CELEX: 62007TJ0423
Valsts atbalsts
Konkurence
Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana
Aviācijas nozare
Minhenes lidostas 2. termināla ekskluzīva izmantošana
Prasība sakarā ar bezdarbību
Komisijas nostājas formulēšana
Tiesvedības izbeigšana pirms sprieduma taisīšanas
Pienākums rīkoties
Trūkums

Atbilstošās tiesību normas
Padomes 1999. gada 22. marta Regulas (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus [EKL 88.] panta piemērošanai
(OV L 83, 1. lpp.), 10. panta 1. punkts ir izteikts šādi:
“Ja – neatkarīgi no informācijas avota – Komisijas rīcībā ir ziņas par varbūtēji nelikumīgu atbalstu, tā tūlīt izskata minēto
informāciju.”
Regulas Nr. 659/1999 20. panta 2. punktā ir noteikts:
“Ieinteresētās personas var informēt Komisiju [par] jebkādu varbūtēji nelikumīgu atbalstu un jebkādu varbūtēju atbalsta ļaunprātīgu
izmantošanu. Ja Komisija uzskata, ka, pamatojoties uz tās rīcībā esošo informāciju, nav pietiekama pamata par attiecīgo gadījumu
izdarīt secinājumus, Komisija par to informē ieinteresētās personas. Ja Komisija pieņem lēmumu par kādu gadījumu, pamatojoties
uz sniegtās informācijas saturu, tā nosūta ieinteresētajai personai minētā lēmuma kopiju.”
Padomes 2002. gada 16. decembra Regulas (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti [EKL] 81. un
82. pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.), 7. pants ir izteikts šādi:
“1.      Ja Komisija uz sūdzības pamata vai pēc savas iniciatīvas atklāj, ka ir [EKL] 81. panta vai 82. panta pārkāpums, tā var ar
lēmumu pieprasīt attiecīgajiem uzņēmumiem vai uzņēmumu apvienībām šādas pārkāpšanas izbeigšanu.
Šim nolūkam Komisija attiecībā uz uzņēmumiem var ieviest tādus uzvedības vai strukturālos aizsardzības līdzekļus, kas ir proporcionāli
izdarītajam pārkāpumam un kas ir vajadzīgi, lai efektīvi izbeigtu pārkāpšanu. Strukturālos aizsardzības līdzekļus var ieviest
tikai tad, ja nav vienlīdzīgi efektīva aizsardzības līdzekļa, kas attiecas uz uzvedību, vai ja jebkurš vienlīdzīgi efektīvs
aizsardzības līdzeklis, kas attiecas uz uzvedību, attiecīgajam uzņēmumam būtu apgrūtinošāks nekā strukturālais aizsardzības
līdzeklis. Ja Komisijai ir likumīgas intereses, tā arī var konstatēt, ka pārkāpums ir izdarīts pagātnē.
2.      Šā panta 1. punkta nolūkā tiesības iesniegt sūdzību ir fiziskām un juridiskām personām, kas var apliecināt likumīgas intereses,
un dalībvalstīm.”
Komisijas 2004. gada 7. aprīļa Regulas (EK) Nr. 773/2004 par lietas izskatīšanu saskaņā ar [EKL] 81. un 82. pantu, ko vada
Komisija (OV L 123, 18. lpp.), preambulas 6. apsvērumā ir noteikts:
“Lai sūdzību pieņemtu saskaņā ar Regulas [..] Nr. 1/2003 7. pantu, tajā jāietver noteikta informācija.”
Regulas Nr. 773//2004 preambulas 7. apsvērumā ir noteikts:
“Lai palīdzētu sūdzību iesniedzējiem iesniegt Komisijai vajadzīgos faktus, jāsagatavo veidlapa. Šajā veidlapā minētās informācijas
iesniegšanai jābūt priekšnosacījumam, lai attiecīgo sūdzību izskatītu kā tādu, kas minēta Regulas [..] Nr. 1/2003 7. pantā.”
Regulas Nr. 773/2004 5. panta 1. punkts ir izteikts šādi:
“Lai fiziskām un juridiskām personām būtu tiesības iesniegt sūdzību saskaņā ar Regulas [..] Nr. 1/2003 7. pantu, tās apliecina
savas likumīgās intereses.
Šajās sūdzībās ietver C veidlapā prasīto informāciju, kā norādīts šīs regulas pielikumā. Komisija var atcelt šo pienākumu
attiecībā uz daļu no C veidlapā prasītās informācijas, ieskaitot dokumentus.”
Regulas Nr. 773/2004 pielikumā esošās C veidlapas 3. punktā ir noteikts:
“Sīki izklāstiet faktus, kuri, jūsuprāt, liecina par to, ka ir pārkāpts [EKL] 81. vai 82. pants [..]. Jo īpaši norādiet produkcijas
(preču vai pakalpojumu) veidu, kuru ietekmē iespējamie pārkāpumi, un vajadzības gadījumā izskaidrojiet tirdzniecības attiecības,
kas skar šos produktus. Sniedziet visus pieejamos datus par visiem uzņēmumu vai uzņēmumu apvienību nolīgumiem vai darbībām,
uz kurām attiecas šī sūdzība. Norādiet, ciktāl tas iespējams, to uzņēmumu relatīvo vietu tirgū, uz kuriem attiecas sūdzība.”
Regulas Nr. 773/2004 pielikumā esošās C veidlapas 6. punktā ir paredzēts:
“Paskaidrojiet, kādu atzinumu vai rīcību jūs sagaidāt Komisijas uzsāktās lietas izskatīšanas rezultātā.”
