CELEX: 62009CJ0537
Ennakkoratkaisupyyntö
Asetus (ETY) N:o 1408/71
Vammaisten elämisavustuksen (Disability living allowance) liikkumiskykyyn perustuva osa
Erillinen etuus
Maksuihin perustumaton erityisetuus
Etuuksien maastavientikelvottomuus

Ennakkoratkaisupyyntö koskee sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin,
itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena
kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97 (EYVL 1997, L 28,
s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 31.3.2004 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 631/2004
(EUVL L 100, s. 1; jäljempänä asetus N:o 1408/71) ja näin muutetun asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna
13.4.2005 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 647/2005 (EUVL L 117, s. 1; jäljempänä muutettu
asetus N:o 1408/71), 4 artiklan 2 a kohdan tulkintaa sekä asetuksen N:o 1408/71 ja muutetun asetuksen N:o 1408/71 10 a artiklan
pätevyyttä.
Pyyntö on esitetty asioissa, joissa valittajina ovat Bartlett, Gonzales Ramos ja Taylor ja vastapuolena Secretary of State
for Work and Pensions ja joka koskee vammaisten elämisavustuksen (disability living allowance, jäljempänä DLA) liikkumiskykyyn
perustuva osan epäämistä näiltä henkilöiltä sillä perusteella, etteivät he enää täyttäneet paikallaoloa ja asumista Isossa-Britanniassa
koskevia edellytyksiä.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Unionin oikeus
Asetuksen N:o 1408/71 ja muutetun asetuksen N:o 1408/71 1 artiklan t alakohdassa säädetään seuraavaa:
”’etuuksilla’ – – tarkoitetaan kaikkia etuuksia ja eläkkeitä, mukaan lukien kaikki niiden osat, jotka maksetaan julkisista
varoista, arvon säilyttäviä korotuksia ja lisäavustuksia, [jollei] III osaston säännöksi[stä muuta johdu], kuten myös kertasuoritteisia
etuuksia, jotka maksetaan eläkkeiden yhteydessä, ja maksujen palauttamisen muodossa annettavia rahasuorituksia.”
Asetuksen N:o 1408/71 ja muutetun asetuksen N:o 1408/71 4 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tätä asetusta sovelletaan kaikkeen lainsäädäntöön, joka koskee seuraavia sosiaaliturvan aloja:
a)      sairaus- ja äitiysetuuksia;
b)       työkyvyttömyysetuuksia, mukaan lukien ne joiden tarkoituksena on ansiokyvyn ylläpitämien tai parantamien
– –”
Asetuksen N:o 1408/71 4 artiklan 2 a kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tätä asetusta sovelletaan maksuihin perustumattomiin erityisetuuksiin, jotka annetaan muun kuin 1 kohdassa tarkoitetun lainsäädännön
tai järjestelmän perusteella tai jotka on suljettu 4 kohdan nojalla soveltamisalan ulkopuolelle, jos tällaiset etuudet on
tarkoitettu:
a)      antamaan lisä-, korvaavaa tai täydentävää turvaa sellaista tapahtumaa vastaan, joka kuuluu 1 kohdan a–h alakohdassa tarkoitettuihin
sosiaaliturvan aloihin; tai
b)      vain vammaisten erityistä suojelemista varten.”
Muutetun asetuksen N:o 1408/71 4 artiklan 2 a kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tätä artiklaa sovelletaan maksuihin perustumattomiin rahallisiin erityisetuuksiin, jotka annetaan sellaisen lainsäädännön
mukaan, jolla on henkilöllisen soveltamisalansa, tavoitteidensa ja/tai oikeutta koskevien edellytysten vuoksi sekä 1 kohdassa
tarkoitetun sosiaaliturvalainsäädännön että sosiaalihuollon piirteitä.
