CELEX: 62013CJ0047
Trimitere preliminară
Politica agricolă comună
Norme comune pentru sistemele de ajutor direct
Schemă de plată unică
Noțiunea „pășuni permanente”
Teren destinat producției de iarbă și de alte plante furajere erbacee care nu face parte din sistemul de rotație a culturilor din exploatație de cel puțin cinci ani
Teren arat și însămânțat în această perioadă cu o plantă furajeră erbacee diferită de cea cultivată anterior pe acest teren

Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 2 punctul 2 din Regulamentul (CE) nr. 796/2004 al Comisiei din 21 aprilie 2004 de stabilire a normelor de aplicare a ecocondiționării, a modulării și a sistemului integrat de gestionare și control, prevăzute de Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 al Consiliului din 29 septembrie 2003 de stabilire a normelor comune pentru schemele de sprijin direct în cadrul politicii agricole comune și de stabilire a anumitor scheme de sprijin pentru agricultori (
JO L 141, p. 18
, rectificare în
JO 2005, L 37, p. 22
, Ediție specială, 03/vol. 56, p. 210).
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între domnul Grund, agricultor, pe de o parte, și Landesamt für Landwirtschaft, Umwelt und ländliche Räume des Landes Schleswig‑Holstein (Biroul regional pentru agricultură, mediu și zone rurale al landului Schleswig‑Holstein, denumit în continuare „LLUR”), pe de altă parte, cu privire la clasificarea unora dintre terenurile sale agricole drept „pășune permanentă”.
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
Considerentul (4) al Regulamentului (CE) nr. 1782/2003 al Consiliului din 29 septembrie 2003 de stabilire a normelor comune pentru schemele de sprijin direct în cadrul politicii agricole comune și de stabilire a anumitor scheme de sprijin pentru agricultori și de modificare a Regulamentelor (CEE) nr. 2019/93, (CE) nr. 1452/2001, (CE) nr. 1453/2001, (CE) nr. 1454/2001, (CE) nr. 1868/94, (CE) nr. 1251/1999, (CE) nr. 1254/1999, (CE) nr. 1673/2000, (CEE) nr. 2358/71 și (CE) nr. 2529/2001 (
JO L 270, p. 1
, rectificare în
JO 2004, L 94, p. 70
, Ediție specială, 03/vol. 49, p. 177, rectificare în Ediție specială, 03/vol. 76, p. 291 și în
JO 2009, L 96, p. 39
) avea următorul cuprins:
„Ținând cont de faptul că pășunile permanente au un efect pozitiv asupra mediului, trebuie adoptate măsuri destinate să încurajeze menținerea pășunilor permanente existente, pentru a preveni transformarea generalizată a acestora în terenuri arabile.”
Articolul 2 punctul 2 din Regulamentul nr. 796/2004 conținea o definiție a expresiei „pășuni permanente” care, în versiunea sa originală, avea următorul cuprins:
„«pășuni permanente»: terenurile consacrate producției de iarbă și de alte plante furajere erbacee (însămânțate sau naturale) care nu fac parte din sistemul de rotație a culturilor din exploatație de cel puțin cinci ani.”
Ca urmare a adoptării Regulamentului (CE) nr. 239/2005 al Comisiei din 11 februarie 2005 de modificare și rectificare a Regulamentului (CE) nr. 796/2004 (
JO L 42, p. 3
, Ediție specială, 3/vol. 62, p. 226), care este aplicabil începând de la 1 ianuarie 2005, această definiție s‑a modificat după cum urmează:
„«pășuni permanente»: terenurile consacrate producției de iarbă și de alte plante furajere erbacee (însămânțate sau naturale) care nu fac parte din sistemul de rotație a culturilor din exploatație de cel puțin cinci ani, cu excepția terenurilor care intră sub incidența programelor pentru [retragerea terenurilor din producția agricolă] în conformitate cu articolul 6 din Regulamentul (CE) nr. 1251/1999 al Consiliului […], a terenurilor care intră sub incidența programelor de [retragere a terenurilor din producția agricolă] în conformitate cu articolul 54 alineatul (2) și cu articolul 107 din Regulamentul […] nr. 1782/2003, a terenurilor [retrase din producția agricolă] în conformitate cu Regulamentul (CEE) nr. 2078/92 al Consiliului […] și a terenurilor [retrase din producția agricolă] în conformitate cu articolele 22, 23 și 24 din Regulamentul (CE) nr. 1257/1999 al Consiliului […].”