Regulas Nr. 773/2004 pielikumā esošās C veidlapas 8. punkts ir izteikts šādi:
“Sniedziet pilnīgu informāciju par to, vai attiecībā uz šo vai ar šo cieši saistītiem jautājumiem jūs esat vērsies kādā citā
konkurences institūcijā un/vai valsts tiesā ir uzsākta tiesas prāva. Ja tas ir tā, sniedziet pilnīgus datus par pārvaldes
vai tiesu iestādi, kurā esat vērsies, un par jūsu iesniegumiem šai iestādei.”

Tiesvedības rašanās fakti
2005. gada 3. novembrī prasītāja,
Ryanair Ltd
, nosūtīja Eiropas Kopienu Komisijai vēstuli, kas ietvēra “sūdzību pret Minhenes lidostu saistībā ar valsts atbalstu
Lufthansa
”.
Šajā sūdzībā prasītāja darīja zināmu faktu, ka
Lufthansa
un tās
Star Alliance
partneriem (turpmāk tekstā – “
Star Alliance
partneri”) bija ekskluzīvas tiesības izmantot Minhenes (Vācija) lidostas 2. termināli. Tā norādīja, ka šāda ekskluzīva izmantošana
tika “atļauta par EUR 1,5 miljardu samaksu”, kā rezultātā “lidostai pēdējo divu gadu laikā radās finansiāla rakstura zaudējumi
vairāk nekā EUR 100 miljonu apmērā”. Prasītāja uzskata, ka šis apstāklis ir dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana, jo
tai tika atteikta piekļuve minētajam terminālim. Turklāt tas nozīmē, ka Vācijas iestādes ir piešķīrušas nozīmīgu valsts atbalstu
Lufthansa
. Sūdzībā tika minēts, ka šī “acīmredzamā ļaunprātīgā izmantošana” no Kopienu tiesiskā regulējuma valsts atbalsta jomā viedokļa
ir pretrunā arī Komisijas nesen publicētajām Kopienas vadlīnijām par lidostu finansēšanu un valsts atbalstu darbības uzsākšanai
aviosabiedrībām, kas veic lidojumus no reģionālām lidostām. Līdz ar to prasītāja lūdza Komisiju pārbaudīt “būtisko konkurences
izkropļojumu”, kurš izrietot no priekšrocībām, ko Minhenes lidosta un Vācijas Federatīvā Republika piešķīrušas
Lufthansa
. Tāpat sūdzībā tika norādīts, ka tās kopija tiks nosūtīta Komisijas “Konkurences” ģenerāldirekcijai (ĢD), kurai tiek lūgts
pārbaudīt Minhenes lidostas dominējošā stāvokļa ļaunprātīgo izmantošanu, kura izpaužoties tās atteikumā prasītājai veikt lidojumus
no šīs lidostas 2. termināļa. Visbeidzot prasītāja lūdz, lai Komisijas “Transporta un enerģijas” ĢD noteiktu pienākumu
Lufthansa
atlīdzināt būtiskās valsts atbalsta summas, kuras tā esot saņēmusi.
Ar 2005. gada 10. novembra vēstuli Komisija apstiprināja, ka ir saņēmusi sūdzību un to reģistrējusi 2005. gada 4. novembrī.
Komisija norādīja, ka atbilstoši procedūrai, kurā tiek izskatītas sūdzības, kurās ir ziņots par valsts atbalstu, tās dienesti
sarakstīsies ar Vācijas iestādēm, lai pieprasītu paskaidrojumus par varbūtēji piešķirto atbalstu.
Ar 2007. gada 23. janvāra vēstuli prasītāja atgādināja Komisijai, ka ir pagājuši 14 mēneši, kopš tā ir atzinusi, ka ir saņēmusi
tās sūdzību, kurā ir paziņots par valsts atbalstu
Lufthansa
labā, un ka šajā laikā tai bija iespēja saņemt visu nepieciešamo informāciju no Vācijas iestādēm, lai uzsāktu oficiālu izmeklēšanu.
2007. gada 31. jūlijā, nesaņēmusi atbildi uz savu sūdzību, prasītāja Komisijai nosūtīja brīdinājuma vēstuli, kurā tā formāli
to aicināja rīkoties atbilstoši EKL 232. pantam (turpmāk tekstā – “brīdinājuma vēstule”).
Brīdinājuma vēstulē prasītāja lūdza Komisiju piemērot Regulā Nr. 659/1999, Regulā Nr. 1/2003 un Regulā Nr. 773/2004 paredzētās
procedūras.
Precīzāk prasītāja lūdza Komisiju:
–        pirmkārt, izdot rīkojumu Vācijas Federatīvajai Republikai pārtraukt attiecīgo valsts atbalstu vismaz līdz brīdim, kad Komisija
pieņems lēmumu saskaņā ar Regulas Nr. 659/1999 11. panta 1. punktu; otrkārt, veicot iepriekšēju pārbaudi par tās sūdzībā apstrīdētā
valsts atbalsta piešķiršanu, pieņemt formālu lēmumu, no vienas puses, atbilstoši Regulas Nr. 659/1999 4. panta 2., 3. vai
4. punktam un, no otras puses, atbilstoši šīs pašas regulas 13. panta 1. punktam un, treškārt, informēt [prasītāju] par pieņemtajiem
lēmumiem saskaņā ar Regulas Nr. 659/1999 20. panta 2. punktu;
–        izdot rīkojumu saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 8. pantu pagaidu pasākuma veidā izbeigt tās sūdzībā apstrīdēto pret konkurenci
vērsto rīcību un uzsākt procedūru lēmuma pieņemšanai saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 III nodaļu par šo pret konkurenci vērsto
rīcību vai tai paziņot iemeslus, kuru dēļ sūdzība ir jānoraida atbilstoši Regulas Nr. 773/2004 7. pantam.