Maksuihin perustumattomat rahalliset erityisetuudet ovat etuuksia,
a)      jotka on tarkoitettu
i)      antamaan lisä-, korvaavaa tai täydentävää turvaa sellaista tapahtumaa vastaan, joka kuuluu 1 kohdassa tarkoitettuihin sosiaaliturvan
aloihin, ja jotka takaavat asianomaisille henkilöille vähimmäistoimeentulon ottaen huomioon taloudellinen ja sosiaalinen tilanne
kyseisessä jäsenvaltiossa; tai
ii)      vain vammaisten erityistä suojelemista varten ja jotka liittyvät läheisesti kyseisen henkilön sosiaaliseen ympäristöön kyseisessä
jäsenvaltiossa
ja
b)      joiden rahoitus saadaan yksinomaan pakollisesta verotuksesta, joka on tarkoitettu kattamaan yleiset julkiset menot, ja joiden
myöntämis- ja laskentaedellytykset eivät riipu mistään etuudensaajan osalta suoritettavasta maksusta. Maksuihin perustuvan
etuuden lisänä myönnettäviä etuuksia ei kuitenkaan katsota maksuihin perustuviksi etuuksiksi yksinomaan tästä syystä;
ja
c)      jotka on lueteltu liitteessä II a.”
Asetuksen N:o 1408/71 ja muutetun asetuksen N:o 1408/71 10 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Jollei tässä asetuksessa toisin säädetä, työkyvyttömyys-, vanhuus- tai jälkeenjääneiden rahaetuuksia, työtapaturma- tai ammattitautieläkkeitä
ja kuolemantapauksen johdosta annettavia avustuksia, joihin on saavutettu oikeus yhden tai useamman jäsenvaltion lainsäädännön
mukaan, ei saa vähentää, muuttaa, keskeyttää, peruuttaa tai takavarikoida sen vuoksi, että etuuden saaja asuu muun jäsenvaltion
alueella kuin sen, jossa maksamisesta vastuussa oleva laitos sijaitsee.”
Asetuksen N:o 1408/71 ja muutetun asetuksen N:o 1408/71 10 a artiklan 1 kohdassa säädetään kuitenkin, ettei näiden asetusten
10 artiklan ja III osaston säännöksiä sovelleta niiden 4 artiklan 2 a kohdassa tarkoitettuihin maksuihin perustumattomiin
rahallisiin erityisetuuksiin ja että asianomaisille henkilöille maksetaan näitä etuuksia yksinomaan sen jäsenvaltion alueella
ja sen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti, jonka alueella he asuvat, edellyttäen, että nämä etuudet on lueteltu näiden
asetusten liitteessä II a.
DLA on mainittu asetuksen N:o 1408/71 ja muutetun asetuksen N:o 1408/71 liitteessä II a, johon näiden asetusten 10 a artiklan
1 kohdassa viitataan.

Kansallinen lainsäädäntö
Sosiaaliturvamaksuista ja -etuuksista vuonna 1992 annetun lain (Social Security Contributions and Benefits Act 1992, jäljempänä
vuoden 1992 sosiaaliturvalaki) 63 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Lain tässä osassa tarkoitettuja maksuihin perustumattomia etuuksia ovat seuraavat etuudet:
a)      avustajalisä
b)      vaikeavammaisuusavustus (ikään sekä huollettavana oleviin aikuisiin ja lapsiin perustuvine korotuksineen)
c)      hoitajan avustus (huollettavana oleviin aikuisiin perustuvine korotuksineen)
d)      [DLA]
– –.”
Vuoden 1992 sosiaaliturvalain 71 §:ssä, jonka otsikko on ”Vammaisten elämisavustus”, säädetään DLA:sta seuraavasti:
”1)      [DLA] muodostuu hoidon tarpeeseen perustuvasta osasta ja liikkumiskykyyn perustuvasta osasta.
2)      Henkilön oikeus [DLA:han] voi merkitä oikeutta tämän avustuksen jompaankumpaan tai kumpaankin osaan.
3)      Henkilölle voidaan myöntää jompikumpi avustuksen osa joko määräajaksi tai toistaiseksi, mutta jos hänelle myönnetään [DLA:n]
kummatkin osat, hänelle ei voida myöntää näitä osia eripituisiksi määräajoiksi.