Regulamentul nr. 239/2005 a adăugat și o definiție a expresiei „iarbă și alte plante furajere erbacee”, la articolul 2 punctul 2a din Regulamentul nr. 796/2004, astfel cum a fost modificat prin primul regulament, care avea următorul cuprins:
„«iarbă și alte plante furajere erbacee»: toate plantele erbacee care se găsesc în mod tradițional în pășunile naturale sau cuprinse în mod normal în amestecurile de semințe pentru pășuni sau pajiști în statul membru (fie că sunt sau nu utilizate pentru pășunat). Statele membre pot include culturile prevăzute în anexa IX la Regulamentul […] nr. 1782/2003.”
Articolul 3 din Regulamentul nr. 796/2004 expunea obligațiile statelor membre în materie de păstrare a terenurilor destinate pășunilor permanente, astfel cum se prevede la articolul 5 alineatul (2) din Regulamentul nr. 1782/2003.
Articolul 4 din Regulamentul nr. 796/2004, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 239/2005, intitulat „Păstrarea terenurilor destinate pășunilor permanente la nivel de agricultor”, prevedea:
„(1)   În cazul în care se stabilește că raportul menționat la articolul 3 alineatul (1) din prezentul regulament se micșorează, respectivul stat membru impune agricultorilor care solicită un ajutor în cadrul oricărei scheme de ajutor menționate în anexa I la Regulamentul […] nr. 1782/2003, la scară națională sau regională, obligația de a nu aloca din nou altor utilizări terenurile destinate pășunilor permanente fără autorizare prealabilă.
[…]
(2)   În cazul în care se stabilește că obligația menționată la articolul 3 alineatul (2) din prezentul regulament nu poate fi respectată, pe lângă măsurile care trebuie luate în conformitate cu alineatul (1) și la nivel național și regional, statul membru respectiv impune agricultorilor care solicită ajutor în cadrul oricărei scheme de ajutor menționate în anexa I din Regulamentul […] nr. 1782/2003 și care dispun de terenuri care au fost destinate pășunilor permanente, iar apoi au fost alocate altor utilizări obligația de a restabili pășunile permanente.
[…]”
Regulamentul nr. 1782/2003 a fost înlocuit de Regulamentul (CE) nr. 73/2009 al Consiliului din 19 ianuarie 2009 de stabilire a unor norme comune pentru sistemele de ajutor direct pentru agricultori în cadrul politicii agricole comune și de instituire a anumitor sisteme de ajutor pentru agricultori, de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1290/2005, (CE) nr. 247/2006, (CE) nr. 378/2007 și de abrogare a Regulamentului […] nr. 1782/2003 (
JO L 30, p. 16
, rectificare în
JO 2010, L 43, p. 7
), începând cu 1 ianuarie 2009. Considerentul (7) al Regulamentului nr. 73/2009 are următorul cuprins:
„Regulamentul […] nr. 1782/2003 a recunoscut efectul pozitiv asupra mediului al pășunilor permanente. Ar trebui menținute măsurile stipulate în respectivul regulament care urmăresc să încurajeze menținerea pășunilor permanente existente, pentru a oferi garanții împotriva transformării masive a acestora în terenuri arabile.”
Regulamentul nr. 796/2004 a fost înlocuit la rândul său prin Regulamentul (CE) nr. 1122/2009 al Comisiei din 30 noiembrie 2009 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 73/2009 al Consiliului în ceea ce privește ecocondiționalitatea, modularea și sistemul integrat de administrare și control în cadrul schemelor de ajutor direct pentru agricultori prevăzute de regulamentul respectiv, precum și de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului în ceea ce privește ecocondiționalitatea în cadrul schemei de ajutoare prevăzute pentru sectorul vitivinicol (
JO L 316, p. 65
), începând cu 1 ianuarie 2010.