2007. gada 2. augusta vēstulē Komisija apstiprināja, ka ir saņēmusi brīdinājuma vēstuli, un norādīja, ka atbildi uz to sniegs
“Transporta un enerģijas” ĢD.

Tiesvedība un lietas dalībnieku prasījumi
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2007. gada 15. novembrī, prasītāja cēla šo prasību.
Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–        atbilstoši EKL 232. pantam konstatēt, ka Komisija prettiesiski ir atturējusies formulēt nostāju par 2005. gada 3. novembrī
iesniegto sūdzību, lai gan tai formāli tika lūgts to darīt;
–        piespriest Komisijai atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus, to skaitā tiesāšanās izdevumus, kas prasītājai radušies tiesvedības
laikā, pat ja Komisija pēc prasības celšanas veiktu pasākumus, pēc kuriem saskaņā ar Vispārējās tiesas viedokli šai prasībai
zustu priekšmets, vai ja Vispārējā tiesa noraidītu prasību kā nepieņemamu;
–        veikt citus pasākumus, kurus Vispārējā tiesa uzskatītu par nepieciešamiem.
Komisijas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–        prasību noraidīt;
–        piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Ar 2008. gada 14. aprīļa vēstuli (turpmāk tekstā – “2008. gada 14. aprīļa vēstule”) prasītāja lūdza Vispārējo tiesu veikt
procesa organizatoriskos pasākumus, lai tiktu iesniegti daži Komisijas iebildumu rakstā minētie dokumenti.
Savos apsvērumos par 2008. gada 14. aprīļa vēstuli, kas Vispārējās tiesas kancelejā tika iesniegti 2008. gada 30. aprīlī,
Komisija lūdza Vispārējo tiesu noraidīt prasītājas lūgumu veikt procesa organizatoriskos pasākumus.
2009. gada 16. janvāra vēstulē (turpmāk tekstā – “2009. gada 16. janvāra vēstule”) Komisija nosūtīja Vispārējai tiesai 2008. gada
23. jūlija lēmuma uzsākt oficiālu izmeklēšanas procedūru C 38/08 (ex NN 53/07) atbilstoši EKL 88. panta 2. punktam, Vācija
– Pasākumi par labu Minhenes lidostas 2. terminālim (turpmāk tekstā – “2008. gada 23. jūlija lēmums”), kopiju. Šajā vēstulē
Komisija norādīja, ka pēc 2008. gada 23. jūlija lēmuma šī prasība sakarā ar bezdarbību ir zaudējusi savu priekšmetu. Turklāt
tā izteica vēlmi, lai prasītāja paziņotu Vispārējai tiesai, ka tā prasību atsauc, un atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta
113. pantam lūdza izbeigt tiesvedību pirms sprieduma taisīšanas, ja prasītāja neatsauktu savu prasību.
Savos apsvērumos par 2009. gada 16. janvāra vēstuli, kas Vispārējās tiesas kancelejā tika iesniegti 2009. gada 17. februārī,
prasītāja darīja zināmu, ka nevēlas atsaukt savu prasību, jo Komisija neesot iejaukusies saistībā ar konkrētiem tās sūdzībā
minētiem jautājumiem, it īpaši attiecībā uz
Star Alliance
partneriem, un ka lēmums uzsākt oficiālu procedūru acīmredzami nav tas pats, kas Komisijas nostājas formulēšana par sūdzību,
kura ir iesniegta par dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu. Līdz ar to prasītāja lūdz Vispārējo tiesu:
–        noraidīt visus Komisijas lūgumus, kas ir ietverti tās 2009. gada 16. janvāra vēstulē;
–        atzīt, ka Komisija ir vainojama bezdarbībā, jo tā neizskatīja prasītājas sūdzību par dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu,
gadījumā, ja Vispārējā tiesa nevarētu atzīt, ka Komisija ir vainojama bezdarbībā, neizskatot tās sūdzību par prettiesiska
atbalsta piešķiršanu;
–        piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Juridiskais pamatojums

Par prasījumiem sakarā ar bezdarbību, kas attiecas uz varbūtējo valsts atbalstu
Lufthansa
un tās
Star Alliance
partneru labā
Vispirms ir jāatgādina, ka, lai lemtu par prasījumu sakarā ar bezdarbību pamatotību, ir jāpārbauda, vai Komisijas brīdināšanas
brīdī EKL 232. panta nozīmē iestādei bija pienākums rīkoties (Vispārējās tiesas 1995. gada 13. novembra rīkojums lietā T‑126/95
Dumez
/Komisija,
Recueil
, II‑2863. lpp., 44. punkts; 1998. gada 6. jūlija rīkojums lietā T‑286/97
Goldstein
/Komisija,
Recueil
, II‑2629. lpp., 24. punkts, un Vispārējās tiesas 1998. gada 15. septembra spriedums lietā T‑95/96
Gestevisión Telecinco
/Komisija,
Recueil
, II‑3407. lpp., 71. punkts).
