CELEX: 62008TJ0541
Konkurencija
Karteliai
Parafino vaško rinka
Parafino šlamo rinka
Sprendimas, kuriuo konstatuojamas EB 81 straipsnio pažeidimas
Kainų nustatymas ir rinkų pasidalijimas
Patronuojančiosios bendrovės atsakomybė už jos dukterinių bendrovių ir bendros jai iš dalies priklausančios įmonės padarytus konkurencijos taisyklių pažeidimus
Patronuojančiosios bendrovės daroma lemiama įtaka
Prezumpcija 100 % kapitalo turėjimo atveju
Įmonių perleidimas
Proporcingumas
Vienodas požiūris
2006 m. baudų dydžio apskaičiavimo gairės
Sunkinančios aplinkybės
Organizatoriaus vaidmuo
Baudos dydžio ribojimas
Neribota jurisdikcija

Faktinės bylos aplinkybės
1.
Administracinė procedūra ir ginčijamo sprendimo priėmimas
2008 m. spalio 1 d. Sprendimu C(2008) 5476 galutinis dėl procedūros pagal [EB] 81 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį (Byla COMP/39.181 – Žvakių vaškas) (toliau – ginčijamas sprendimas) Europos Bendrijų Komisija konstatavo, kad ieškovės
Sasol Wax GmbH
,
Sasol Wax International AG
,
Sasol Holding in Germany GmbH
ir
Sasol Limited
(toliau –
Sasol Ltd
) (toliau kartu ieškovės vadinamos
Sasol
) kartu su kitomis įmonėmis pažeidė EB 81 straipsnio 1 dalį ir EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalį, nes dalyvavo kartelyje, veikiančiame EEE parafino vaško rinkoje ir Vokietijos parafino šlamo rinkoje.
Ginčijamo sprendimo adresatės yra
Sasol
ir šios bendrovės:
ENI SpA
,
Esso Deutschland GmbH
,
Esso Société anonyme française
,
ExxonMobil Petroleum and Chemical BVBA
ir
Exxon Mobil Corp.
(toliau kartu vadinamos
ExxonMobil
),
H&R ChemPharm GmbH
,
H&R Wax Company Vertrieb GmbH
ir
Hansen & Rosenthal KG
(toliau kartu vadinamos
H&R
),
Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen KG
,
MOL Nyrt
.,
Repsol YPF Lubricantes y Especialidades SA
,
Repsol Petróleo SA
ir
Repsol YPF SA
(toliau kartu vadinamos
Repsol
),
Shell Deutschland Oil GmbH
,
Shell Deutschland Schmierstoff GmbH
,
Deutsche Shell GmbH
,
Shell International Petroleum Company Ltd
,
The Shell Petroleum Company Ltd
,
Shell Petroleum NV
ir
The Shell Transport and Trading Company Ltd
(toliau kartu vadinamos
Shell
),
RWE Dea AG
ir
RWE AG
(toliau kartu vadinamos RWE) ir
Total SA
ir
Total France SA
(toliau kartu vadinamos
Total
) (ginčijamo sprendimo 1 konstatuojamoji dalis).
Parafino vaškas išgaunamas iš žalios naftos ją rafinuojant. Parafino vaškas naudojamas produktų, kaip antai žvakių, chemikalų, padangų, kelių transporto priemonėms skirtų produktų, gamybai ir gumos, pakuočių, lipnių medžiagų ir kramtomosios gumos pramonėje (ginčijamo sprendimo 4 konstatuojamoji dalis).
Parafino šlamas yra parafino vaško gamybai reikalinga žaliava. Parafino šlamas gaunamas perdirbimo įmonėse kaip šalutinis produktas gaminant bazinę alyvą iš žalios naftos. Jis parduodamas ir galutiniams klientams, pavyzdžiui, medžio drožlių plokščių gamintojams (ginčijamo sprendimo 5 konstatuojamoji dalis).
Komisija pradėjo tyrimą po to, kai 2005 m. kovo 17 d. laišku
Shell Deutschland Schmierstoff
jai pranešė apie kartelio egzistavimą ir pateikė prašymą atleisti nuo baudų pagal Komisijos pranešimą apie atleidimą nuo baudų ir baudų sumažinimą kartelių atveju (
OL C 45
, 2002, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 155; toliau – 2002 m. pranešimas dėl bendradarbiavimo) (ginčijamo sprendimo 72 konstatuojamoji dalis).
2005 m. balandžio 28 ir 29 d. Komisija atliko patikrinimus vietoje
H&R/Tudapetrol
, ENI, MOL ir grupėms
Sasol
,
ExxonMobil
,
Repsol
ir
Total
priklausiusių bendrovių patalpose pagal 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų [EB] 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo (
OL L 1
, 2003, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205) 20 straipsnio 4 dalį (ginčijamo sprendimo 75 konstatuojamoji dalis).
Nuo 2007 m. gegužės 25 d. iki gegužės 29 d. Komisija išsiuntė pranešimą apie kaltinimus šio sprendimo 2 punkte išvardytoms bendrovėms, įskaitant ieškoves (ginčijamo sprendimo 85 konstatuojamoji dalis). 2007 m. rugpjūčio 13 d. raštu
Sasol Wax
ir
Sasol Wax International
kartu atsakė į pranešimą apie kaltinimus. Tos pačios dienos raštu
Sasol Holding in Germany
ir
Sasol Ltd
taip pat kartu atsakė į pranešimą apie kaltinimus.
2007 m. gruodžio 10 ir 11 d. Komisijai surengus žodinį bylos nagrinėjimą dalyvavo ieškovės (ginčijamo sprendimo 91 konstatuojamoji dalis).
Ginčijamame sprendime, atsižvelgusi į turimus įrodymus, Komisija nusprendė, kad adresatės, kurios sudaro EEE parafino vaško ir parafino šlamo gamintojų daugumą, dalyvavo darant vieną, sudėtinį ir tęstinį EB 81 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio pažeidimą, kuris apėmė EEE teritoriją. Šį pažeidimą sudaro susitarimai ar suderinti veiksmai dėl kainų nustatymo bei keitimasis slapta komercine informacija, susijusia su parafino vašku, ir jos atskleidimas (toliau – pagrindinis pažeidimo epizodas). RWE (vėliau –
Shell
),
ExxonMobil
, MOL,
Repsol
,
Sasol
ir
Total
pažeidimas dėl parafino vaško susijęs ir su klientų ar rinkų pasidalijimu (toliau – antras pažeidimo epizodas). Be to, RWE,
ExxonMobil
,
Sasol
ir
Total
padarytas pažeidimas susijęs ir su Vokietijos rinkoje galutiniams klientams parduotu parafino šlamu (toliau – su parafino šlamu susijęs pažeidimo epizodas) (ginčijamo sprendimo 2, 95, 328 konstatuojamosios dalys ir 1 straipsnis).
Neteisėtas elgesys pasireiškė per antikonkurencinius susitikimus, dalyvių vadintus „techniniais susitikimais“ ar kartais „Blauer Salon“ susitikimais, ir per „parafino šlamo susitikimus“, kurie buvo skirti būtent su parafino šlamu susijusiems klausimams.
Šiuo atveju skirtos baudos apskaičiuotos, remiantis Pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies a punktą skirtų baudų apskaičiavimo gairėmis (OL C, 210, p. 2; toliau – 2006 m. gairės), galiojusiomis pranešimo apie kaltinimus šio sprendimo 2 punkte nurodytoms bendrovėms pateikimo momentu.