4)      [DLA:n] viikoittaismäärä on siltä viikolta, jolta henkilölle maksetaan jompaakumpaa avustuksen osaa, kyseisen osan viikoittaismäärä
sellaisena kuin siitä säädetään tässä laissa tai sen nojalla annetuissa asetuksissa.
5)      [DLA:n] viikoittaismäärä on siltä viikolta, jolta henkilölle maksetaan kumpaakin avustuksen osaa, näitä osia varten vahvistettujen
viikoittaismäärien yhteenlaskettu määrä.
6)      Henkilö on oikeutettu [DLA:han] vain, jos hän täyttää säädetyt edellytykset asumisesta ja paikallaolosta Isossa-Britanniassa.”
Vuoden 1992 sosiaaliturvalain 73 §:ssä säädetään yksityiskohtaisesti liikkumiskykyyn perustuvan DLA:n osan myöntämisedellytyksistä
seuraavaa:
”1)      Jollei tämän lain säännöksistä muuta johdu, henkilöllä on oikeus liikkumiskykyyn perustuvan [DLA:n] osaan ajanjaksolla, jolla
hän ylitettyään laissa säädetyn ikärajan,
a)      kärsii fyysisestä vammasta, joka estää liikkumisen tai jonka vuoksi liikkuminen on käytännössä mahdotonta, tai
b)      häneen voidaan soveltaa tämän pykälän 2 momenttia, tai
c)      häneen voidaan soveltaa tämän pykälän 3 momenttia, tai
d)      pystyy liikkumaan, mutta hänellä on niin vakava ruumiillinen tai psyykkinen vamma, että siitä huolimatta, että hän saattaa
kyetä kulkemaan hänelle tuttuja reittejä itsenäisesti, ulkona liikkuminen on useimmiten mahdotonta ilman toisen henkilön ohjausta
tai valvontaa.
1 A)      Edellä 1 momentissa tarkoitettu ’säädetty ikäraja’ on
a)      sen a, b tai c kohdassa mainittujen edellytysten osalta 3 vuotta
b)      sen d kohdassa mainittujen edellytysten osalta 5 vuotta.
2)       Henkilö kuuluu tämän momentin soveltamisalaan, jos
a)      hän on sekä sokea että kuuro ja
b)      hän täyttää mahdolliset muut erikseen säädettävät edellytykset.
3)      Henkilö kuuluu tämän momentin soveltamisalaan, jos
a)      hänellä on vakava mielenterveyshäiriö
b)      hänellä on vakavia käyttäytymishäiriöitä ja
c)      hän täyttää kummatkin edellä 72 §:n 1 momentin b ja c kohdassa mainitut edellytykset
– –
8)      Henkilöllä on oikeus liikkumiskykyyn perustuvaan osaan tietyn ajanjakson ajan vain, jos hänen tilansa on tämän jakson aikana
suurimmaksi osaksi sellainen, että hän voi ajoittain käyttää liikkumiseen tarkoitettuja apuvälineitä.
9)      Henkilöllä on oikeus DLA:n liikkumiskykyyn perustuvaan osaan vain, jos
a)      hän koko
i)      sen kolmen kuukauden ajanjakson ajan, joka välittömästi edeltää päivää, josta lähtien kyseinen osa myönnetään, tai
ii)      jonkin muun erikseen säädetyn kolmen kuukauden ajanjakson ajan täyttää tai todennäköisesti täyttää jonkin edellä 1 momentin
a–d kohdassa luetelluista edellytyksistä ja
b)      hän todennäköisesti täyttää jatkossakin jonkin kyseisistä edellytyksistä koko
i)      kuuden kuukauden pituisen ajanjakson ajan kyseisestä päivästä lähtien tai
ii)      (jos hänen odotetaan kuolevan kyseistä päivää seuraavien kuuden kuukauden ajanjakson aikana) tästä päivästä alkavan ajanjakson
ajan hänen kuolemaansa saakka.