Turklāt ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru EKL 232. pantā paredzētais tiesību aizsardzības līdzeklis, kura
mērķi atšķiras no EKL 226. pantā paredzētā tiesību aizsardzības līdzekļa mērķiem (šajā ziņā skat. Tiesas 2002. gada 25. aprīļa
spriedumu lietā C‑154/00 Komisija/Grieķija,
Recueil
, I‑3879. lpp., 28. punkts), ir pamatots ar ideju, ka par apšaubīto iestādes prettiesisko bezdarbību var vērsties Tiesā, lai
tā atzītu, ka šāda bezdarbība ir pretrunā Līgumam, ja attiecīgā iestāde nav novērsusi šo bezdarbību. Šādas [bezdarbības] atzīšanas
rezultātā saskaņā ar EKL 233. pantu atbildētājai iestādei ir jāveic pasākumi Tiesas sprieduma izpildei, neskatoties uz to,
ka šīs pašas atzīšanas rezultātā var celt prasību par ārpuslīgumisko atbildību. Gadījumā, kad darbība, par kuras neizpildi
ir tiesvedība, tiek veikta pēc prasības celšanas, bet pirms sprieduma pasludināšanas, Tiesas paziņojums par sākotnējās bezdarbības
prettiesiskumu vairs nevar izraisīt EKL 233. pantā paredzētās sekas. No tā izriet, ka šādā gadījumā, tāpat kā tad, ja atbildētāja
iestāde ir atbildējusi uz aicinājumu rīkoties divu mēnešu laikā, prasības priekšmets ir zudis un par to spriedums vairs nav
jātaisa (skat. Tiesas 2000. gada 13. decembra rīkojumu lietā C‑44/00 P
Sodima
/Komisija,
Recueil
, I‑11231. lpp., 83. punkts un tajā minētā judikatūra, un Vispārējās tiesas 2004. gada 19. februāra spriedumu apvienotajās
lietās T‑297/01 un T‑298/01
SIC
/Komisija,
Recueil
, II‑743. lpp., 31. punkts). Apstāklim, ka šī iestādes formulētā nostāja neapmierina prasītāju, šajā ziņā nav nozīmes, jo
EKL 232. pants attiecas uz bezdarbību, nepieņemot lēmumu vai neformulējot nostāju, nevis uz citādāka akta pieņemšanu, kas
nav tāds, kādu ir vēlējies šis lietas dalībnieks vai kādu tas ir uzskatījis par vajadzīgu (skat. rīkojumu lietā
Sodima
/Komisija, minēts iepriekš, 83. punkts un tajā minētā judikatūra).
Ņemot vērā šos apsvērumus, ir jālemj par prasījumiem sakarā ar bezdarbību, kas attiecas uz varbūtējo valsts atbalstu
Lufthansa
un
Star Alliance
partneru labā.
Prasītāja norāda, ka Komisijas bezdarbība izpaudās tajā apstāklī, ka pēc sarakstes ar Vācijas iestādēm Komisija acīmredzami
nekādi nerīkojās un it īpaši tā nepieņēma lēmumu, kurā būtu noteikts vai nu tas, ka attiecīgais valsts pasākums nav atbalsts
EKL 87. panta 1. punkta izpratnē, vai arī tas, ka šis pasākums ir jāatzīst par atbalstu EKL 87. panta 1. punkta izpratnē,
bet tas ir saderīgs ar kopējo tirgu saskaņā ar EKL 87. panta 2. un 3. punktu, vai arī ka būtu jāuzsāk EKL 88. panta 2. punktā
minētā procedūra. Tādējādi Komisija prettiesiski atturējās no rīcības saistībā ar tās sūdzību, kurā tika paziņots par varbūtējo
valsts atbalstu
Lufthansa
un
Star Alliance
partneru labā.
Savukārt Komisija apgalvo, ka prasījumi sakarā ar bezdarbību, kas attiecas uz varbūtējo valsts atbalstu, ir nepamatoti un
ka katrā ziņā, ņemot vērā 2008. gada 23. jūlijā pieņemto lēmumu, šī prasība ir zaudējusi priekšmetu.
Neesot vajadzībai pārbaudīt, vai brīdināšanas brīdī EKL 232. panta nozīmē Komisijai bija pienākums rīkoties, nav strīda par
to, ka ar 2008. gada 23. jūlija lēmumu Komisija uzsāka oficiālo izmeklēšanas procedūru saskaņā ar EKL 88. panta 2. punktu
par varbūtējo valsts atbalstu
Lufthansa
labā.
No tā izriet, ka Komisija, pieņemot vienu no brīdinājuma vēstulē minētajiem lēmumiem, pienācīgi ir formulējusi savu nostāju
EKL 232. panta nozīmē attiecībā uz prasītājas aicinājumu rīkoties šajā sakarā.
Līdz ar to, lai gan prasītājai bija leģitīmas intereses celt šo prasību, tai vairs nav priekšmeta, jo tajā ir lūgts konstatēt
Komisijas prettiesisko bezdarbību, nenoformulējot nostāju par prasītājas sūdzību, kas attiecas uz varbūtējo valsts atbalstu
Lufthansa
labā.
Tādēļ vairs nav jātaisa spriedums par prasījumiem sakarā ar bezdarbību, kas attiecas uz varbūtējo valsts atbalstu
Lufthansa
labā.
Attiecībā uz prasījumiem sakarā ar bezdarbību, kas ir saistīti ar varbūtējo valsts atbalstu
Star Alliance
partneru labā, prasītāja apgalvo, ka, neraugoties uz 2008. gada 23. jūlijā pieņemto lēmumu, joprojām ir jālemj par šo prasības
daļu.
Šajā ziņā ir jānorāda, ka 2008. gada 23. jūlija lēmumu nevar uzskatīt par tādu, kurā Komisija būtu formulējusi savu nostāju
par varbūtējo valsts atbalstu
Star Alliance
partneru labā, jo šis lēmums attiecas tikai uz varbūtējo valsts atbalstu
Lufthansa
labā. Šajos apstākļos ir jāuzskata, ka prasītāja pareizi norāda, ka par šo prasības daļu ir jātaisa spriedums un jānoskaidro,
vai Komisija ir prettiesiski atturējusies rīkoties šajā jautājumā.