Ginčijamame sprendime, be kita ko, nustatyta taip:
„1 straipsnis
Šios įmonės pažeidė [EB] 81 straipsnio 1 dalį ir nuo 1994 m. sausio 1 d. EEE susitarimo 53 straipsnį, nes per nurodytus laikotarpius dalyvavo sudarant tęstinį susitarimą ir (arba) atliko suderintus veiksmus bendrosios rinkos, o nuo 1994 m. sausio 1 d. ir EEE parafino vaško sektoriuje:
<…>
Sasol Wax GmbH
: nuo 1992 m. rugsėjo 3 d. iki 2005 m. balandžio 28 d.;
Sasol Wax International AG
: nuo 1995 m. gegužės 1 d. iki 2005 m. balandžio 28 d.;
Sasol Holding in Germany GmbH
: nuo 1995 m. gegužės 1 d. iki 2005 m. balandžio 28 d.;
Sasol [Ltd]
: nuo 1995 m. gegužės 1 d. iki 2005 m. balandžio 28 d.;
<…>
Šių įmonių pažeidimas susijęs ir su Vokietijos rinkoje galutiniams klientams parduotu parafino šlamu per nurodytus laikotarpius:
<…>
Sasol Wax GmbH
: nuo 1997 m. spalio 30 d. iki 2004 m. gegužės 12 d.;
Sasol Wax International AG
: nuo 1997 m. spalio 30 d. iki 2004 m. gegužės 12 d.;
Sasol Holding in Germany GmbH
: nuo 1997 m. spalio 30 d. iki 2004 m. gegužės 12 d.;
Sasol [Ltd]
: nuo 1997 m. spalio 30 d. iki 2004 m. gegužės 12 d.;
<…>
2 straipsnis
Už 1 straipsnyje minimus pažeidimus skiriamos tokio dydžio baudos:
ENI SpA
: 29120000 eurų;
Esso Société anonyme française
: 83588400 eurų,
iš kurių bendrai ir solidariai su:
ExxonMobil Petroleum and Chemical BVBA
ir
ExxonMobil Corporation
atsako už 34670400 eurų sumokėjimą, iš kurių bendrai ir solidariai su
Esso Deutschland GmbH
atsako už 27081600 eurų sumokėjimą;
Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen KG
: 12000000 eurų;
Hansen & Rosenthal KG
solidariai su
H&R Wax Company Vertrieb GmbH
: 24000000 eurų,
iš kurių bendrai ir solidariai su:
H&R ChemPharm GmbH
atsako už 22000000 eurų sumokėjimą,
MOL Nyrt.
: 23700000 eurų;
Repsol YPF Lubricantes y Especialidades SA
bendrai ir solidariai su
Repsol Petróleo SA
ir
Repsol YPF SA
: 19800000 eurų;
Sasol Wax GmbH
: 318200000 eurų,
iš kurių bendrai ir solidariai su:
Sasol Wax International AG
,
Sasol Holding in Germany GmbH
ir
Sasol [Ltd]
atsako už 250700000 eurų sumokėjimą;
Shell Deutschland Oil GmbH
,
Shell Deutschland Schmierstoff GmbH
,
Deutsche Shell GmbH
,
Shell International Petroleum Company Limited
,
the Shell Petroleum Company Limited
,
Shell Petroleum NV
ir
The Shell Transport and Trading Company Limited
: 0 eurų;
RWE‑Dea AG
bendrai ir solidariai su RWE AG: 37440000 eurų;
Total France SA
bendrai ir solidariai su
Total SA
: 128163000 eurų.“
2.
Dėl
„Sasol
“ grupės ir
„Vara
“ struktūros ir dėl atsakomybės ginčijamame sprendime priskyrimo patronuojančiosioms bendrovėms
Ginčijamo sprendimo 449 konstatuojamojoje dalyje Komisija, kiek tai susiję su
Sasol
grupe, iš pradžių nustatė bendrovę, tiesiogiai atsakingą už pažeidimą. Ji padarė išvadą, kad tarp techniniuose susitikimuose dalyvavusių asmenų nuo pat pažeidimo pradžios, t. y. 1992 m. rugsėjo 3 d., iki 1995 m. balandžio 30 d. buvo
Hans‑Otto Schümann GmbH & Co. KG
(toliau – HOS) darbuotojų. Vėliau nuo 1995 m. gegužės 1 d. iki 2002 m. gruodžio 31 d. tai buvo
Schümann Sasol GmbH & Co. KG
, kuri 2000 m. tapo
Schümann Sasol GmbH
(toliau visos kartu vadinamos
Schümann Sasol
), darbuotojai. Nuo 2003 m. sausio 1 d. atitinkamų darbuotojų darbdavė buvo
Sasol Wax
.
Todėl ginčijamo sprendimo 452 konstatuojamojoje dalyje
Sasol Wax
, kaip HOS ir
Schümann Sasol
teisių ir pareigų perėmėja, buvo pripažinta atsakinga už pažeidimą kaip tiesioginė dalyvė laikotarpiu nuo 1992 m. rugsėjo 3 d. iki 2005 m. balandžio 28 d.
Komisija taip pat išnagrinėjo tai, kaip bėgant laikui kito HOS,
Schümann Sasol
ir
Sasol Wax
turimos akcinio kapitalo dalys. Šiuo atžvilgiu ji išskyrė tris laikotarpius (ginčijamo sprendimo 454 konstatuojamoji dalis).
Dėl pirmojo laikotarpio, trukusio nuo 1992 m. rugsėjo 3 d. iki 1995 m. balandžio 30 d. (toliau –
Schümann
laikotarpis), Komisija konstatavo, kad bendrovę HOS galiausiai asmeniškai kontroliavo H.‑O. Schümann per bendrovę
Vara Holding GmbH & Co. KG
(toliau –
Vara
), kuri buvo vienintelė bendrovės HOS komanditorė (ginčijamo sprendimo 450 ir 457 konstatuojamosios dalys). Didžioji
Vara
kapitalo dalis priklausė H.‑O. Schümann, o kiti akcininkai buvo jo šeimos nariai. Ginčijamame sprendime nei
Vara
, nei H.‑O. Schümann nebuvo pripažinti atsakingais už HOS padarytą pažeidimą.
Antrasis laikotarpis truko nuo 1995 m. gegužės 1 d. iki 2002 m. birželio 30 d. (toliau – bendros įmonės laikotarpis). 1995 m. gegužės 1 d.
Sasol Ltd
įsigijo du trečdalius HOS kapitalo. Po reorganizacijos HOS tapo
Schümann Sasol
ir toliau buvo tiesiogiai atsakinga už pažeidimą.
Schümann Sasol
– tai dukterinė bendrovė, kurios 99,9 % kapitalo priklausė
Schümann Sasol International AG
; trečdalį pastarosios kapitalo kontroliavo
Vara
, o galiausiai – Schümann šeima. Du trečdaliai
Schümann Sasol International
kapitalo priklausė
Sasol Holding in Germany
; ši bendrovė buvo 100 %
Sasol Ltd
priklausanti dukterinė bendrovė. Dėl šio laikotarpio Komisija solidariai atsakingomis pripažino
Sasol Wax
(kaip
Schümann Sasol
teisių ir pareigų perėmėją),
Sasol Wax International
(kaip
Schümann Sasol International
, kuri yra
Schümann Sasol
patronuojančioji bendrovė, teisių ir pareigų perėmėją),
Sasol Holding in Germany
(kaip patronuojančiąją bendrovę, kuriai priklauso du trečdaliai
Schümann Sasol International
kapitalo) ir
Sasol Ltd
(kaip
Sasol Holding in Germany
patronuojančiąją bendrovę) (ginčijamo sprendimo 451 ir 478 konstatuojamosios dalys). Ji nusprendė, kad trys pastarosios bendrovės darė lemiamą įtaką
Schümann Sasol
(ginčijamo sprendimo 453 punktas). Nei
Vara
, kuriai priklausė trečdalis
Schümann Sasol International
kapitalo, nei Schümann šeima, kuriai priklausė
Vara
, nebuvo pripažintos atsakingomis už pažeidimą, padarytą bendrovės
Schümann Sasol
, kuri tuo metu priklausė
Schümann Sasol International
(toliau –
Schümann Sasol International
arba bendra įmonė); pastaroji bendrai priklausė
Vara
ir
Sasol
grupei.
Trečiasis laikotarpis truko nuo 2002 m. liepos 1 d. iki 2005 m. balandžio 28 d., kai buvo baigtas pažeidimas (toliau –
Sasol
laikotarpis). 2002 m. birželio 30 d.
Sasol
grupė įgijo likusį
Schümann Sasol International
kapitalo trečdalį, kuris iki tol priklausė
Vara
.
Schümann Sasol
, kurios pavadinimas buvo pakeistas į
Sasol Wax
, išliko dukterinė bendrovė, priklausanti
Schümann Sasol International
; pastaroji savo ruožtu buvo pervadinta į
Sasol Wax International
. Nuo tada visas
Sasol Wax International
kapitalas priklausė
Sasol Holding in Germany
, o galiausiai –
Sasol Ltd.
Dėl to laikotarpio Komisija pripažino, kad už
Sasol Wax
padarytą pažeidimą bendrai ir solidariai yra atsakingos keturios ieškovės, ir padarė išvadą, kad trys pirmosios ieškovės darė lemiamą įtaką
Sasol Wax
(ginčijamo sprendimo 451 ir 453 punktai).