– –
10)      Liikkumiskykyyn perustuvalle osalle vahvistetaan kaksi erilaista viikoittaismäärää.
– –”
Vammaisten elämisavustuksesta vuonna 1991 annetun sosiaaliturva-asetuksen (Social Security (Disability Living Allowance) Regulations
1991, jäljempänä vuoden 1991 sosiaaliturva-asetus) 2 §:n 1 momentin a alakohdassa säädetään vuoden 1992 sosiaaliturvalain
71 §:n 6 momentissa tarkoitetuista asumista ja paikallaoloa Isossa-Britanniassa koskevista edellytyksistä.

Pääasiat ja ennakkoratkaisukysymykset
Pääasioissa on kyse kumoamiskanteista, jotka Bartlett, Gonzalez Ramos ja Taylor ovat nostaneet Secretary of State for Work
and Pensionsin päätöksistä, joilla se on evännyt heiltä oikeuden DLA:han sillä perusteella, etteivät he enää täytä edellytyksiä
asumisesta ja paikallaolosta Isossa-Britanniassa. Heitä koskevat päätökset tehtiin 13.5.2005, 28.2.2002 ja 8.9.2005.
Asioita ensimmäisinä asteina käsitelleet toimivaltaiset tuomioistuimet hylkäsivät heidän kanteensa. Upper Tribunal sai valitukset
näistä tuomioista käsiteltäväkseen, ja se katsoo, että asiassa C-299/05, komissio vastaan parlamentti ja neuvosto (Kok., s.
I-8695) 18.10.2007 annetun tuomion mukaisesti hoidon tarpeeseen perustuvaa DLA:n osaa on pidettävä muutetussa asetuksessa
N:o 1408/71 tarkoitettuna sairausetuutena, jonka myöntämiselle ei siis voida asettaa edellä mainitun kaltaisia edellytyksiä.
Upper Tribunal huomauttaa etuuden liikkumiskykyyn perustuvasta osasta, että koska sen myöntäminen ei ole varallisuussidonnaista
ja koska sillä ei taata vähimmäistoimeentuloa, sitä on pidettävä pikemminkin sosiaaliturvaetuutena kuin maksuihin perustumattomana
erityisetuutena.
Upper Tribunal korostaa lisäksi sitä, että edellä mainitussa asiassa komissio vastaan parlamentti ja neuvosto annetussa yhteisöjen
tuomioistuimen tuomiossa tarkasteltiin ainoastaan muutettua asetusta N:o 1408/71, jota on sovellettu 5.4.2005 alkaen, minkä
vuoksi kyseinen tuomio ei vaikuttaisi asetuksen N:o 1408/71 tulkintaan.
Upper Tribunal on tämän johdosta päättänyt lykätä asian ratkaisua ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      a)      Voidaanko [vuoden 1992 sosiaaliturvalain] 71–76 §:ssä tarkoitettu [DLA:n] liikkumiskykyyn perustuvaa osaa pitää [DLA:sta]
erillisenä osana ajanjaksoilla, joihin sovelletaan [asetusta N:o 1408/71], joko asetuksen 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna
sosiaaliturvaetuutena tai 4 artiklan 2 a kohdassa tarkoitettuna maksuihin perustumattomana erityisetuutena vai jonakin muuna
etuutena?
b)      Jos a kohdan kysymykseen vastataan myöntävästi, mikä on oikea ryhmä?
c)      Jos a kohdan kysymykseen vastataan kieltävästi, mihin ryhmään [DLA] on luettava?
d)      Jos b tai c kohtaan annettavan vastauksen mukaan [DLA:n] liikkumiskykyyn perustuvaa osaa on pidettävä sosiaaliturvaetuutena,
onko kyseessä oleva etuus [asetuksen N:o 1408/71] 4 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettu sairausetuus vai [sen] 4 artiklan
1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu työkyvyttömyysetuus?
e)      Vaikuttaako [edellä mainitussa asiassa komissio vastaan parlamentti ja neuvosto annetun tuomion] tuomiolauselman 2 kohdassa
vahvistettu ajallinen rajoitus yhteenkään edellä esitettyihin kysymyksiin annettavista vastauksista?