Kā ir atgādināts šī sprieduma 25. punktā, lai lemtu par prasījumu sakarā ar bezdarbību pamatotību, ir jāpārbauda, vai brīdināšanas
brīdī EKL 232. panta nozīmē Komisijai bija pienākums rīkoties.
Valsts atbalsta jomā situācijas, kurās Komisijai ir pienākums rīkoties attiecībā uz prettiesisku valsts atbalstu, ir reglamentētas
Regulā Nr. 659/1999. Saskaņā ar šīs regulas 10. panta 1. punktu, “ja – neatkarīgi no informācijas avota – Komisijas rīcībā
ir ziņas par varbūtēji nelikumīgu atbalstu, tā tūlīt izskata minēto informāciju”. Atbilstoši šīs pašas regulas 20. panta 2. punktam
“ieinteresētās personas var informēt Komisiju [par] jebkādu varbūtēji nelikumīgu atbalstu un jebkādu varbūtēju atbalsta ļaunprātīgu
izmantošanu”. Šajā pašā normā ir noteikts, ka, “ja Komisija uzskata, ka, pamatojoties uz tās rīcībā esošo informāciju, nav
pietiekama pamata par attiecīgo gadījumu izdarīt secinājumus, Komisija par to informē ieinteresētās personas”.
Tādējādi ir jāpārbauda, vai sūdzībā tika apšaubīts varbūtēji prettiesisks valsts atbalsts
Star Alliance
partneru labā.
Šajā lietā ir jākonstatē, ka prasītāja savā sūdzībā patiesībā tikai dara zināmu valsts atbalstu
Lufthansa
labā, nevis
Star Alliance
partneru labā. Kā tas izriet no sūdzības, kuras nosaukums ir “sūdzība par Minhenes lidostu sakarā ar valsts atbalstu
Lufthansa
labā”, prasītāja precizēja, ka Minhenes lidostas 2. termināļa ekskluzīvo izmantošanas tiesību nodošana
Lufthansa
un tās
Star Alliance
partneriem nozīmē, ka Vācijas iestādes piešķir nozīmīgu valsts atbalstu
Lufthansa
. Tāpat prasītāja lūdz Komisiju pārbaudīt “būtisku konkurences izkropļojumu”, kas izrietot no priekšrocībām, ko Minhenes lidosta
un Vācijas Federatīvā Republika piešķīrusi
Lufthansa
. Visbeidzot prasītāja lūdz, lai “Transporta un enerģijas” ĢD noteiktu pienākumu
Lufthansa
atlīdzināt būtisko tās saņemto valsts atbalsta summu. Nekādā veidā no sūdzības teksta neizriet, ka prasītāja būtu norādījusi
Star Alliance
partnerus kā valsts atbalsta saņēmējus. Turklāt ir jāuzsver, ka arī 2007. gada 23. janvāra atgādinājuma vēstulē, kas ir pievienota
tās replikas rakstam, kā vienīgā varbūtējā valsts atbalsta saņēmēja ir norādīta
Lufthansa
.
Līdz ar to jāuzskata, ka brīdināšanas brīdī EKL 232. panta izpratnē Komisijai nebija pienākuma rīkoties attiecībā uz varbūtējo
valsts atbalstu
Star Alliance
partneru labā, tādēļ tai nevar pārmest nekādu bezdarbību saskaņā ar iepriekš šī sprieduma 25. pantā minēto judikatūru.
No tā izriet, ka prasījumi sakarā ar bezdarbību, kas attiecas uz varbūtējo valsts atbalstu
Star Alliance
partneru labā, ir jānoraida kā nepamatoti, neesot vajadzībai veikt procesa organizatoriskos pasākumus, kurus lūdz prasītāja.

Par prasījumiem sakarā ar bezdarbību, kas attiecas uz varbūtējo dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu
Lietas dalībnieku argumenti
Prasītāja norāda, ka tad, ja Komisija ir saņēmusi sūdzību atbilstoši Regulas Nr. 1/2003 un Regulas Nr. 773/2004 noteikumiem,
tai ir pienākums uzmanīgi pārbaudīt visus faktiskos un tiesiskos apstākļus, kurus tai ir darījis zināmus sūdzības iesniedzējs,
lai saprātīgā termiņā izlemtu, vai tai ir jāuzsāk procedūra par pārkāpuma konstatēšanu vai sūdzība jānoraida, neuzsākot procedūru,
vai arī jāizbeidz sūdzības izskatīšana. Tā piebilst, ka tad, ja Komisija nolemj, ka nav pamata pārbaudīt sūdzību saskaņā ar
EKL 82. pantu vai ka tas būtu pārmērīgi, tai sūdzības iesniedzējs ir jāinformē par savu lēmumu, norādot iemeslus tādā veidā,
lai varētu veikt šī lēmuma tiesiskuma pārbaudi.
Prasītāja uzskata, ka tiktāl, ciktāl tās sūdzība attiecās arī uz konkurences tiesību pārkāpumu, Komisijai bija pienākums rīkoties
saprātīgā termiņā.
Pirmkārt, Komisija četru mēnešu termiņā saskaņā ar Komisijas paziņojuma projekta par Komisijai atbilstoši [EKL] 81. un 82. pantam
iesniegto sūdzību izskatīšanu (OV 2004, C 101, 65. lpp) 61. pantu tai nenorādīja, vai tā ir paredzējusi izmeklēt šo lietu.
Otrkārt, tā nepieņēma nekādu lēmumu, kāds tai esot bijis jāpieņem pēc sūdzības saņemšanas, proti, vai nu lēmumu uzsākt procedūru,
lai konstatētu EKL 82. panta pārkāpumu, vai lēmumu noraidīt sūdzību pēc sūdzības iesniedzēja informēšanas atbilstoši Regulas
Nr. 773/2004 7. pantam, vai arī pienācīgi pamatotu lēmumu neizskatīt sūdzību, jo nepastāv Kopienas intereses. Līdz ar to prasītāja
uzskata, ka ir jāatzīst Komisijas pieļautā bezdarbība.