Procesas ir šalių reikalavimai
2008 m. gruodžio 15 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo ieškovės ieškinį.
Remdamasis teisėjo pranešėjo pranešimu, Bendrasis Teismas (trečioji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį. Taikydamas Procedūros reglamento 64 straipsnyje numatytas proceso organizavimo priemones, jis paprašė šalių raštu atsakyti į tam tikrus klausimus ir pateikti tam tikrus dokumentus. Šalys šį prašymą įvykdė per nustatytą terminą.
Per 2013 m. liepos 3 d. posėdį buvo išklausytos šalių kalbos ir atsakymai į Bendrojo Teismo pateiktus klausimus.
Atsižvelgdamas į faktines sąsajas su bylomis T‑540/08 (
Esso ir kt. / Komisija)
, T‑543/08 (
RWE ir RWE Dea / Komisija)
, T‑544/08 (
Hansen & Rosenthal ir H&R Wax Company Vertrieb / Komisija
), T‑548/08 (
Total / Komisija)
, T‑550/08 (
Tudapetrol / Komisija)
, T‑551/08 (
H&R ChemPharm / Komisija)
, T‑558/08 (
ENI / Komisija)
, T‑562/08 (
Repsol YPF Lubricantes y especialidades ir kt. / Komisija)
ir T‑566/08 (
Total Raffinage Marketing / Komisija)
ir į pateiktų teisinių klausimų panašumą ir sudėtingumą Bendrasis Teismas nusprendė tas bylas išnagrinėti tik įvykus paskutiniam posėdžiui šioje byloje; jis įvyko 2013 m. liepos 3 d.
Ieškinyje ieškovės Bendrojo Teismo prašo:
—
visų pirma panaikinti ginčijamą sprendimą, kiek jis susijęs su jomis;
—
nepatenkinus šio reikalavimo, panaikinti joms ginčijamu sprendimu skirtą baudą arba tinkamai sumažinti jos dydį;
—
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Bendrojo Teismo prašo:
—
atmesti visą ieškinį, įskaitant subsidiarius prašymus;
—
priteisti iš ieškovių bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
Grįsdamos savo ieškinius ieškovės nurodo septynis pagrindus. Pirmasis pagrindas siejamas su tuo, kad
Sasol Ltd, Sasol Holding in Germany
ir
Sasol Wax International
buvo klaidingai pripažintos atsakingomis už
Schümann Sasol
padarytą pažeidimą bendros įmonės laikotarpiu. Antrasis pagrindas siejamas su tuo, kad
Sasol Ltd
,
Sasol Holding in Germany
ir
Sasol Wax International
buvo klaidingai pripažintos atsakingomis už
Sasol Wax
padarytą pažeidimą
Sasol
laikotarpiu. Trečiasis pagrindas siejamas su vienodo požiūrio principo pažeidimu, nes Komisija nepripažino
Vara
solidariai atsakinga už
Schümann
laikotarpį ir bendros įmonės laikotarpį. Ketvirtasis pagrindas siejamas su tuo, kad buvo klaidingai nustatytas bazinis baudos dydis. Penktasis pagrindas siejamas su klaidingu atsižvelgimu į
Sasol
vaidintą organizatorės vaidmenį. Šeštasis pagrindas siejamas su tuo, kad neteisėtai buvo nustatyta tokia pati maksimali baudos dydžio riba už skirtingus pažeidimo laikotarpius. Septintasis pagrindas siejamas su tuo, kad
Sasol
neteisėtai buvo nesuteiktas visiškas atleidimas nuo tam tikrų baudos dalių.
1.
Dėl ieškinio pirmojo pagrindo, siejamo su tuo, kad
„Sasol Ltd
“,
„Sasol Holding in Germany
“ ir
„Sasol Wax International
“ buvo klaidingai pripažintos atsakingomis už pažeidimą bendros įmonės laikotarpiu
Ieškovės mano, jog Komisija padarė klaidingą išvadą, kad tik
Sasol Ltd
per jai 100 % priklausančią dukterinę bendrovę
Sasol Holding in Germany
darė lemiamą įtaką
Schümann Sasol International
, taigi suklydo, kai
Sasol Ltd, Sasol Holding in Germany
ir
Sasol Wax International
pripažino atsakingomis už bendros įmonės laikotarpį.
Schümann Sasol
ir minėtas bendroves siejantys organizaciniai, ekonominiai ir teisiniai ryšiai, kuriais Komisija rėmėsi ginčijamame sprendime, nepatvirtina tokios išvados.
Ieškovės visų pirma teigia, kad bendros įmonės laikotarpiu kita patronuojančioji bendrovė
Vara
vienintelė darė lemiamą įtaką
Schümann Sasol International
. Jei šis argumentas nebūtų priimtas, jos teigia, kad šią lemiamą įtaką kartu darė abi patronuojančiosios bendrovės.
Komisija atsako, kad
Sasol
buvo nubausta pagal 2006 m. gaires atsižvelgiant į jos atsakomybę. Be to, pagal nusistovėjusią teismo praktiką Komisija neturi motyvuoti, kodėl nepriėmė trečiosioms šalims skirto sprendimo dėl pažeidimo, o įmonė negali ginčyti jai skirtos sankcijos motyvuodama tuo, kad kita įmonė išvengė baudos.
Pirminės pastabos
Kalbant apie solidarią patronuojančiosios bendrovės atsakomybę už dukterinės bendrovės ar jai priklausančios bendros įmonės elgesį, reikia priminti, kad aplinkybės, jog dukterinė bendrovė ar bendra įmonė turi atskirą teisinį subjektiškumą, nepakanka atmesti tai, kad jos elgesys gali būti inkriminuotas patronuojančiajai bendrovei (šiuo klausimu žr. 1972 m. liepos 14 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Imperial Chemical Industries / Komisija
,
48/69, Rink. p. 619
, 132 punktą).
Sąjungos konkurencijos teisė susijusi su įmonių veikla, o įmonės sąvoka apima bet kokį ekonominę veiklą vykdantį subjektą, neatsižvelgiant į šio subjekto teisinį statusą ir jo finansavimo būdą (2009 m. rugsėjo 10 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Akzo Nobel ir kt. / Komisija
,
C-97/08 P, Rink. p. I-8237
, 54 punktas ir 2011 m. liepos 13 d. Bendrojo Teismo sprendimo
General Technic‑Otis ir kt. / Komisija
,
T-141/07, T-142/07, T-145/07 ir T-146/07, Rink. p. II-4977
, 53 punktas).
Sąjungos teismas taip pat pažymėjo, kad įmonės sąvoka šiame kontekste turi būti suprantama kaip reiškianti ekonominį vienetą, net jeigu teisės požiūriu šį ekonominį vienetą sudaro keli fiziniai ar juridiniai asmenys (žr. 1984 m. liepos 12 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Hydrotherm Gerätebau
,
170/83, Rink. p. 2999
, 11 punktą ir 30 punkte minėto Sprendimo
Akzo Nobel ir kt. / Komisija
55 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką; 2000 m. birželio 29 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
DSG / Komisija
,
T-234/95, Rink. p. II-2603
, 124 punktą). Taigi jis yra pabrėžęs, kad, taikant konkurencijos taisykles, formalus dviejų bendrovių atskyrimas dėl to, kad jos turi atskirą teisinį subjektiškumą, nėra lemiamas veiksnys, o svarbiausia tai, ar jos rinkoje elgiasi vienodai. Vadinasi, gali prireikti nustatyti, ar dvi arba kelios bendrovės, turinčios atskirą teisinį subjektiškumą, sudaro vieną įmonę ar ekonominį vienetą, kuris rinkoje elgiasi vienodai, ar jam priklauso (29 punkte minėto Sprendimo
Imperial Chemical Industries / Komisija
140 punktas; 2005 m. rugsėjo 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
DaimlerChrysler / Komisija
,
T-325/01, Rink. p. II-3319
, 85 punktas ir 30 punkte minėto Sprendimo
General Technic
‑
Otis ir kt. / Komisija
54 punktas).
Kai toks ekonominis vienetas pažeidžia konkurencijos taisykles, pagal asmeninės atsakomybės principą būtent jis turi atsakyti už šį pažeidimą (30 punkte minėtų sprendimų
Akzo Nobel ir kt. / Komisija
56 punktas ir
General Technic‑Otis ir kt. / Komisija
55 punktas).