Articolul 2 punctul 2 din Regulamentul nr. 1122/2009 face trimitere, în ceea ce privește definiția noțiunii „pășune permanentă”, la definiția care figurează la articolul 2 litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 1120/2009 al Comisiei din 29 octombrie 2009 de stabilire a normelor de aplicare a schemei de plată unică prevăzute în titlul III din Regulamentul (CE) nr. 73/2009 (
JO L 316, p. 1
), care se aplică în principiu începând de la 1 ianuarie 2010.
Articolul 4 din Regulamentul nr. 1122/2009, intitulat „Menținerea terenurilor destinate pășunilor permanente la nivel de agricultor”, prevede:
„(1)   În cazul în care se constată reducerea raportului menționat la articolul 3 alineatul (1) din prezentul regulament, statul membru în cauză impune, la nivel național sau regional, agricultorilor care solicită un ajutor în cadrul oricărei scheme de ajutoare menționate în anexa I la Regulamentul […] nr. 73/2009 obligația de a nu realoca altor utilizări terenurile destinate pășunilor permanente fără autorizație prealabilă.
Dacă autorizația prevăzută la primul paragraf este supusă condiției ca o suprafață de teren să fie considerată pășune permanentă, terenul în cauză se consideră, de la data realocării, ca fiind pășune permanentă, prin derogare de la definiția enunțată la articolul 2 punctul 2. Suprafețele respective sunt destinate producției de iarbă și alte plante furajere erbacee pe parcursul a cinci ani consecutivi de la data realocării.
(2)   În cazul în care se stabilește că obligația menționată la articolul 3 alineatul (2) din prezentul regulament nu poate fi respectată, pe lângă măsurile care trebuie luate în conformitate cu alineatul (1) din prezentul articol și la nivel național și regional, statul membru în cauză impune agricultorilor care solicită ajutor în cadrul oricărei scheme de ajutoare menționate în anexa I din Regulamentul […] nr. 73/2009 și care dispun de terenuri care au fost destinate pășunilor permanente și care au fost apoi alocate altor utilizări obligația de a restabili pășunile permanente.
[…]”
Articolul 2 litera (b) din Regulamentul nr. 1120/2009 definește expresia „culturi permanente” ca fiind „culturile pentru care nu se practică un sistem de rotație, altele decât pășunile permanente, care ocupă terenurile pentru o perioadă de cinci ani sau mai mare și care produc recolte repetate, inclusiv pepinierele și speciile forestiere cu ciclu de producție scurt”.
Articolul 2 litera (c) din Regulamentul nr. 1120/2009 conține o definiție a expresiei „pășuni permanente”, care este formulată după cum urmează:
„«pășuni permanente» înseamnă terenurile folosite pentru producția de iarbă sau de alte plante erbacee furajere în mod natural (spontan) sau prin cultivare (însămânțare), care nu au fost incluse timp de cinci ani sau mai mult în sistemul de rotație a culturilor din exploatație, cu excepția suprafețelor [retrase din producția agricolă] în conformitate cu Regulamentul (CEE) nr. 2078/92 al Consiliului […], a suprafețelor [retrase din producția agricolă] în conformitate cu articolele 22, 23 și 24 din Regulamentul (CE) nr. 1257/1999 al Consiliului […] și a suprafețelor [retrase din producția agricolă] în conformitate cu articolul 39 din Regulamentul (CE) nr. 1698/2005 al Consiliului […]; în acest scop, «iarbă sau alte plante erbacee furajere» înseamnă toate plantele erbacee care se găsesc în mod tradițional pe pășunile naturale sau care sunt incluse în mod normal în statul membru în amestecurile de semințe pentru pășuni sau pajiști (fie că sunt sau nu utilizate pentru pășunatul animalelor). Statele membre pot include culturile arabile enumerate în anexa I.”