2)      a)       Voidaanko [vuoden 1992 sosiaaliturvalain] 71–76 §:ssä tarkoitettua [DLA:n] liikkumiskykyyn perustuvaa osaa pitää [DLA:sta]
erillisenä osana ajanjaksoilla, joihin sovelletaan [muutettua asetusta N:o 1408/71], joko kyseisen asetuksen 4 artiklan 1
kohdassa tarkoitettuna sosiaaliturvaetuutena tai sen 4 artiklan 2 a kohdassa tarkoitettuna maksuihin perustumattomana erityisetuutena
vai jonakin muuna etuutena?
b)      Jos a kohdan kysymykseen vastataan myöntävästi, mikä on oikea ryhmä?
c)      Jos a kohdan kysymykseen vastataan kieltävästi, mihin ryhmään [DLA] on luettava?
d)      Jos b tai c kohtaan annettavan vastauksen mukaan [DLA:n] liikuntakykyyn perustuvaa osaa on pidettävä sosiaaliturvaetuutena,
onko kyseessä oleva etuus [muutetun asetuksen N:o 1408/71] 4 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettu sairausetuus vai
[sen] 4 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu työkyvyttömyysetuus?
3)      Jos unionin tuomioistuin katsoo vastauksissaan edellisiin kysymyksiin, että liikkumiskykyyn perustuvaa osaa on pidettävä maksuihin
perustumattomana erityisetuutena, vaikuttaako jokin muu yhteisön oikeuden sääntö tai periaate siihen, onko Ison-Britannian
ja Pohjois-Irlannin yhdistyneellä kuningaskunnalla oikeus nyt käsiteltävissä asioissa vallitsevan kaltaisissa olosuhteissa
vedota [vuoden 1991 sosiaaliturva-asetuksen] 2 §:n 1 momentin a kohdassa säädettyihin asumista ja paikallaoloa koskeviin edellytyksiin?”

Ennakkoratkaisukysymykset

Kaksi ensimmäistä kysymystä
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on kahdella ensimmäisellä kysymyksellään, jotka voidaan käsitellä yhdessä, halunnut
selvyyden lähinnä siihen, onko asetuksen N:o 1408/71 ja muutetun asetuksen N:o 1408/71 4 artiklan 2 a kohtaa tulkittava siten,
että DLA:n liikkumiskykyyn perustuvaa osaa on pidettävä tässä säännöksessä tarkoitettuna maksuihin perustumattomana rahallisena
erityisetuutena.
Jotta näihin kysymyksiin voitaisiin vastata, on aluksi ratkaistava se, voidaanko DLA:n liikkumiskykyyn perustuvaa osaa pitää
sellaisenaan asetuksen N:o 1408/71 ja muutetun asetuksen N:o 1408/71 1 artiklan t alakohdassa tarkoitettuna etuutena.
Tässä suhteessa on muistettava, että unionin tuomioistuin on edellä mainitussa asiassa komissio vastaan parlamentti ja neuvosto
antamassaan tuomiossa (69 kohta) todennut, että DLA:n liikkumiskykyyn perustuva osa on yksilöitävissä ja se voitaisiin mainita
muutetun asetuksen N:o 1408/71 liitteessä II a, jos Yhdistynyt kuningaskunta päättäisi ottaa käyttöön avustuksen, joka koskisi
vain tätä osaa. Näin ollen DLA:n liikkumiskykyyn perustuvaa osaa on sellaisenaan pidettävä muutetun asetuksen N:o 1408/71
1 artiklan t alakohdassa tarkoitettuna etuutena.
Näin on todettava myös asetuksesta N:o 1408/71, sellaisena kuin se oli voimassa ennen muutosta, ja samoista syistä.