Dukterinės bendrovės elgesys gali būti inkriminuotas patronuojančiajai bendrovei dėl to, kad jos priklauso tai pačiai įmonei, jei ši dukterinė bendrovė pati nesprendžia dėl savo elgesio rinkoje, nes jai šiuo klausimu lemiamą įtaką daro patronuojančioji bendrovė, atsižvelgiant visų pirma į ekonominius, organizacinius ir teisinius šių dviejų teisės subjektų ryšius (šiuo klausimu žr. 30 punkte minėto Sprendimo
Akzo Nobel ir kt. / Komisija
58 punktą ir 2002 m. kovo 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
HFB ir kt. / Komisija
,
T-9/99, Rink. p. II-1487
, 527 punktą).
Dukterinės bendrovės elgesiui rinkoje patronuojančioji bendrovė daro lemiamą įtaką, be kita ko, tuo atveju, kai dukterinė bendrovė iš esmės laikosi nurodymų, kuriuos jai šiuo atžvilgiu duoda patronuojančioji bendrovė (29 punkte minėto sprendimo
Imperial Chemical Industries / Komisija
133, 137 ir 138 punktai ir 2000 m. lapkričio 16 d. Sprendimo
Metsä
‑
Serla ir kt. / Komisija
,
C-294/98 P, Rink. p. I-10065
, 27 punktas).
Dukterinės bendrovės elgesiui rinkoje patronuojančioji bendrovė iš principo taip pat daro lemiamą įtaką, jei ji turi tik teisę apibrėžti ar patvirtinti tam tikrus strateginius komercinius sprendimus, prireikus naudodamasi savo atstovais dukterinės bendrovės organuose, o teisė apibrėžti dukterinės bendrovės komercinę politiką
stricto sensu
yra suteikta ją administruoti turintiems vadovams, kuriuos pasirenka patronuojančioji bendrovė ir kurie atstovauja jos komerciniams interesams ir juos puoselėja (šiuo klausimu žr. 2011 m. rugsėjo 9 d. Bendrojo Teismo sprendimo
Alliance One International / Komisija
,
T-25/06, Rink. p. II-5741, 138
ir 139 punktus, šis sprendimas patvirtintas 2012 m. gruodžio 13 d. Teisingumo Teismo nutarties
Alliance One International / Komisija
, C‑593/11 P, 30 punktu).
Jei dukterinės bendrovės ir jos patronuojančiosios bendrovės elgesio rinkoje vienodumas užtikrinamas, be kita ko, šio sprendimo 34 ir 35 punktuose aprašytais atvejais arba kitais atitinkamas bendroves siejančiais ekonominiais, organizaciniais ir teisiniais ryšiais, jos sudaro tą patį ekonominį vienetą, taigi vieną įmonę pagal teismo praktiką, minėtą šio sprendimo 31 punkte. Aplinkybė, kad patronuojančioji bendrovė ir jos dukterinė bendrovė sudaro vieną įmonę, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnį, leidžia Komisijai sprendimą, kuriuo skiriamos baudos, adresuoti patronuojančiajai bendrovei, nekeliant reikalavimo įrodyti asmeninį šios bendrovės dalyvavimą darant pažeidimą (šiuo klausimu žr. 30 punkte minėto Sprendimo
Akzo Nobel ir kt. / Komisija
59 punktą).
Šio sprendimo 29–36 punktuose minėta teismo praktika taip pat taikoma priskiriant atsakomybę vienai ar kelioms patronuojančiosioms bendrovėms už jų bendros įmonės padarytą pažeidimą (30 punkte minėto Sprendimo
General Technic‑Otis ir kt. / Komisija
52–56 punktai).
Atsižvelgiant į šias taisykles, reikia išnagrinėti ieškovių argumentus ir ginčijamame sprendime padarytų išvadų teisingumą, kiek tai susiję su ieškovių pripažinimu atsakingomis už atitinkamą pažeidimą dėl
Schümann Sasol
ir jos patronuojančiosios bendrovės
Schümann Sasol International
, kurios du trečdaliai kapitalo bendros įmonės laikotarpiu priklausė
Sasol Holding in Germany
, o vienas trečdalis –
Vara,
veiksmų.
Ginčijamas sprendimas
Ginčijamame sprendime Komisija atmetė ieškovių argumentus, kuriais siekiama įrodyti, kad bendros įmonės laikotarpiu
Schümann Sasol International
iš tikrųjų buvo kontroliuojama bendrovės
Vara
. Šią išvadą ji iš esmės grindė tokiais argumentais:
„<…>
471)
Komisija mano, kad
Sasol
per jai 100 % priklausančią dukterinę bendrovę
Sasol Holding in Germany GmbH
darė lemiamą įtaką
Schümann Sasol International
.
472)
Kaip paaiškino
Sasol
, už einamąją veiklą atsakingą [direktorių tarybą] sudarė
Sasol
atstovas,
Vara
atstovas ir pirmininkas. Remiantis [direktorių tarybos] nuostatais ji kiek įmanoma savo sprendimus priima vienbalsiai arba paprastąja balsų dauguma. Kai balsai pasiskirsto po lygiai, lemiamą reikšmę turi [direktorių tarybos] pirmininko balsas.
Sasol
teigia, kad didžiąją bendros įmonės laikotarpio dalį pirmininko pareigas ėjo
Vara
atstovas. Atlikusi išsamesnį tyrimą Komisija nesutinka su
Sasol
teiginiais šiuo klausimu. Šis asmuo pirmininko pareigas ėjo veikiau dėl turimų žinių apie veiklą ir dėl to, kad
Sasol
taip pat norėjo, jog jis vadovautų bendros įmonės [direktorių tarybai].
Sasol
, kaip didžiąją kapitalo dalį turinčiai akcininkei, buvo svarbu [direktorių taryboje] turėti asmenį, kuris jau turėjo žinių apie ankstesnę HOS veiklą. Minėtas asmuo buvo dirbęs Vokietijoje įsteigtam bendrovės
Schümann Sasol International
pirmtakui ir todėl puikiai žinojo, kaip veikė bendrovė, kurią vėliau perėmė
Sasol
. Be to, tuo metu, kai minėtas asmuo tapo pirmininku (1995 m. gegužės 2 d.), jis nebuvo
Vara
darbuotojas. Iš tiesų šis asmuo bendrovėje
Vara
nedirbo iki 1997 m. Jis buvo bendros įmonės vadovas nuo 1995 m. gegužės 2 d. iki 2001 m. birželio 30 d., kai jį pakeitė [D. S. R.] iš
Sasol
.
473)
Bendros įmonės stebėtojų tarybą sudarė šeši nariai: keturi
Sasol
atstovai ir du
Vara
atstovai. Kaip paaiškino
Sasol
, akcininkų susitarime dėl balsavimo teisių, sudarytame bendrovių
Sasol
ir
Vara
, buvo numatyta, kad
Sasol
ir
Vara
nutarimus priima vienbalsiai ir kiekviena iš jų turi po vieną balsą, taigi
Sasol
balsų dauguma stebėtojų taryboje buvo panaikinta. Nesant sutarimo, pasiūlymas buvo laikomas atmestu. Vis dėlto akcininkų susitarimo dėl balsavimo teisių 3 straipsnyje, susijusiame su stebėtojų tarybos nutarimais, taip pat nustatyta, kad šio susitarimo 1 straipsnis taikomas
mutatis mutandis
. To susitarimo 1.5 straipsnyje numatyta, kad jei dėl minėto straipsnio a–d punktuose išvardytų klausimų sprendimas negali būti priimtas vienbalsiai,
Sasol
pasiūlymas, atsižvelgiant į tai, kad jai priklauso daugiau kaip 50 % bendrovės kapitalo, turi viršenybę, o
Vara
turi balsuoti pagal
Sasol
pasiūlymą. Klausimai, į kuriuos pateikiama nuoroda 1.5 straipsnio a–d punktuose, yra šie: kasmetinis finansinių ataskaitų tvirtinimas, auditorių skyrimas, specialių auditorių skyrimas ir [bendrovės] ar vienos iš jos dukterinių bendrovių vykdomų [kapitalo] investicijų patvirtinimas.