Replikā prasītāja turklāt uzsver, ka tai nebija iespējas izmantot C veidlapu, kura ir iekļauta Regulas Nr. 773/2004 pielikumā,
jo tās sūdzībā bija apvienota sūdzība par valsts atbalstu un sūdzība par dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu, un ka
Komisija nebija paredzējusi veidlapu jauktām sūdzībām. Turklāt tā piebilst, ka, tā kā Regulas Nr. 773/2004 5. panta 1. punktā
ir tikai norādīts, ka “sūdzībās ietver C veidlapā prasīto informāciju, kā norādīts [..] pielikumā”, šī tiesību norma nosaka
tikai pienākumu sniegt šo informāciju, sūdzības iesniedzējam atstājot brīvu izvēli attiecībā uz veidu un kārtību, kādā to
sniegt. Prasītāja uzskata, ka tās sūdzība bija spēkā, jo C veidlapā pieprasītā informācija vai nu jau bija iekļauta tās sūdzībā,
vai nu tā Komisijai jau bija zināma, vai arī tā nebija pieejama.
Komisija norāda, ka sūdzība pamatā bija par prettiesiska valsts atbalsta piešķiršanu, ka šī vēstule bija adresēta tiem tās
dienestiem, kuri nodarbojās ar valsts atbalstiem transporta nozarē, un ka tās nosaukums bija “sūdzība par Minhenes lidostu
sakarā ar valsts atbalsta piešķiršanu
Lufthansa
”. Komisija neapstrīd ne to, ka prasītāja savā vēstulē arī apgalvoja, ka Minhenes lidosta ļaunprātīgi izmantoja savu dominējošo
stāvokli, nedz arī to, ka šīs vēstules kopiju bija paredzēts nosūtīt “Konkurences” ĢD, proti, tam dienestam, kas bija atbildīgs
par EKL 81. un 82. panta pārkāpumu pārbaudi. Tomēr tā uzskata, ka argumentiem par dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu
acīmredzot ir pakārtota nozīme un tie katrā ziņā neesot pietiekami pamatoti. Prasītāja esot tikai apgalvojusi, ka
Lufthansa
un
Star Alliance
partneriem bija ekskluzīvas Minhenes lidostas 2. termināļa izmantošanas tiesības un ka šis apstāklis bija dominējošā stāvokļa
ļaunprātīga izmantošana.
Komisija apgalvo, ka šāds apgalvojums nav uzskatāms par sūdzību Regulas Nr. 1/2003 7. panta izpratnē. Tā it īpaši atgādina,
ka saskaņā ar Regulas Nr. 773/2004 5. panta 1. punktu sūdzībai Regulas Nr. 1/2003 7. panta izpratnē “jāietver C veidlapā prasītā
informācija, kā norādīts [..] pielikumā”.
Komisija atbildē uz repliku arī norāda, ka, pat pieņemot, ka viens vienīgs dokuments var ietvert vienlaikus sūdzību, kurā
tiek darīts zināms prettiesisks valsts atbalsts, un sūdzību, kurā tiek darīta zināma dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana,
sūdzības iesniedzēja pienākums ir to skaidri norādīt. Turklāt tā uzsver, ka, lai gan sūdzībā faktiski bija ietverta atsevišķa
C veidlapā pieprasītā informācija, tajā tomēr nebija svarīgas informācijas. Komisija uzskata, ka šīs veidlapas 6.–8. punktā
pieprasītā informācija netika sniegta un sūdzība ietvēra tikai fragmentāru informāciju, kas bija pieprasīta citos šīs veidlapas
punktos.
Katrā ziņā Komisija savā 2009. gada 16. janvāra vēstulē norāda, ka pēc 2008. gada 23. jūlija lēmuma, ar kuru tā uzsāka oficiālu
izmeklēšanas procedūru lietā par Minhenes lidostas 2. termināli, prasītājas prasība sakarā ar bezdarbību ir zaudējusi priekšmetu.
Vispārējās tiesas vērtējums
Vispirms ir jānoraida Komisijas arguments, ka pēc 2008. gada 23. jūlija lēmuma prasība ir zaudējusi priekšmetu arī saistībā
ar varbūtējo dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu.
Tā kā šis lēmums ir tikai par varbūtējo valsts atbalstu
Lufthansa
labā, kuru prasītāja darīja zināmu, nevis par varbūtējo dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu, nevar uzskatīt, ka šis
lēmums ir Komisijas nostājas noformulēšana par šo pēdējo jautājumu.
Tātad šajā lietā ir jāpārbauda, vai, kā apgalvo prasītāja, Komisija ir prettiesiski atturējusies no rīcības attiecībā uz varbūtējo
dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu. Šajā nolūkā ir jāpārbauda, vai brīdināšanas brīdī EKL 232. panta izpratnē Komisijai
bija pienākums rīkoties (skat. šī spriedums 25. punktu).