În această privință, articolul 2 litera (d) din Regulamentul nr. 1120/2009 definește termenul „pășuni” în modul următor:
„«pășuni» înseamnă terenuri arabile folosite pentru producția de iarbă (prin însămânțare sau în mod natural); în sensul articolului 49 din Regulamentul […] nr. 73/2009, pășunile includ pășunile permanente.”
Dreptul german
În vederea punerii în aplicare a obligațiilor statelor membre în materie de menținere a pășunilor permanente prevăzute de regulamentele Uniunii, legiuitorul federal german a adoptat Legea privind obligațiile referitoare la plățile directe (Direktzahlungen‑Verpflichtungengesetz). Articolul 3 din legea menționată prevede că landurile trebuie să se asigure că, pe teritoriul lor, proporția dintre pășunile permanente și suprafața agricolă totală nu se reduce în mod considerabil. În acest scop, articolul 5 alineatul (3) punctul 1 din legea menționată abilitează guvernele landurilor să interzică sau să restricționeze prin regulamente transformarea pășunilor permanente în cazul în care proporția terenurilor destinate pășunilor permanente s‑a redus cu peste 5 %.
În temeiul acestei abilitări, landul Schleswig‑Holstein a adoptat, la 13 mai 2008, Regulamentul privind menținerea pășunilor permanente (Dauergrünland-Erhaltungsverordnung, denumit în continuare „DGL‑VO SH”). Potrivit articolului 1 alineatul 1 din DGL‑VO SH, în cazul în care, având în vedere cererile în temeiul schemei de plată unică, se constată că proporția terenurilor destinate pășunilor permanente s‑a redus cu peste 5 %, autoritatea competentă publică această informație, astfel încât, după această publicare, este interzis aratul terenurilor destinate pășunilor permanente.
În această privință, articolul 2 din DGL‑VO SH prevede:
„(1)   După publicarea constatării menționate la articolul 1 alineatul (1), titularii de exploatații care solicită plăți directe nu mai sunt autorizați să are terenurile cu pășuni permanente, în sensul articolului 2 punctul 2 din Regulamentul […] nr. 796/2004 […], în perioada în care se primesc plăți directe.
(2)   Prin derogare de la alineatul (1), autoritatea competentă poate autoriza aratul pășunii permanente. […]”
Ministerul competent al Landului Schleswig‑Holstein a făcut public, printr‑o dispoziție generală publicată în
Jurnalul Oficial
al landului Schleswig‑Holstein din 23 iunie 2008, faptul că proporția pășunii permanente s‑a redus cu peste 5 %. Drept urmare, interdicția de a ara pășunile prevăzută la articolul 1 alineatul (1) din DGL‑VO SH se aplică începând cu ziua următoare publicării.
Litigiul principal și întrebarea preliminară
Domnul Grund este un agricultor care solicită anual subvenții agricole. În cererile sale, acesta a declarat că, începând cu anii 1998 și 1999, a cultivat iarbă de cultură pe două parcele. În anul 2005, el a pus un amestec de trifoi cu iarbă pe ambele parcele, prin supraînsămânțare, după scarificare, iar în perioada 2005-2008 a declarat că acestea sunt cultivate cu un amestec de trifoi cu iarbă. În anul 2009, ambele parcele în discuție au fost destinate din nou producției de iarbă furajeră. La începutul campaniei agricole din 2010, una dintre cele două parcele a fost arendată și, din acel moment, a făcut obiectul unor cereri de subvenții în calitate de pășune pentru cosit. Pe cealaltă parcelă, începând cu anul 2010, domnul Grund cultivă porumb pentru siloz pe baza unei autorizații care i‑a fost acordată în schimbul obligației de a planta o pășune permanentă pe o altă parcelă pe care o deține.