474)
[Kiek tai susiję su visuotiniu susirinkimu],
Sasol
paaiškina, kad
Vara
turėjo blokuojančią balsų mažumą, nes nutarimams priimti reikėjo trijų ketvirčių balsų daugumos, o
Vara
turėjo vieną trečdalį balsų. Be to, anot
Sasol
, akcininkų susitarime dėl balsavimo teisių numatyta, kad
Sasol
ir
Vara
įsipareigoja bendrai priimti bet kokius akcininkų sprendimus ir vienbalsiai balsuoti bet kokiomis aplinkybėmis, kiekvienai turint po vieną balsą, ir kad, jei sprendimo negalima priimti vienbalsiai, nei
Sasol
, nei
Vara
neturi imtis veiksmų, taigi
Vara
negali turėti mažesnės reikšmės priimant sprendimus. Vis dėlto, kaip paaiškinta pirma, akcininkų susitarimo dėl balsavimo teisių 1.5 straipsnyje, kuris taikomas [visuotiniam] susirinkimui, pateiktas tam tikrų klausimų, kuriais
Sasol
norai turi viršenybę, sąrašas [žr. 473 konstatuojamąją dalį].
475)
Dėl 472–474 konstatuojamosiose dalyse aprašytos situacijos, visų pirma dėl
Sasol
galimybės primesti savo valią priimant svarbius strateginius sprendimus, kai nėra konsensuso, išvardytus akcininkų susitarimo dėl balsavimo teisių 1.5 straipsnyje (pavyzdžiui, kapitalo investicijų patvirtinimas), turi būti laikoma, kad
Sasol
faktiškai kontroliavo bendrą įmonę. Tai, kad, kaip teigia
Sasol
, [
Schümann Sasol
] vadovai prieš tai dirbo bendrovėje HOS, neprieštarauja šiai išvadai, nes tokiems sprendimams dėl įdarbinimo į aukštesnes valdymo pareigas priimti reikėjo stebėtojų tarybos leidimo (direktorių tarybos nuostatų 2 straipsnio 2 dalies c punktas), todėl
Sasol
turėjo galimybę su jais nesutikti.
<…>
481)
Dėl nurodytų motyvų Komisija mano, kad bendros įmonės laikotarpiu atsakomybė tenka ne tik veiklą vykdžiusiai bendrovei [
Schümann Sasol
], bet ir jos patronuojančiosioms bendrovėms
Sasol International AG
,
Sasol Ltd
ir
Sasol Holding in Germany GmbH
, nes nustatyta, kad
Sasol
kontroliavo bendrą įmonę <…> Kaip nustatyta 329–333 konstatuojamosiose dalyse, įvairios tai pačiai grupei priklausančios bendrovės sudaro ekonominį vienetą, taigi įmonę, kaip ji suprantama pagal [EB] 81 straipsnį, jei atitinkamos bendrovės savarankiškai nesprendžia dėl savo elgesio rinkoje. Bendros įmonės atveju galima daryti išvadą, kad bendra įmonė ir patronuojančiosios bendrovės sudaro vieną ekonominį vienetą pagal [EB] 81 straipsnį, jei bendra įmonė savarankiškai nesprendė dėl savo elgesio rinkoje. Šiuo atveju [neturi reikšmės] tai, ar bendra įmonė laikytina vykdančia veiklą, nes faktiniai įrodymai patvirtina, kad buvo daroma lemiama įtaka. Tai, kad bendros įmonės patronuojančiosios bendrovės gali būti pripažintos atsakingomis, atitinka šiuo konkrečiu klausimu Komisijos praktiką, kurioje laikomasi bendrųjų teisės principų, paaiškintų 340 konstatuojamojoje dalyje ir apibrėžtų Bendrijos teismų. Tai, kad kitomis aplinkybėmis sprendimas nebuvo skirtas bendros įmonės patronuojančiosioms bendrovėms, šiuo atveju nereiškia, kad
Sasol International AG
,
Sasol Ltd
ir
Sasol Holding in Germany GmbH
, kaip
Sasol
grupei priklausančios patronuojančiosios bendrovės, negali būti pripažintos atsakingomis už dukterinės bendrovės veiklą, nes Komisija turi diskreciją priimdama sprendimą priskirti atsakomybę už pažeidimą tam tikriems įmonę sudarantiems subjektams ir vertinimus atlieka atsižvelgdama į konkretų atvejį.“
Dėl EB 81 straipsnyje daromo kontrolės sąvokos atskyrimo nuo faktinės lemiamos įtakos darymo sąvokos
Iš pradžių reikia pažymėti, kad nagrinėdama galimybę bendros įmonės dukterinės bendrovės
Schümann Sasol
padarytą pažeidimą inkriminuoti kitai bendrovei Komisija nedarė aiškaus skirtumo tarp, viena vertus, sąvokų „kontrolė“ ir „galimybė kontroliuoti“ ir, kita vertus, sąvokų „ekonominis vienetas“ ir „faktinis lemiamos įtakos darymas komerciniam elgesiui“.
Ieškovės teigia, kad šis požiūris klaidingas, nes kontrolės sąvoka nereiškia faktinio lemiamos įtakos darymo.
Pirma, reikia priminti, kad pagal 2004 m. sausio 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 139/2004 dėl koncentracijų tarp įmonių kontrolės (EB susijungimų reglamentas) (
OL L 24, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 3 t., p. 40) 3 straipsnio 2 dalį „kontrolė susideda iš teisių, sutarčių arba kitų priemonių, kurios kiekviena atskirai arba visos kartu, atsižvelgiant į teisės ar fakto aplinkybes, suteikia galimybę daryti didelę įtaką įmonei“.
Pagal teismo praktiką tam, kad vienos bendrovės antikonkurencinį elgesį inkriminuotų kitai bendrovei pagal EB 81 straipsnį, Komisija negali remtis paprasčiausia galimybe daryti lemiamą įtaką, kurios reikalaujama pagal Reglamentą Nr. 139/2004 nustatant kontrolę, neprivalėdama patikrinti, ar ši įtaka iš tikrųjų buvo padaryta (30 punkte minėto Sprendimo
General Technic‑Otis ir kt. / Komisija
69 punktas).
Atvirkščiai, Komisija iš principo turi įrodyti tokią lemiamą įtaką remdamasi visais faktiniais duomenimis (žr. 2006 m. rugsėjo 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Avebe / Komisija
,
T-314/01, Rink. p. II-3085
, 136 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Tarp šių duomenų yra ir duomenų apie tai, kad tie patys fiziniai asmenys eina vadovaujamas pareigas tiek patronuojančiojoje bendrovėje, tiek jos dukterinėje bendrovėje ar bendroje įmonėje (2011 m. liepos 12 d. Bendrojo Teismo sprendimo
Fuji Electric / Komisija
,
T-132/07, Rink. p. II-4091
, 184 punktas; taip pat šiuo klausimu žr. 2005 m. birželio 28 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Dansk Rørindustri ir kt. / Komisija
,
C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P-C-208/02 P ir C-213/02 P, Rink. p. I-5425, 119
ir 120 punktus), arba apie tai, kad minėtos bendrovės turėjo laikytis nurodymų, kuriuos davė bendri jų vadovai, negalėdamos rinkoje elgtis nepriklausomai (šiuo klausimu žr. 33 punkte minėto Sprendimo
HFB ir kt. / Komisija
527 punktą).
Nagrinėjamu atveju Komisija nesirėmė tokiu tiesioginiu įrodymu, kad
Sasol Ltd
ir
Sasol Holding in Germany
darė lemiamą įtaką
Schümann Sasol International
.
Komisija iš esmės išnagrinėjo sprendimų priėmimo įgaliojimus, kuriais
Sasol
per savo atstovus galėjo naudotis bendros įmonės organuose. Šio aspekto analizė iš esmės grindžiama sprendimų priėmimo minėtuose organuose tvarkos abstrakčiu nagrinėjimu, paremtu akcininkų susitarimo ir direktorių tarybos nuostatų nuostatomis, kuriomis buvo perkelta bendros įmonės įstatuose numatyta balsavimo tvarka. Be to, Komisija savo išvadą dėl
Sasol Holding in Germany
ir
Sasol Ltd
pripažinimo atsakingomis už
Schümann Sasol International
veiklą grindė, be kita ko, teiginiu, jog „nustatyta, kad
Sasol
kontroliavo bendrą įmonę“ (ginčijamo sprendimo 481 konstatuojamoji dalis).
Tai rodo, kad šiuo atveju Komisija konstatavo, jog
Sasol Ltd
ir
Sasol Holding in Germany
darė lemiamą įtaką
Schümann Sasol International
komerciniam elgesiui, iš esmės remdamasi abstrakčia dokumentų, pasirašytų prieš pradedant veikti
Schümann Sasol International
, analize, kaip ir analizės, atliktos pagal koncentracijų leidimą reglamentuojančias taisykles, atveju.