On siis katsottava, että DLA:n liikkumiskykyyn perustuvaa osaa voitaisiin pitää myös asetuksen N:o 1408/71 1 artiklan t alakohdassa
tarkoitettuna etuutena.
Kuten unionin tuomioistuin on todennut, ei ole kiistetty sitä, että DLA:n liikkumiskykyyn perustuva osa on luonteeltaan maksuihin
perustumaton (ks. vastaavasti em. asia komissio v. parlamentti ja neuvosto, tuomion 74 kohta), eikä sitä, että se on rahaetuus.
Siihen, onko DLA:n liikkumiskykyyn perustuvaa osaa pidettävä luonteeltaan erityisetuutena, unionin tuomioistuin totesi, että
DLA:lla voidaan katsoa olevan sosiaalisesta tuesta muodostuva osa ja että sen liikkumiskykyyn perustuvaa osaa ”voitaisiin”
pitää maksuihin perustumattomana erityisetuutena, joka voitaisiin tämän vuoksi laillisesti mainita muutetun asetuksen N:o
1408/71 liitteessä II a niiden etuuksien luettelossa, joita ei voida viedä maasta (em. asia komissio v. parlamentti ja neuvosto,
tuomion 67 ja 74 kohta). Yhteisöjen tuomioistuin päätti näin tällaisessa asiayhteydessä poistaa tässä liitteessä olevan maininnan
DLA:sta ja pitää väliaikaisesti voimassa maininnan vaikutukset ainoastaan DLA:n liikkumiskykyyn perustuvan osan osalta, jotta
kohtuullisessa ajassa toteutettaisiin asianmukaiset toimenpiteet sen merkitsemiseksi kyseiseen liitteeseen (ks. vastaavasti
em. asia komissio v. parlamentti ja neuvosto, tuomion 75 kohta). Tämä merkitsee unionin tuomioistuimen mukaan, että DLA:n
liikkumiskykyyn perustuvaa osaa voidaan pitää luonteeltaan muutetun asetuksen N:o 1408/71 4 artiklan 2 a kohdassa tarkoitettuna
erityisetuutena.
On myös muistettava, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan etuuden luonne erityisetuutena määritellään sen tavoitteen
perusteella (ks. mm. asia C-154/05, Kersbergen-Lap ja Dams-Shipper, tuomio 6.7.2006, Kok., s. I-6249, 30 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Tähän voidaan huomauttaa Yhdistyneen kuningaskunnan ja Euroopan komission tavoin, että DLA:n liikkumiskykyyn perustuvalla
osalla on tarkoitus taata asetuksen N:o 1408/71 ja muutetun asetuksen N:o 1408/71 4 artiklan 2 a kohdan b alakohdassa säädetty
vammaisten erityinen suojelu, koska suojelun ainoana päämääränä on tukea vammaisten henkilöiden itsenäistä selviytymistä ja
sosiaalista integroitumista sekä mahdollisuuksien mukaan auttaa vammaisia henkilöitä elämään samalla tavoin kuin terveet henkilöt.
Vamma on siis sellaisenaan perusteena oikeudelle tämän etuuden saamiseen, ja sen perusteella määritetään myönnettävän etuuden
suuruus vammasta henkilölle aiheutuvien liikuntarajoitteiden mukaisesti.
Istunnossa esitetyissä huomautuksissa katsottiin myös, että DLA:n liikkumiskykyyn perustuva osa, joka perustuu etuudensaajan
liikuntarajoitteista aiheutuviin kustannuksiin asianomaisessa jäsenvaltiossa, liittyy läheisesti kyseisen henkilön sosiaaliseen
ympäristöön tässä valtiossa.
Asiakirja-aineiston ja istunnossa esitettyjen huomautusten perusteella voidaan lopuksi vielä mainita se, että DLA:n liikuntakyvyn
perusteella maksettava osa myönnetään käytännössä useimmiten henkilöille, joilla on liikkumista huomattavalla tavalla rajoittava
vamma, mikä tarkoittaa välttämättä sitä, että vaikkei kansallisessa lainsäädännössä olekaan säädetty etuuden sidonnaisuudesta
henkilön varallisuuteen, etuus myönnetään useimmissa tapauksissa henkilöille, jotka eivät kykene vammansa vuoksi tekemään
työtä.