Prin scrisoarea din 9 ianuarie 2009, LLUR l‑a informat pe domnul Grund că a reclasificat aceste două parcele drept pășuni permanente întrucât în perioada 1998-2008 acestea au fost utilizate în mod neîntrerupt timp de cel puțin șase ani ca pășuni. În plus, LLUR i‑a atras atenția domnului Grund asupra faptului că interdicția de a ara prevăzută de DGL‑VO SH se aplică parcelelor respective.
La 4 iunie 2009, domnul Grund a formulat, în temeiul articolului 43 alineatul (1) din Codul de procedură administrativă german (Verwaltungsgerichtsordnung), o acțiune în constatare la Schleswig‑Holsteinische Verwaltungsgericht (Tribunalul administrativ din Schleswig‑Holstein), solicitând să se constate că cele două parcele care au făcut obiectul reclasificării de către LLUR nu erau supuse interdicției de a ara menționate. În susținerea acțiunii formulate, domnul Grund a afirmat că are un interes legitim în constatarea acestui fapt și a arătat că aceste două parcele nu puteau fi calificate drept pășuni permanente ca urmare a faptului că respectivele parcele destinate producției de iarbă de cultură erau arate după un an sau doi. Domnul Grund a susținut că, în orice caz, o modificare a destinației prin înlocuirea unui amestec de trifoi cu iarbă cu iarbă de cultură sau invers constituie o rotație a culturilor care împiedică formarea pășunii permanente și pune capăt utilizării existente drept pășune permanentă.
LLUR a contestat această argumentație considerând că terenurile însămânțate cu iarbă de cultură arate în mod regulat trebuiau să fie asimilate pășunilor permanente naturale. Elementul decisiv ar fi constituit de faptul că aceeași specie de plante era cultivată fără întrerupere și că, în caz contrar, ar exista o rotație a culturilor. Or, în opinia LLUR, întrucât pe ambele parcele în discuție s‑a cultivat iarbă de cultură în mod neîntrerupt pentru o perioadă de peste cinci ani, terenurile în cauză constituiau pășuni permanente, în pofida supraînsămânțării ulterioare cu un amestec de trifoi cu iarbă.
Prin hotărârea din 13 octombrie 2010, Schleswig‑Holsteinische Verwaltungsgericht, în calitate de instanță de fond, a respins acțiunea ca neîntemeiată pentru motivul că, în esență, odată obținut, statutul de pășuni permanente nu încetează printr‑o rotație a culturilor de diferite plante furajere erbacee. Printr‑o hotărâre din 12 mai 2011, Schleswig‑Holsteinische Oberverwaltungsgericht (Tribunalul administrativ superior din Schleswig‑Holstein), după audierea părților în ședința din aceeași dată, a respins apelul formulat de domnul Grund împotriva acestei hotărâri, pentru motivul că, independent de aspectul dacă o rotație a culturilor există doar atunci când are loc o trecere de la cultivarea de iarbă sau de alte plante furajere erbacee la cultivarea altor soiuri de plante agricole, trecerea de la cultivarea de iarbă la cultivarea de alte soiuri de plante furajere erbacee nu afectează caracteristicile existente ale pășunilor permanente.
La 28 iunie 2011, domnul Grund a declarat recurs împotriva acestei hotărâri la Bundesverwaltungsgericht (Curtea administrativă federală).
În cererea sa de decizie preliminară, instanța de trimitere subliniază că este ținută de constatările de fapt făcute de instanța de apel în hotărârea sa din 12 mai 2011. Aceasta precizează că, în ceea ce privește prima parcelă în cauză, care a fost arendată, domnul Grund are încă interes să obțină o constatare în sensul că nu reprezintă pășune permanentă întrucât ar putea eventual să obțină o arendă mai mare pentru terenurile sale. Prin urmare, ar trebui să se examineze aspectul dacă acestea din urmă erau pășuni permanente la 12 mai 2011. În ceea ce privește cealaltă parcelă, care, începând cu anul 2010, nu mai este utilizată ca pășune, ci pentru cultivarea de porumb pentru siloz, instanța de trimitere consideră că cererea de constatare se referă la data la care a avut loc această schimbare a utilizării, având în vedere că obligația pe care a trebuit să o respecte domnul Grund de a crea o pășune permanentă pe un teren substituent în schimbul autorizației de a ara terenul acordate pentru această parcelă decurge din calitatea de pășune permanentă care a încetat în același an. Pentru această din urmă parcelă trebuie, așadar, să se examineze dacă terenul era pășune permanentă în anul 2010.