Taigi, antra, Bendrasis Teismas turi išnagrinėti, kiek tokia abstrakti ir su ateities perspektyva susijusi analizė, atlikta koncentracijų srityje, kai sprendimas leisti koncentraciją priimtas prieš pradedant veikti bendrai įmonei, gali būti panaudota ir įrodant faktinę lemiamą įtaką bendros įmonės komerciniam elgesiui sprendime, kuriuo patronuojančiosios bendrovės pripažįstamos atsakingomis už EB 81 straipsnio pažeidimą, kurį anksčiau padarė minėta bendra įmonė.
Šiuo atžvilgiu iš teismo praktikos matyti, kad net jeigu teisę ar galimybę lemti bendros įmonės komercinius sprendimus savaime reiškia tik paprasčiausia teisė daryti lemiamą įtaką jos komerciniam elgesiui, taigi sąvoka „kontrolė“, kaip ji suprantama pagal Reglamentą Nr.°139/2004, Komisija ir Sąjungos teismas gali preziumuoti, kad teisės aktų nuostatos ir su minėtos įmonės veikimu susijusių susitarimų sąlygos, ypač bendros įmonės steigimo sutarties ir akcininkų susitarimo dėl balsų sąlygos, buvo įgyvendintos ir jų buvo laikomasi. Todėl nagrinėjimą, ar faktiškai buvo daroma lemiama įtaka bendros įmonės komerciniam elgesiui, gali sudaryti abstrakti dokumentų, pasirašytų prieš jai pradedant veikti, analizė, kaip ir su kontrole susijusios analizės atveju. Konkrečiai kalbant, jei minėtose nuostatose ir sąlygose numatyta, kad, norint priimti nutarimus, bendros įmonės organuose reikia kiekvienos patronuojančiosios bendrovės balsų, Komisija ir Sąjungos teismas gali konstatuoti, jei neįrodyta priešingai, kad šiuos nutarimus bendrai lėmė patronuojančiosios bendrovės (šiuo klausimu žr. 44 punkte minėtų sprendimų
Avebe / Komisija
137–139 punktus;
Fuji Electric / Komisija
186–193 punktus ir 30 punkte minėto Sprendimo
General Technic‑Otis / Komisija
112 ir 113 punktus). Taip pat tuo atveju, kai pagal atitinkamas nuostatas tik patronuojančioji bendrovė gali lemti bendros įmonės organų sprendimus, Komisija ir Sąjungos teismas gali, nesant priešingų įrodymų, nustatyti, kad ši patronuojančioji bendrovė darė lemiamą įtaką minėtiems sprendimams.
Tačiau, kadangi daromos faktinės lemiamos įtakos nagrinėjimas yra retrospektyvus, todėl gali būti grindžiamas konkrečiais duomenimis, tiek Komisija, tiek suinteresuotosios šalys gali pateikti įrodymų, kad bendros įmonės komercinius sprendimus lėmė kitos aplinkybės nei tos, kurios išplaukia vien iš susitarimų, susijusių su bendros įmonės funkcionavimu, abstraktaus nagrinėjimo (šiuo klausimu žr. 44 punkte minėto Sprendimo
Fuji Electric / Komisija
194 ir 195 punktus ir 30 punkte minėto Sprendimo
General Technic‑Otis ir kt. / Komisija
115–117 punktus). Konkrečiai kalbant, Komisija arba suinteresuotosios šalys gali pateikti įrodymų, kad, nepaisant vienos patronuojančiosios bendrovės teisės priimti atitinkamus sprendimus per savo atstovus bendros įmonės organuose, faktiškai juos vienbalsiai priimdavo kelios ar visos patronuojančiosios bendrovės.
Dėl Komisijos išvados, susijusios su
„Schümann Sasol International
“ padaryto pažeidimo inkriminavimu
„Sasol Holding in Germany
“ ir
„Sasol Ltd
“, pagrįstumo
Ieškovės iš esmės ginčija Komisijos analizę, susijusią su
Schümann Sasol International
padaryto pažeidimo inkriminavimu
Sasol Holding in Germany
ir
Sasol Ltd
, dviem aspektais. Pirma, jos mano, kad Komisija padarė vertinimo klaidą, kai nepripažino, kad
Schümann Sasol International
direktorių tarybos pirmininkas B. I. buvo
Vara
atstovas. Anot jų,
Vara
per savo atstovą B. I. vienintelė galėjo lemti direktorių tarybos sprendimus didžiąją dalį bendros įmonės laikotarpio, nes, remiantis direktorių tarybos nuostatais, lemiamą reikšmė turėjo pirmininko balsas, jei šios tarybos narių balsai pasiskirstydavo po lygiai. Antra, jos teigia, kad pagal bendros įmonės įstatus ir akcininkų susitarimą
Vara
galėjo blokuoti esminius visuotinio susirinkimo ir bendros įmonės stebėtojų tarybos sprendimus, todėl
Sasol Holding in Germany
savo atstovų balsais negalėjo viena priimti šių sprendimų. Tuo remdamosi ieškovės tvirtina, kad
Sasol Holding in Germany
negalėjo daryti lemiamos įtakos
Schümann Sasol International
komerciniam elgesiui.
Iš pradžių reikia priminti, kad, kiek tai susiję su atsakomybės už bendros įmonės padarytą pažeidimą priskyrimu kelioms patronuojančiosioms bendrovėms, Komisija gali įrodyti faktinį lemiamos įtakos darymą nustatydama, kad bendrą įmonę jos patronuojančiosios bendrovės valdė bendrai. Vertindamas, ar buvo bendras valdymas, 44 punkte minėtame Sprendime
Avebe / Komisija
(136–138 punktai) Bendrasis Teismas nusprendė reikšmingais pripažinti įrodymus, iš kurių matyti, kad bendros įmonės organų nariai, kuriuos skyrė kiekviena patronuojančioji bendrovė ir kurie atstovavo jų komerciniams interesams, turėjo glaudžiai bendradarbiauti apibrėždami ir įgyvendindami bendros įmonės komercinę politiką ir kad jų priimtuose sprendimuose būtinai turėjo atsispindėti kiekvienos patronuojančiosios bendrovės, kurią Komisija pripažino atsakinga, valios suderinimas. Bendrasis Teismas nagrinėjo ne tik tai, kaip buvo priimami strateginiai sprendimai bendroje įmonėje, bet ir tai, kaip buvo tvarkomi einamieji reikalai, ir pažymėjo, kad abu direktoriai, kuriuos skyrė abi patronuojančiosios bendrovės, turėjo glaudžiai bendradarbiauti šiuo klausimu (44 punkte minėto Sprendimo
Avebe / Komisija
136–138 punktai).
Vis dėlto šiuo atveju atsakomybę už
Schümann Sasol International
padarytą pažeidimą Komisija priskyrė ne abiem patronuojančiosioms bendrovėms, o tik
Sasol Holding in Germany
ir jos patronuojančiajai bendrovei
Sasol Ltd
.
Tuo atveju, kai atsakomybę už bendros įmonės padarytą pažeidimą Komisija priskiria vienai iš jos patronuojančiųjų bendrovių, ji turi įrodyti, kad bendros įmonės komerciniam elgesiui lemiamą įtaką darė tik ši patronuojančioji bendrovė.
Iš ginčijamo sprendimo ir Komisijos rašytinių pastabų, pateiktų vykstant procesui Bendrajame Teisme, matyti, kad Komisija mano, jog nagrinėjamu atveju buvo įvykdyta šio sprendimo 54 punkte nurodyta sąlyga. Ginčijamo sprendimo 471 konstatuojamojoje dalyje ji konstatavo, kad „
Sasol [Ltd]
per jai 100 % priklausančią dukterinę bendrovę
Sasol Holding in Germany GmbH
darė lemiamą įtaką
Schümann Sasol International AG
“. Be to, atsiliepimo į ieškinį 49 punkte Komisija tvirtina, kad „
Sasol [Ltd]
(per
Sasol Holding
) vykdė išimtinę [
Schümann Sasol International
] kontrolę“, o to atsiliepimo 67 punkte pažymi, kad „bendrovei
Vara
pažeidimas neturi būti inkriminuotas, nes
Sasol
vienintelė darė lemiamą įtaką bendrai įmonei“.
Taigi reikia išnagrinėti, ar Komisija, remdamasi ginčijamame sprendime surinktais įrodymais ir nepaisydama argumentų, kuriuos per administracinę procedūrą ieškovės pateikė dėl
Vara
reikšmės valdant bendrą įmonę, pagrįstai galėjo padaryti išvadą, kad
Sasol
vienašališkai darė lemiamą įtaką
Schümann Sasol International
.