Prasītāja pati ir atgādinājusi atbilstošos kritērijus, lai novērtētu, vai pastāvēja pienākums rīkoties attiecībā uz varbūtējo
EKL 81. un 82. pantā paredzēto konkurences tiesību normu pārkāpumu. Tā uzsver, ka, ja Komisija ir saņēmusi sūdzību saskaņā
ar Regulas Nr. 1/2003 un Regulas Nr. 773/2004 noteikumiem, tai ir pienākums uzmanīgi pārbaudīt faktiskos un tiesiskos apstākļus,
kurus tai ir darījis zināmus sūdzības iesniedzējs, lai saprātīgā termiņā izlemtu, vai tai ir jāuzsāk procedūra pārkāpuma konstatēšanai
vai sūdzība jānoraida, neuzsākot procedūru, vai arī jāizbeidz sūdzības izskatīšana. Ja Komisija nolemj, ka sūdzības pārbaude
atbilstoši EKL 82. pantam ir nepamatota vai tā ir pārmērīga, tai savs lēmums ir jāpaziņo prasītājai, izklāstot iemeslus tādā
veidā, lai varētu pārbaudīt šī lēmuma tiesiskumu.
Vispārējā tiesa uzskata, ka šajā lietā prasītāja nav izpildījusi prasības, kas izriet no minētajām regulām.
Šajā ziņā Vispārējā tiesa atgādina, ka atbilstoši Regulas Nr. 773/2004 preambulas 6. un 7. apsvērumam, lai sūdzību varētu
atzīt par sūdzību, ar kuru dara zināmu EKL 81. un 82. pantā paredzēto konkurences tiesību normu pārkāpumu, tai obligāti ir
jāatbilst Regulas Nr. 773/2004 5. pantam par sūdzību pieņemamību, kurā skaidri ir paredzēts, ka, pirmkārt, lai fiziskām un
juridiskām personām būtu tiesības iesniegt sūdzību saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 7. pantu, tām jāapliecina savas likumīgās
intereses un ka, otrkārt, šajās sūdzībās jāietver Regulas Nr. 773/2004 pielikumā iekļautajā C veidlapā prasītā informācija.
Runājot par C veidlapu, uz kuru ir atsauce Regulas Nr. 773/2004 5. pantā, tajā ir paredzēts, ka sūdzības iesniedzējiem savas
sūdzības pamatojumam ir jāsniedz konkrēta informācija. It īpaši atbilstoši šīs veidlapas 3.–8. punktam sūdzības iesniedzējam,
pirmkārt, ir detalizēti jāizklāsta fakti, no kuriem var secināt EKL 81. vai 82. panta pārkāpumu, otrkārt, tam ir jāizklāsta
savs viedoklis par iespējamā pārkāpuma ģeogrāfisko apmēru un jāpaskaidro, ja tas nav acīmredzams, kādā mērā norādītā rīcība
var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm vai starp Savienību un vienu vai vairākām Eiropas Brīvās tirdzniecības asociācijas
(EBTA) valstīm, kas ir Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu (EEZ) līgumslēdzējas puses, treškārt, jāpaskaidro, kādu rezultātu
tas sagaida secinājumu vai pasākumu veidā Komisijas uzsāktās procedūras rezultātā, ceturtkārt, jāizklāsta iemesli, pamatojoties
uz kuriem tas lūdz aizstāvēt savas likumīgās intereses kā sūdzības iesniedzējs saskaņā ar Regulas Nr. 1/2003 7. pantu, jo
īpaši norādot, kā viņu ietekmē rīcība, par kuru iesniegta sūdzība, un jāpaskaidro, kādā veidā, viņaprāt, Komisijas iejaukšanās
varētu labot iespējamo kaitējumu, un, piektkārt, jāsniedz pilnīga informācija par to, vai šo pašu vai līdzīgu iemeslu dēļ
tas ir vērsies kādā citā konkurences institūcijā un vai valsts tiesā ir uzsākta tiesvedība.
Šajā lietā no sūdzības izriet, ka attiecībā uz varbūtējo dominējošā stāvokļa ļaunprātīgo izmantošanu prasītāja būtībā tikai
ir minējusi, ka
Lufthansa
un tās
Star Alliance
partneru ekskluzīvās 2. termināļa izmantošanas tiesības Minhenes lidostā ir dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana un
ka tā nosūtīs savas sūdzības kopiju Komisijas “Konkurences” ĢD, lai to lūgtu pārbaudīt Minhenes lidostas dominējošā stāvokļa
ļaunprātīgu izmantošanu, kuru veido Minhenes lidostas atteikums ļaut prasītājai veikt darbību no šīs lidostas 2. termināļa.
Tomēr šādas norādes nevar uzskatīt par tādām, kas atbilst Regulas Nr. 773/2004 5. pantā noteiktajām prasībām. No tā izriet,
ka, ņemot vērā sūdzības saturu, Komisija nevarēja saprātīgi uzskatīt, ka tā būtu saņēmusi sūdzību, ar kuru tiek darīts zināms,
ka pastāv dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana Regulas Nr. 1/2003 un Regulas Nr. 773/2004 izpratnē.
Prasītājas apgalvojums, ka tās sūdzībā bija pietiekama informācija, lai to kvalificētu par sūdzību Regulas Nr. 1/2003 un Regulas
Nr. 773/2004 izpratnē, ir jānoraida, jo īpaši tādēļ, ka prasītāja atbilstoši Regulas Nr. 773/2004 5. panta 1. punktam nav
norādījusi savas likumīgās intereses, un tādēļ, ka tajā nebija atsevišķas Regulas Nr. 773/2004 pielikumā esošajā C veidlapā
pieprasītās informācijas. Šāda iztrūkstošā informācija cita starpā bija minētās veidlapas 3. punktā norādītā informācija,
atbilstoši kurai prasītājai bija detalizēti jāizklāsta fakti, kas liecina par EKL 82. panta pārkāpumu.