Instanța de trimitere arată că soluția din procedură depinde de interpretarea noțiunii „pășuni permanente” în sensul dreptului Uniunii și în special în sensul articolului 2 punctul 2 din Regulamentul nr. 796/2004, având în vedere că dreptul german relevant face trimitere în mod expres la această dispoziție, în pofida faptului că aceasta a fost modificată ulterior prin Regulamentul nr. 239/2005 și chiar înlocuită prin Regulamentul nr. 1122/2009. Astfel, soluționarea litigiului principal ar depinde de stabilirea modificărilor aduse terenurilor agricole care le privează de calitatea de pășuni permanente. În această privință, instanța menționată nu poate să deducă din definiția „pășunilor permanente” care figurează în dispoziția menționată niciun indiciu potrivit căruia simpla operațiune de a ara pășunile ar exclude calificarea drept „pășuni permanente”. Instanța menționată arată de asemenea că tinde să considere că succesiunea diferitor plante furajere erbacee nu constituie o rotație a culturilor în sensul Regulamentului nr. 796/2004, constatând totodată că interpretarea dreptului Uniunii nu este atât de evidentă încât să nu existe loc pentru îndoieli rezonabile. Astfel, aceasta menționează anumite dispoziții ale dreptului Uniunii referitore la anchetele privind structura exploatațiilor agricole, care ar putea să aibă un efect asupra interpretării noțiunii respective.
În aceste condiții, Bundesverwaltungsgericht a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară:
„Un teren agricol care este destinat în prezent și de cel puțin cinci ani producției de iarbă și de alte plante furajere erbacee, dar care în această perioadă a fost arat și însămânțat cu o altă plantă furajeră erbacee (în speță iarbă de cultură) în locul plantei furajere erbacee anterioare (în speță un amestec de trifoi și iarbă) constituie «pășune permanentă» în sensul articolului 2 punctul 2 [din Regulamentul nr. 796/2004] sau este vorba în acest caz despre o rotație a culturilor care exclude crearea unei pășuni permanente?”
Cu privire la întrebarea preliminară
Observații introductive
Cererea de decizie preliminară se referă la definiția „pășunilor permanente” în sensul articolului 2 punctul 2 din Regulamentul nr. 796/2004. Or, din decizia de trimitere reiese că datele pertinente pentru a determina dacă cele două parcele în discuție în litigiul principal intră sub incidența definiției „pășunilor permanente” trebuie stabilite ca fiind anul 2010 și, respectiv, anul 2011. În consecință, faptelor din cauza principală trebuie să li se aplice definiția „pășunilor permanente” care figurează în reglementarea Uniunii aplicabilă în acești doi ani, și anume cea prevăzută la articolul 2 litera (c) din Regulamentul nr. 1120/2009. În consecință, Curtea va oferi o interpretare a definiției noțiunii „pășuni permanente” astfel cum este menționată în această din urmă dispoziție. În această privință, împrejurarea că reglementarea națională continuă să facă trimitere la Regulamentul nr. 796/2004 nu este pertinentă.
Cu toate acestea, după cum a arătat avocatul general la punctul 35 din concluzii, nu există nicio diferență de fond între definiția „pășunilor permanente” care figurează la articolul 2 punctul 2 din Regulamentul nr. 796/2004 și cea menționată la articolul 2 litera (c) din Regulamentul nr. 1120/2009, întrucât elementele acestei definiții determinante pentru soluționarea litigiului principal sunt, în orice caz, în mod substanțial identice în aceste două regulamente. În consecință, trebuie să se arate că, în ipoteza în care instanța de trimitere ar constata, în conformitate cu dreptul procedural național, că în acest litigiu este în final aplicabilă definiția „pășunilor permanente” prevăzută la articolul 2 punctul 2 din Regulamentul nr. 796/2004, răspunsul oferit în prezenta hotărâre la întrebarea adresată poate fi transpus acestui act legislativ anterior.