Edellä esitetyn perusteella on siis todettava, että DLA:n liikkumiskykyyn perustuvaa osaa on pidettävä muutetun asetuksen
N:o 1408/71 4 artiklan 2 a kohdassa ja asetuksen N:o 1408/71 4 artiklan 2 a kohdassa tarkoitettuna erityisetuutena.
Siitä, ettei tällaista etuutta voitaisi enää katsoa, kuten Gonzalez Ramos on esittänyt, muutetun asetuksen N:o 1408/71 liitteessä
II a mainituksi etuudeksi, koska Yhdistynyt kuningas ei ole kohtuullisessa ajassa toteuttanut tämän edellyttämiä toimenpiteitä,
todettakoon vain, että tämä jäsenvaltio on kuitenkin toteuttanut kyseiset toimenpiteet. DLA:n liikkumiskykyyn perustuva osa
on mainittu sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen
(EY) N:o 883/2004 (EUVL L 200, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 16.9.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston
asetuksella (EY) N:o 988/2009 (EUVL L 284, s. 43), liitteessä X olevien etuuksien joukossa.
Pätevästi ei siis voida väittää, että DLA:n liikkumiskykyyn perustuvaa osaa ei voida pitää asetuksen N:o 1408/71 liitteessä
II a mainittuna etuutena siitä syystä, ettei sitä ole erikseen mainittu vaan se käy ilmi välillisesti osana DLA:ta, koska
DLA:ssa on aina ollut kaksi selvästi toisistaan erotettavissa olevaa osaa siinä kansallisessa lainsäädännössä, josta pääasiassa
on kyse.
Kahteen ensimmäiseen kysymykseen on näin ollen vastattava, että asetuksen N:o 1408/71 ja muutetun asetuksen N:o 1408/71 4
artiklan 2 a kohtaa on tulkittava siten, että DLA:n liikkumiskykyyn perustuvaa osaa on pidettävä tässä säännöksessä tarkoitettuna
maksuihin perustumattomana rahallisena erityisetuutena, joka mainitaan näiden asetusten liitteessä II a.

Kolmas kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää kolmannella kysymyksellään unionin tuomioistuimelta vastausta siihen, voidaanko
asetuksen N:o 1408/71 ja muutetun asetuksen N:o 1408/71 10 a artiklaa pitää ”muiden yhteisön oikeuden sääntöjen ja periaatteiden”
kannalta arvioituna pätevänä siltä osin kuin siinä sallitaan se, että DLA:n liikkumiskykyyn perustuvan osan – siinä tapauksessa,
että sitä pidetään asetuksen N:o 1408/71 ja muutetun asetuksen N:o 1408/71 4 artiklan 2 a kohdassa tarkoitettuna maksuihin
perustumattomana erityisetuutena – myöntämiseltä edellytetään asumista ja paikallaoloa Isossa-Britanniassa.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei ole millään tavalla tarkentanut sitä, minkä unionin oikeussäännön tai -sääntöjen
kannalta tämä arviointi pitäisi suorittaa.
Vastaavissa tilanteissa unionin tuomioistuin on katsonut, että sen on poimittava kaikista kansallisen tuomioistuimen esittämistä
seikoista ja erityisesti ennakkoratkaisupyynnön esittämisestä tehdyn päätöksen perusteluista unionin oikeutta koskevat merkitykselliset
seikat, kun otetaan huomioon pääasian kohde (ks. vastaavasti asia 204/87, Bekaert, tuomio 20.4.1988, Kok., s. 2029, 7 kohta
oikeuskäytäntöviittauksineen).
Tältä osin on huomioon otettava työntekijöiden vapaata liikkuvuutta ja unionin kansalaisuutta koskevat säännöt.