Dėl
„Schümann Sasol International
“ direktorių tarybos
Ieškovės pažymi, kad
Schümann Sasol International
direktorių tarybos nutarimai buvo priimami paprasta balsų dauguma, o balsams pasiskirsčius po lygiai, lemiamą reikšmę turėjo direktorių tarybos pirmininko balsas. Direktorių tarybos pirmininkas B. I. esą atstovavo
Vara
interesams.
Jos iš esmės teigia, jog Komisija padarė turimų įrodymų vertinimo klaidą, nes padarė išvadą, kad B. I. neatstovavo bendrovei
Vara
, o vadovavo bendrai įmonei bendrovės
Sasol
prašymu. Komisija savo išvadą grindė 2007 m. spalio 11 d.
Vara
pareiškimu, kuriame B. I.
Vara
vardu atsakė į Komisijos klausimus ir paradoksaliai (nors ir prisistatė kaip
Vara
atstovas visais kitais klausimais, kuriuos gali pateikti Komisija) pareiškė, kad jis neatstovavo bendrovei
Vara
bendros įmonės laikotarpiu.
Be to, ieškovės pateikia nuorodą į savo 2008 m. balandžio 18 d. pareiškimą, kuriame teigiama, kad B. I. iš tikrųjų nuolat veikė kaip dešinioji H.‑O. Schümann ranka ir atstovavo bendrovei
Vara
bendroje įmonėje su
Sasol
. Iki bendros įmonės laikotarpio B. I. buvo fizinis asmuo, einantis vadovaujamas pareigas
Vara
kontroliuojamoje bendrovėje HOS; jis ėjo pastarosios bendrovės generalinio direktoriaus pareigas nuo 1987 m. ir veikė kaip H.‑O. Schümann patikėtinis. Be to, B. I. taip pat buvo
Vara
ir kitų H.‑O. Schümann priklausančių bendrovių valdybų narys bendros įmonės laikotarpiu ir po jo. Glaudūs B. I. ryšiai su
Vara
ir H.‑O. Schümann taip pat matyti iš 1995 m. birželio 6 d. pranešimo apie bendros įmonės sukūrimą.
Ieškovės teigia, kad per administracinę procedūrą Komisija žinojo apie šias faktines aplinkybes, tačiau į jas neatsižvelgė ir be pagrindo nutarė labiau remtis
Vara
pareiškimu, kurį asmeniškai buvo pateikęs B. I., t. y. asmuo, kuriam kaip komanditoriui (
Kommanditist
) priklausė dalis
Vara
kapitalo.
Komisija visų pirma remiasi tuo, kad lemiamos įmonės sąvoka yra susijusi ne su bendros įmonės veiklos valdymu, bet su esminėmis gairėmis dėl jos komercinės politikos. Kaip matyti iš
Schümann Sasol International
įstatų, direktorių tarybą kontroliavo stebėtojų taryba ir pastaroji iš pradžių turėjo patvirtinti direktorių tarybos aktus, susijusius su svarbiais jos komercinės politikos aspektais.
Toliau Komisija tvirtina, kad B. I. neatstovavo bendrovei
Vara
, bet pareigas gavo dėl savo žinių
Schümann Sasol
veiklos klausimais, o jo paskyrimas atitiko
Sasol
norus. 2007 m. spalio 11 d. pareiškimu
Vara
informavo Komisiją apie tai, kad B. I. buvo paskirtas
Sasol International
direktoriumi, nes
Sasol
pageidavo pasinaudoti išsamiomis jo žiniomis apie HOS veiklą, taigi paskirti jį į direktorių tarybą. Anot Komisijos, ši informacija patikima, nes
Sasol
buvo labai suinteresuota tuo, kad bendra įmonė būtų gerai valdoma, ir norėjo užtikrinti jos valdymo tęstinumą, patikėdama kasdieninę veiklą direktorių tarybos nariui, žinančiam parafino vaško sektorių, ypač ankstesnę HOS veiklą. Bet kuriuo atveju tripliko 10 punkte Komisija pažymėjo, kad ginčijamo sprendimo 472 konstatuojamojoje dalyje pateiktos jos išvados reiškia, jog
Schümann Sasol International
direktorių taryboje B. I. atstovavo bendrovei
Sasol
, o ne
Vara
.
Bendrasis Teismas mano, kad iš pradžių reikėtų išnagrinėti, kokį vaidmenį B. I. vaidino
Schümann Sasol International
direktorių taryboje, o paskui bendresnį klausimą, ar
Sasol
galėjo vienašališkai lemti šios tarybos priimamus nutarimus.
Dėl B. I. vaidmens
Reikia priminti, kad beveik per visą bendros įmonės laikotarpį B. I. ėjo
Schümann Sasol International
direktorių tarybos pirmininko pareigas.
Per administracinę procedūrą ieškovės teigė, kad B. I. buvo
Vara
atstovas, o
Vara
tvirtino, kad jo paskyrimas atitiko
Sasol
norus, todėl jis
Vara
neatstovavo.
Iš pradžių pažymėtina, kad ginčijamo sprendimo 472 konstatuojamojoje dalyje pateiktos išvados tiksliai atspindi 2007 m. spalio 11 d.
Vara
pareiškimo turinį. Kita vertus, Komisija atmetė 2008 m. balandžio 18 d.
Sasol
pareiškime išdėstytą poziciją, kad B. I. Atstovavo bendrovei
Vara
, ir ją patvirtinančius dokumentus.
Kiek tai susiję su Komisijos teiginių dėl B. I. vaidmens turiniu, ieškovės iš esmės tvirtina, kad Komisija padarė vertinimo klaidą, kai nepripažino, kad direktorių taryboje jis atstovavo
Vara
.
Pirma, reikia pažymėti, kad B. I. ėjo svarbias pareigas H.‑O. Schümann ir
Vara
grupei priklausančiose bendrovėse prieš bendros įmonės laikotarpį, per jį ir po jo.
Reikia priminti, kad B. I. 1996 m. lapkričio 29 d. tapo
Vara
, t. y. vienos iš
Schümann Sasol International
tiesioginių patronuojančiųjų bendrovių, komanditoriumi. Šis statusas reiškė, kad jam priklausė dalis
Vara
kapitalo, o kiti
Vara
savininkai buvo Schümann šeimos nariai. Bendrasis Teismas šiuo klausimu mano, kad akcinio kapitalo dalies turėjimas yra aplinkybė, galinti įrodyti, kad B. I. galėjo būti svarbūs specifiniai
Vara
komerciniai interesai.
Be to, bent jau dalį bendros įmonės laikotarpio B. I., eidamas
Schümann Sasol International
direktorių tarybos pirmininko pareigas, kartu buvo ir
Vara
generalinis direktorius.
Iš teismo praktikos matyti, kad vienalaikis vadovaujamųjų pareigų ėjimas vienoje iš patronuojančiųjų bendrovių ir jų bendrojoje įmonėje yra svarbus požymis, kad ši patronuojančioji bendrovė daro įtaką bendros įmonės komerciniams sprendimams, naudodamasi įgaliojimais priimti sprendimus, kuriuos turi toks bendros įmonės valdybos narys (šiuo klausimu žr. 44 punkte minėto Sprendimo
Fuji Electric / Komisija
, 199 punktą).
Toliau nuo 1995 m. birželio 15 d. B. I. ėjo
Vara Beteiligungsgesellschaft mbH
vykdomojo direktoriaus pareigas. Remiantis vienu iš ieškovių pateiktų įrodymų, 2001 m. jis vis dar ėjo šias pareigas kartu su H.‑O. Schümann. Be to, jis buvo
Beteiligungsgesellschaft Hans‑Otto Schümann mbH
vykdomasis direktorius nuo 1989 m. balandžio 4 d. iki 1996 m. rugsėjo 13 d., kai ši bendrovė buvo likviduota. Minėta bendrovė taip pat yra susijusi su pagrindiniu
Vara
steigėju ir savininku H.‑O. Schümann.