Cu privire la fond
Prin intermediul întrebării formulate, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă definiția „pășunilor permanente” care figurează la articolul 2 litera (c) din Regulamentul nr. 1120/2009 trebuie interpretată în sensul că include un teren agricol care este destinat în prezent și de cel puțin cinci ani producției de iarbă și de alte plante furajere erbacee, deși în această perioadă a fost arat și însămânțat cu o varietate de plantă furajeră erbacee diferită de cea care era cultivată anterior pe acel teren.
Trebuie constatat de la bun început că textul definiției „pășunilor permanente” care figurează la articolul 2 litera (c) din Regulamentul nr. 1120/2009 nu menționează nicidecum că faptul de a ara și de a însămânța terenurile cu o varietate de plantă furajeră erbacee diferită de cea care era cultivată anterior pe acel teren exclude, în sine, calificarea drept „pășuni permanente”.
Trebuie subliniat de asemenea că această definiție nu stabilește nicio distincție între iarbă și anumite plante furajere erbacee, așa încât orice tip de iarbă și orice alte plante furajere erbacee fac parte din aceeași categorie, care nu se împarte la rândul său în subdiviziuni. Astfel, din formularea expresiei „producție de iarbă și de alte plante furajere erbacee” care figurează în definiția menționată rezultă că toate varietățile de plante furajere erbacee sunt considerate echivalente din perspectiva articolului 2 litera (c) din Regulamentul nr. 1120/2009 și că alegerea varietății specifice de plantă furajeră erbacee cultivată pe terenurile în discuție nu are, ca atare, niciun efect asupra calificării acestor terenuri drept „pășuni permanente”. Faptul că formularea menționată reunește iarba și celelalte plante furajere erbacee arată deci că poate fi vorba despre o „rotație a culturilor” în sensul acestei dispoziții doar în cazul producției unei alte culturi decât plante furajere erbacee.
În plus, regimul care stabilește obligația menținerii pășunilor permanente prevăzut de Regulamentul nr. 1122/2009 demonstrează de asemenea că respectiva categorie a pășunilor permanente nu poate fi subdivizată în subcategorii de culturi de pășune distincte și că, prin urmare, alegerea varietății de plantă furajeră erbacee cultivată nu are nicio importanță în această privință. Astfel, din termenii utilizați la articolul 4 alineatele (1) și (2) din acest regulament rezultă că utilizarea terenurilor pentru alte culturi decât pășunile permanente este supusă obligației de autorizare prealabilă. Expresia „alte utilizări” vizată în aceste dispoziții opune doar „celelalte utilizări” ale terenurilor utilizării acestora ca pășuni permanente, considerate drept categorie generală și indivizibilă. Nici obligația de a „restabili pășunile permanente” prevăzută la articolul menționat nu poate avea un sens decât dacă terenurile în discuție nu mai sunt utilizate ca pășuni după ce au fost afectate unei „alte utilizări”.
Prin urmare, legiuitorul Uniunii nu conferă importanță stabilirii varietății de plantă furajeră erbacee care era cultivată în mod concret pe terenurile în discuție. Într‑adevăr, această reglementare nu impune în special reînsămânțarea terenurilor în discuție cu aceeași varietate de plantă furajeră erbacee care era cultivată anterior pe acel teren. Aspectul care prezintă importanță pentru calificarea drept „pășuni permanente”, în sensul articolului 2 litera (c) din Regulamentul nr. 1120/2009, este utilizarea sau afectarea efectivă a terenurilor în discuție (a se vedea Hotărârea Landkreis Bad Dürkheim, C‑61/09,
EU:C:2010:606
, punctul 37). Nici schimbarea varietății de iarbă, nici procedeul tehnic utilizat, precum aratul sau scarificarea cu supraînsămânțare, nu pot avea vreun efect asupra acestei calificări.
