetně trestněprávní
odpovědnosti, osoby, které nevěděly a neměly žádný rozumný důvod předpokládat, že by jejich činnost porušila zákaz zpřístupnění
uvedený v čl. 7 odst. 3 uvedeného nařízení.
Předkládající soud tedy případně musí u každého z obviněných posoudit, zda v okamžiku uskutečnění jednání dotčeného v původním
řízení věděl, či alespoň měl rozumný důvod předpokládat, že toto jednání je v rozporu s takovým zákazem.
Vzhledem k výše uvedenému je třeba na první položenou otázku odpovědět tak, že čl. 7 odst. 3 nařízení č. 423/2007 musí být
vykládán v tom smyslu, že zákaz nepřímého zpřístupnění hospodářského zdroje ve smyslu čl. 1 písm. i) tohoto nařízení zahrnuje
jednání související s dodáním a instalací funkční slinovací pece, která však není okamžitě použitelná, v Íránu ve prospěch
třetí osoby, která jedná jménem, pod kontrolou nebo na příkaz osoby, subjektu nebo orgánu uvedených v přílohách IV a V tohoto
nařízení a má v úmyslu využívat tuto pec k výrobě zboží, které může přispět k šíření jaderných zbraní v tomto státě, ve prospěch
takové osoby, subjektu nebo orgánu.

Ke druhé a třetí otázce
Svou druhou a třetí otázkou, které je třeba přezkoumat společně, žádá předkládající soud o výklad čl. 7 odst. 4 nařízení č. 423/2007.
Chce konkrétně vědět, zda se skutková podstata porušení čl. 7 odst. 3 tohoto nařízení a skutková podstata porušení uvedeného
čl. 7 odst. 4 vzájemně vylučují v tom smyslu, že jednání může spadat pod zákaz obejití obsažený v posledně uvedeném ustanovení
pouze tehdy, pokud z důvodu svého formálního zdání nespadá pod zákaz stanovený uvedeným čl. 7 odst. 3, nebo zda naopak uvedený
zákaz obejití zahrnuje jakékoliv jednání, které v konečném důsledku vede ke zpřístupnění hospodářského zdroje osobě, subjektu
nebo orgánu uvedeným v tomto nařízení.
A dále předkládající soud žádá o upřesnění výrazů „vědomě“ a „záměrně“ použitých v čl. 7 odst. 4 nařízení č. 423/2007.
V tomto ohledu je třeba zaprvé poukázat na to, že zmíněním činností, jejichž cílem nebo následkem je přímé nebo nepřímé „obejití“
mimo jiné zákazu stanoveného v odstavci 3 uvedeného článku 7, unijní zákonodárce odkazuje na činnosti, jejichž cílem nebo
následkem je, aby se na jednajícího neuplatnil uvedený zákaz (obdobně viz rozsudky ze dne 3. prosince 1974, van Binsbergen,
33/74, Recueil, s. 1299, bod 13; ze dne 10. ledna 1985, Association des Centres distributeurs Leclerc a Thouars Distribution,
229/83, Recueil, s. 1, bod 27, jakož i ze dne 5. října 1994, TV10, C‑23/93, Recueil, s. I‑4795, bod 21). Takové činnosti se
liší od jednání, které formálně porušuje zákaz zpřístupnění uvedený v tomto odstavci 3.
Pouze takový výklad, podle něhož se čl. 7 odst. 4 nařízení č. 423/2007 vztahuje na činnosti, které nelze chápat jako zpřístupnění
zakázané čl. 7 odst. 3 tohoto nařízení, je způsobilý zajistit prvně uvedenému ustanovení užitečný účinek a samostatný rozsah
ve vztahu k druhému ustanovení v rámci boje proti šíření jaderných zbraní v Íránu.
Jak v podstatě tvrdí Generalbundesanwalt, francouzská a italská vláda, jakož i Komise, zákaz stanovený v čl. 7 odst. 4 nařízení
č. 423/2007 tedy musí být chápán tak, že zahrnuje činnosti, o nichž se na základě objektivních znaků zdá, že pod pláštíkem
formálního zdání, díky němuž nesplňují skutkovou podstatu porušení čl. 7 odst. 3 uvedeného nařízení (obdobně viz rozsudky
ze dne 14. prosince 2000, Emsland-Stärke, C‑110/99, Recueil, s. I‑11569, bod 52, jakož i ze dne 21. února 2006, Halifax a další,
C‑255/02, Sb. rozh. s. I‑1609, body 74 a 75), přesto jako takové nebo z důvodu případného vztahu k jiným činnostem mají za
cíl nebo následek, přímý nebo nepřímý, zmaření zákazu stanoveného uvedeným čl. 7 odst. 3.