Ensin mainitusta näkökohdasta unionin tuomioistuin on jo todennut, että asetuksessa N:o 1408/71 olevat asuinpaikkalausekkeiden
poistamista koskevat säännökset ovat SEUT 48 artiklan täytäntöönpanotoimia, jotka on annettu SEUT 45 artiklassa taatun työntekijöiden
vapaan liikkuvuuden toteuttamiseksi sosiaaliturvan alalla, ja että asetuksen N:o 1408/71 liitteessä II a mainittujen maksuihin
perustumattomien erityisetuuksien osalta unionin lainsäätäjä voi SEUT 48 artiklan täytäntöönpanon yhteydessä antaa säännöksiä,
joilla poiketaan sosiaaliturvaetuuksien maastavientimahdollisuudesta. Tarkemmin sanottuna sosiaaliseen ympäristöön läheisesti
liittyvien etuuksien myöntämisen edellytykseksi voidaan oikeutetusti asettaa asuminen siinä jäsenvaltiossa, jossa toimivaltainen
laitos sijaitsee (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat C-396/05, C-419/05 ja C-450/05, Habelt ym., tuomio 18.12.2007, Kok., s.
I-11895, 78 ja 81 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Kuten kahteen ensimmäiseen kysymykseen annetuissa vastauksissa todettiin, tämä on asianlaita DLA:n liikkumiskykyyn perustuvan
osan osalta.
On siis katsottava, että asetuksen N:o 1408/71 ja muutetun asetuksen N:o 1408/71 10 a artikla ei ole siitä syystä, että siinä
sallitaan se, että DLA:n liikkumiskykyyn perustuvan osan myöntämiseltä edellytetään asumista ja paikallaoloa Isossa-Britanniassa,
ristiriidassa henkilöiden vapaan liikkuvuuden kanssa eikä etenkään SEUT 48 artiklan kanssa.
Unionin kansalaisuutta koskevista säännöistä on muistettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 21 artiklasta,
jossa ilmaistaan yleisesti jokaisella unionin kansalaisella oleva oikeus vapaasti liikkua ja oleskella jäsenvaltioiden alueella,
on työntekijöiden vapaan liikkuvuuden osalta erityismääräys SEUT 45 artiklassa (ks. mm. asia C-287/05, Hendrix, tuomio 11.9.2007,
Kok., s. I-6909, 61 kohta), minkä vuoksi siitä ei ole tarpeen lausua pääasiaa varten.
Edellä esitetyn perusteella todettakoon, ettei kolmannen kysymyksen tutkinnassa ole ilmennyt mitään sellaista, mikä vaikuttaisi
asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se on jommassakummassa pääasiassa sovellettavista muodoistaan, 10 a artiklan pätevyyteen
siltä osin kuin tässä artiklassa sallitaan se, että vammaisten elämisavustuksen liikkumiskykyyn perustuvan osan myöntämiseltä
edellytetään asumista ja paikallaoloa Isossa-Britanniassa.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (neljäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin
ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan
tasalle saatettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97, sellaisena kuin se on muutettuna 31.3.2004 annetulla
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 631/2004, ja näin muutetun asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin se
on muutettuna 13.4.2005 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 647/2005, 4 artiklan 2 a kohtaa on
tulkittava siten, että vammaisten elämisavustuksen liikkumiskykyyn perustuvaa osaa on pidettävä tässä säännöksessä tarkoitettuna
maksuihin perustumattomana rahallisena erityisetuutena, joka mainitaan näiden asetusten liitteessä II a.
2)
Kolmannen kysymyksen tutkinnassa ei ole ilmennyt mitään sellaista, mikä vaikuttaisi asetuksen N:o 1408/71, sellaisena kuin
se on jommassakummassa pääasiassa sovellettavista muodoistaan, 10 a artiklan pätevyyteen siltä osin kuin tässä artiklassa
sallitaan se, että vammaisten elämisavustuksen liikkumiskykyyn perustuvan osan myöntämiseltä edellytetään asumista ja paikallaoloa
Isossa-Britanniassa.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: englanti.