Pe de altă parte, obiectivul de menținere a pășunilor permanente menționat în considerentul (7) al Regulamentului nr. 73/2009 tinde să arate de asemenea că faptul de a trece, pe aceeași suprafață, de la un anumit tip de pășune la altul nu poate fi considerat o „rotație a culturilor”, în sensul articolului 2 litera (c) din Regulamentul nr. 1120/2009, care exclude calificarea drept „pășuni permanente” care figurează la articolul menționat. Astfel, din acest considerent rezultă că, datorită efectului pozitiv asupra mediului al pășunilor permanente, trebuie adoptate măsuri destinate să încurajeze menținerea pășunilor permanente existente pentru a preveni transformarea generalizată a acestora în terenuri arabile.
Însă acest obiectiv de menținere a pășunilor permanente poate fi realizat doar dacă o succesiune de diferite utilizări ale terenurilor ca pășuni este totodată de natură să le confere acestora, după cinci ani, statutul de pășuni permanente. Pentru a realiza acest lucru, trebuie îngreunată transformarea pășunilor în terenuri arabile, în special prin împiedicarea faptului ca un agricultor să poată lesne să evite calificarea terenurilor sale destinate cultivării de iarbă și de alte plante furajere erbacee drept „pășuni permanente” în sensul articolului 2 litera (c) din Regulamentul nr. 1120/2009 și, prin urmare, să ocolească obligațiile legate de menținerea acestora.
Or, dacă s‑ar admite că simpla trecere, în perioada de cel puțin cinci ani menționată în această dispoziție, de la o plantă furajeră erbacee la o altă varietate de plantă furajeră erbacee poate să excludă calificarea drept „pășuni permanente”, respectivul obiectiv de menținere a pășunilor permanente ar fi dificil de atins. Faptul de a ara și de a însămânța în această perioadă terenurile menționate cu o varietate de plantă furajeră erbacee diferită de cea care era cultivată anterior pe acel teren nu poate avea, așadar, în sine, vreun efect asupra calificării menționate.
De altfel, trebuie precizat că dispozițiile din dreptul Uniunii în materie de anchete privind structura exploatațiilor agricole la care face referire instanța de trimitere nu ar putea să infirme această interpretare a definiției „pășunilor permanente” prevăzute la articolul 2 litera (c) din Regulamentul nr. 1120/2009, din moment ce, astfel cum a subliniat avocatul general la punctul 66 din concluzii, obiectul și finalitatea dispozițiilor menționate diferă de cele ale reglementării referitoare la plățile directe care constituie obiectul cererii de decizie preliminară.
Având în vedere toate considerațiile precedente, trebuie să se răspundă la întrebarea adresată că definiția „pășunilor permanente” care figurează la articolul 2 litera (c) din Regulamentul nr. 1120/2009 trebuie interpretată în sensul că include un teren agricol care este destinat în prezent și de cel puțin cinci ani producției de iarbă și de alte plante furajere erbacee, deși în această perioadă a fost arat și însămânțat cu o varietate de plantă furajeră erbacee diferită de cea care era cultivată anterior pe acel teren.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera a doua) declară:

Definiția „pășunilor permanente” care figurează la articolul 2 litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 1120/2009 al Comisiei din 29 octombrie 2009 de stabilire a normelor de aplicare a schemei de plată unică prevăzute în titlul III din Regulamentul (CE) nr. 73/2009 al Consiliului de stabilire a unor norme comune pentru sistemele de ajutor direct pentru agricultori în cadrul politicii agricole comune și de instituire a anumitor sisteme de ajutor pentru agricultori trebuie interpretată în sensul că include un teren agricol care este destinat în prezent și de cel puțin cinci ani producției de iarbă și de alte plante furajere erbacee, deși în această perioadă a fost arat și însămânțat cu o varietate de plantă furajeră erbacee diferită de cea care era cultivată anterior pe acel teren.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: germana.