Pokud jde zadruhé o subjektivní stránku účasti zmíněné v čl. 7 odst. 4 nařízení č. 423/2007, je třeba zaprvé zdůraznit, jak
to činí italská vláda a Komise, že podle ustálené judikatury mimo jiné z požadavku jednotného použití unijního práva vyplývá,
že znění ustanovení tohoto práva, které výslovně neodkazuje na právo členských států za účelem vymezení svého smyslu a dosahu,
musí být zpravidla vykládáno autonomním a jednotným způsobem v celé Unii (viz rozsudek ze dne 18. října 2011, Brüstle, C‑34/10,
Sb. rozh. s. I‑0000, bod 25 a citovaná judikatura).
Zadruhé, jak uvádí italská vláda a Komise, použití slučovací spojky „a“ v uvedeném ustanovení jednoznačně ukazuje kumulativní
charakter znaků odpovídajících výrazům „vědomě“ a „záměrně“.
Zatřetí, vzhledem k rozdílům mezi jazykovými verzemi čl. 7 odst. 4 nařízení č. 423/2007, na které poukázal předkládající soud,
přičemž – jak uvedl generální advokát v bodě 80 svého stanoviska – některé z těchto verzí obsahují výraz „úmyslně“ nebo „vědomě“
namísto výrazu „záměrně“, je za účelem zajištění jednotného výkladu třeba tento výklad provést podle celkové systematiky a účelu
právní úpravy, jejíž součást toto ustanovení tvoří (viz výše uvedený rozsudek M a další, body 44 a 49).
Výrazy „vědomě“ a „záměrně“ implikují pro účely čl. 7 odst. 4 nařízení č. 423/2007 jednak prvek vědomí a jednak prvek vůle.
Tyto dva kumulativní prvky vědomí a vůle jsou dány, pokud osoba, která se účastní na činnosti uvedené v čl. 7 odst. 4 nařízení
č. 423/2007, záměrně usiluje o cíl nebo následek, kterým je s touto činností související přímé nebo nepřímé obejití. Jsou
dány i tehdy, pokud má dotčená osoba za to, že její účast na takové činnosti může mít takový cíl nebo následek a je s touto
možností srozuměna.
S ohledem na výše uvedené je třeba na druhou a třetí položenou otázku odpovědět tak, že čl. 7 odst. 4 nařízení č. 423/2007
musí být vykládán v tom smyslu, že:
–        zahrnuje činnosti, které pod pláštíkem formálního zdání, díky němuž nesplňují skutkovou podstatu porušení čl. 7 odst. 3 uvedeného
nařízení, mají přesto za cíl nebo následek, přímý nebo nepřímý, zmaření zákazu stanoveného v posledně uvedeném ustanovení;
–        výrazy „vědomě“ a „záměrně“ implikují kumulativní prvky vědomí a vůle, které jsou dány, pokud osoba, která se účastní na činnosti
mající takový cíl nebo následek, o něj záměrně usiluje, nebo má alespoň za to, že její účast může mít tento cíl nebo následek
a je s touto možností srozuměna.

K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu
před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (třetí senát) rozhodl takto:
1)
Článek 7 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 423/2007 ze dne 19. dubna 2007 o omezujících opatřeních vůči Íránu musí být vykládán
v tom smyslu, že zákaz nepřímého zpřístupnění hospodářského zdroje ve smyslu čl. 1 písm. i) tohoto nařízení zahrnuje jednání
související s dodáním a instalací funkční slinovací pece, která však není okamžitě použitelná, v Íránu ve prospěch třetí osoby,
která jedná jménem, pod kontrolou nebo na příkaz osoby, subjektu nebo orgánu uvedených v přílohách IV a V tohoto nařízení
a má v úmyslu využívat tuto pec k výrobě zboží, které může přispět k šíření jaderných zbraní v tomto státě, ve prospěch takové
osoby, subjektu nebo orgánu.
2)
Článek 7 odst. 4 nařízení č. 423/2007 musí být vykládán v tom smyslu, že:
–
zahrnuje činnosti, které pod pláštíkem formálního zdání, díky němuž nesplňují skutkovou podstatu porušení čl. 7 odst. 3 uvedeného
nařízení, mají přesto za cíl nebo následek, přímý nebo nepřímý, zmaření zákazu stanoveného v posledně uvedeném ustanovení;
–
výrazy „vědomě“ a „záměrně“ implikují kumulativní prvky vědomí a vůle, které jsou dány, pokud osoba, která se účastní na činnosti
mající takový cíl nebo následek, o něj záměrně usiluje, nebo má alespoň za to, že její účast může mít tento cíl nebo následek
a je s touto možností srozuměna.
Podpisy.
*
Jednací jazyk: němčina.