Šajā ziņā Vispārējā tiesa norāda, ka, lai gan prasītāja ir norādījusi konkrētus faktus nolūkā pierādīt valsts atbalsta pastāvēšanu
Lufthansa
labā, sūdzībā netika ietverts faktu izklāsts, kas ļautu noteikt, kādā veidā Minhenes lidostai bija dominējošs stāvoklis,
nedz arī, kādēļ tas, ka 2. terminālis tika rezervēts
Lufthansa
un tās
Star Alliance
partneriem, būtu Minhenes lidostas dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana. Kā to Komisija norāda atbildē uz repliku,
Minhenes lidostas 1. termināli izmanto liels skaits aviosabiedrību (
Aer Lingus
,
AirBerlin
,
Air France
,
Alitalia
,
British Airways
,
EasyJet
,
Germanwings
,
Iberia
un
KLM
). Katrā ziņā prasītāja nav norādījusi iemeslus, kādēļ tai būtu “liegta pieeja Minhenes lidostas tirgum”, ja tai tika piedāvāts
izmantot to pašu termināli, kuru izmanto citas aviosabiedrības. Tāpat tā nav pierādījusi, kādēļ Minhenes lidosta būtu ļaunprātīgi
izmantojusi dominējošo stāvokli, attiecoties pret prasītāju tieši tādā pašā veidā kā, piemēram, pret
EasyJet
. Turklāt ir jākonstatē, ka sūdzība nav nepārprotama, jo to var saprast arī tādā veidā, ka
Lufthansa
ir dominējošā stāvoklī. Sūdzībā ir īpaši norādīts, ka “apstāklis, ka
Lufthansa
un tās
Star Alliance
partneriem ir ekskluzīvas Minhenes lidostas 2. termināļa izmantošanas tiesības [..], ir ne tikai dominējošā stāvokļa ļaunprātīga
izmantošana, jo [prasītājai] piekļuve terminālim [..] tika atteikta, bet tas nozīmē turklāt arī to, ka
Lufthansa
ir saņēmusi un turpina saņemt nozīmīgu valsts atbalstu”.
Turklāt ir jānorāda, ka, pirmkārt, prasītāja nav paskaidrojusi, kādu rezultātu tā sagaida secinājumu vai pasākumu veidā Komisijas
uzsāktās procedūras rezultātā, kā to paredz C veidlapas 6. punkts. Pretēji prasītājas apgalvotajam apstākli, ka tā Komisijai
savā sūdzībā lūdza pārbaudīt lidostas dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu, nevar uzskatīt par tādu, kas atbilst minētā
6. punkta prasībām. Otrkārt, prasītāja atbilstoši C veidlapas 8. punktam nav precizējusi, vai tā ir vērsusies kādā konkurences
institūcijā un vai valsts tiesā ir uzsākta tiesvedība.
Šajos apstākļos 2005. gada 3. novembrī iesniegto sūdzību nevar atzīt par iesniegtu atbilstoši Regulai Nr. 1/2003 un Regulai
Nr. 773/2004. Tādēļ brīdināšanas brīdī EKL 232. panta izpratnē Komisijai nebija pienākuma rīkoties, tādēļ tai nevar pārmest
bezdarbību saskaņā ar iepriekš šī sprieduma 25. punktā minēto judikatūru.
No tā izriet, ka prasība konstatēt Komisijas bezdarbību, tai prettiesiski atturoties no lēmuma pieņemšanas par varbūtēju dominējošā
stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu, ir jānoraida kā nepamatota, neesot vajadzībai veikt prasītājas lūgtos procesa organizatoriskos
pasākumus.

Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Reglamenta 87. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās
izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Turklāt atbilstoši Reglamenta 87. panta 6. punktam,
ja tiesvedību lietā izbeidz pirms sprieduma taisīšanas, Vispārējā tiesa lemj par tiesāšanās izdevumiem pēc saviem ieskatiem.
Šajā lietā, pirmkārt, attiecībā uz prasības galveno daļu par varbūtējo valsts atbalstu
Lufthansa
labā, par kuru pēc 2008. gada 23. jūlija lēmuma pieņemšanas vairs nav jāspriež, prasītājai nevar pārmest, ka tā, lai saglabātu
savas tiesības, cēla šo prasību, nesagaidot, ka Komisija pieņems šo lēmumu, kas faktiski notika pēc tam, kad termiņš rīkoties
sakarā ar bezdarbību jau bija beidzies.
Otrkārt, runājot par to prasības daļu, kas attiecas uz varbūtējo valsts atbalstu
Star Alliance
partneru labā un uz varbūtējo dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu, tā kā prasītājai spriedums ir nelabvēlīgs, tai
jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus. Šajos apstākļos Vispārējā tiesa uzskata, ka tā būs veikusi taisnīgu šīs lietas
apstākļu novērtējumu, nospriežot, ka, pirmkārt, Komisija sedz pati savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina pusi no prasītājas
tiesāšanās izdevumiem un, otrkārt, ka prasītāja sedz pusi no saviem tiesāšanās izdevumiem.
Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (piektā palāta)
nospriež:
1)
vairs nav jāspriež par
Ryanair Ltd
iesniegtajiem prasījumiem sakarā ar bezdarbību attiecībā uz varbūtējo valsts atbalstu
Lufthansa
labā;
2)
noraidīt
Ryanair
iesniegtos prasījumus sakarā ar bezdarbību attiecībā uz varbūtējo valsts atbalstu
Lufthansa Star Alliance
partneru labā;
3)
noraidīt
Ryanair
iesniegtos prasījumus sakarā ar bezdarbību attiecībā uz varbūtējo dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu;
4)
Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzina pusi no
Ryanair
tiesāšanās izdevumiem;
5)
Ryanair
sedz pusi no saviem tiesāšanās izdevumiem pati.
Papasavvas
Vadapalas
O’Higgins
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2011. gada 19. maijā.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – angļu.