Be to, reikia pažymėti, kad 2001 m. liepos 1 d., kai D. S. R. pakeitė B. I., kaip
Schümann Sasol International
direktorių tarybos pirmininką, B. I. tapo vienu iš šešių minėtos bendrovės stebėtojų tarybos narių. Taip B. I. pakeitė E. B. R., kuris, anot Komisijos, taip pat buvo
Vara
atstovas, o likę stebėtojų tarybos nariai nepasikeitė. Tai rodo, kad B. I. stebėtojų taryboje atstovavo
Vara
. Beje, vien šios aplinkybės pakanka, kad būtų atmestas Komisijos teiginys, jog B. I. direktorių taryboje atstovavo bendrovei
Sasol
, nes nesuprantama, kaip tokiu atveju iš karto po to, kai pasibaigė jo įgaliojimai, jis galėjo pradėti atstovauti
Vara
stebėtojų taryboje.
Galiausiai reikia pažymėti, kad visiems HOS darbuotojams skirtame 1995 m. vasario 2 d. laiške H.‑O. Schümann ir B. I. šiuos darbuotojus informavo apie derybas, kurias jie vedė su
Sasol
. Tame laiške jie nurodo: „ateityje galėsime daryti įtaką [naujai bendros įmonės valdybai], kaip tai buvo anksčiau“.
Tuo remdamasis Bendrasis Teismas konstatavo, kad jau per administracinę procedūrą ieškovės pateikė įrodymų, patvirtinančių, kad B. I. palaikė glaudžius ryšius su
Vara
grupe ir H.‑O. Schümann, kad jam buvo svarbūs specifiniai
Vara
komerciniai interesai, visų pirma dėl jo, kaip komanditoriaus, statuso, ir kad
Vara
galėjo daryti didelę įtaką bendros įmonės direktorių tarybos sprendimams dėl to, kad B. I. vienu metu ėjo kelerias pareigas, o tai galėjo lemti
Schümann Sasol International
komercinės politikos derinimą su
Vara
komercine politika.
Todėl Komisija padarė vertinimo klaidą, kai savo analizėje atmetė visus šiuos reikšmingus įrodymus, o ginčijamame sprendime tik pabrėžė, kad B. I. paskyrimas atspindėjo
Sasol
norus. Tokie tvirtinimai iškraipo reikšmingas bylos aplinkybes ir netenkina reikalavimo, kad atsakomybė už EB 81 straipsnio pažeidimą turi būti nustatyta remiantis tiksliais ir nuosekliais įrodymais ir kad Komisija turi nešališkai atsižvelgti į visas jai nurodytas reikšmingas teisines ir faktines aplinkybes (šiuo klausimu žr. 2006 m. rugsėjo 27 d. Bendrojo Teismo sprendimo
Dresdner Bank ir kt. / Komisija
, T‑44/02 OP, T‑54/02 OP, T‑56/02 OP, T‑60/02 OP ir T‑61/02 OP, Rink. p. II‑3567, 59–63 punktus; pagal analogiją žr. 2001 m. gegužės 17 d. Teisingumo Teismo sprendimo
IECC / Komisija
,
C-450/98 P, Rink. p. I-3947
, 57 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Komisijos argumentai negali paneigti šios išvados.
Pirma, Komisija remiasi tuo, kad
Sasol
sutiko, jog B. I. būtų paskirtas direktorių tarybos pirmininku.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad, remiantis
Schümann Sasol International
įstatais ir akcininkų susitarimu, visus direktorių tarybos narius ir jos pirmininką skiria stebėtojų taryba,
Vara
ir
Sasol
atstovams balsuojant vienbalsiai. Todėl, viena vertus, direktorių tarybos sudėtis turėjo atspindėti abiejų patronuojančiųjų bendrovių susitarimą, t. y. kiekvienos iš jų valią. Kita vertus,
Vara
taip pat turėjo sutikti su
Sasol
nominuotų narių, kuriuos Komisija laikė šios bendrovės atstovais, paskyrimu.
Vadinasi,
Sasol
sutikimas, kad B. I. būtų paskirtas direktorių tarybos pirmininku, neleidžia nei konstatuoti, kad jis atstovavo
Sasol
komerciniams interesams, viršydamas tai, ko reikia abiem patronuojančiosioms bendrovėms priklausančiai bendrai įmonei sąžiningai administruoti, nei atmesti ieškovių pateiktų įrodymų, kuriais siekiama įrodyti, kad
Vara
darė įtaką direktorių taryboje per B. I. įgaliojimus priimti sprendimus.
Antra, reikia pažymėti, kad vienintelis konkretus įrodymas, kuriuo Komisija grindė savo išvadą, kad B. I. neatstovavo bendrovei
Vara
, o jo paskyrimas atspindėjo
Sasol
norus, yra šio sprendimo 66 punkte paminėtas 2007 m. spalio 11 d.
Vara
pareiškimas.
Anot Komisijos, šis pareiškimas yra itin patikimas, nes buvo atsiųstas atsakant į šios institucijos prašymą pateikti informacijos.
Vara
buvo labai suinteresuota teisingai paaiškinti savo situaciją, nes už klaidingus parodymus galėjo būti skirta bauda, numatyta Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 1 dalyje.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad pirmame 2007 m. spalio 11 d. atsakymo į prašymą pateikti informacijos puslapyje, kuriame pateiktas minėtas pareiškimas, nurodyta, kad už atsakymus visų pirma yra atsakingas B. I. Taip pat neginčytina, kad, kaip teigia ieškovės, tuo metu B. I. vis dar buvo
Vara
komanditorius.
Be to, konstatuotina, kad nei
Vara
skirtame prašyme pateikti informacijos, nei ginčijamame sprendime Komisija neapibrėžė, kaip ji supranta sąvoką „atstovavimas“. Todėl, atsižvelgiant į tai, kad B. I. nebuvo oficialiai įgaliotas atstovauti
Vara
bendros įmonės direktorių taryboje,
Vara
savo pareiškime galėjo teigti, jog jai nebuvo atstovaujama, ir nerizikavo, kad jai bus skirta bauda.
Be to, reikia pabrėžti, kad bendrą įmonę ir patronuojančiąją bendrovę siejančių organizacinių ryšių nagrinėjimas nebūtinai susijęs su patronuojančiosios bendrovės atstovavimu, išplaukiančiu iš šios bendrovės formalaus įgaliojimo, duoto bendros įmonės vadovui. Svarbiau yra atsižvelgti į atstovavimą patronuojančiosios bendrovės komerciniams interesams plačiąja prasme (žr. šio sprendimo 35 punktą) ir įtaką bendros įmonės organų sprendimams, siekiant suderinti šios įmonės komercinę politiką su patronuojančiosios bendrovės komercine politika; tokį derinimą, be kita ko, rodo tai, kad tie patys asmenys eina vadovaujamas pareigas patronuojančioje bendrovėje ir bendroje įmonėje, taip pat tai, kad dalis patronuojančiosios bendrovės kapitalo priklauso bendros įmonės vadovui (žr. šio sprendimo 44 punktą).
Turint tai omenyje reikia pridurti, kad atstovavimas patronuojančiosios bendrovės komerciniams interesams bendros įmonės direktorių taryboje nėra paprasčiausia aplinkybė, kurią paneigus pagrįstai gali būti skirta bauda, jei faktinės aplinkybės buvo iškraipytos. Atvirkščiai, šį klausimą turi išnagrinėti Komisija, nešališkai atsižvelgdama į visas reikšmingas faktines ir teisines aplinkybes, kurias jai nurodė patronuojančiosios bendrovės, kurios dažnai turi priešingų interesų, todėl pabrėžia vieną ar kitą iš šių reikšmingų aplinkybių. Be to, reikia pažymėti, kad šiuo atveju Komisija neskyrė baudos nei
Sasol
, nei
Vara
, nors jos šiuo klausimu davė visiškai priešingus parodymus.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia išnagrinėti, ar, analizuojant B. I. vaidmenį, Komisijos padaryta vertinimo klaida (žr. šio sprendimo 76 punktą) gali turėti poveikį įtakos, kurią
Sasol
darė
Schümann Sasol International
direktorių tarybai, vertinimui.
Dėl lemiamos įtakos
Schümann Sasol International
direktorių tarybos sprendimams
Ieškovės teigia, kad dėl
Vara
atstovaujančių direktorių tarybos narių, visų pirma B. I., dominuojančio vaidmens
Sasol Ltd
ir
Sasol Holding in Germany
negalėjo lemti šios tarybos sprendimų.
Pirma, reikia pažymėti, kad savo 1995 m. birželio 6 d. pranešime, skirtame
Schümann Sasol AG
(dabar –
Schümann Sasol International
) darbuotojams, B. I. apibrėžė bendros įmonės direktorių tarybos narių vaidmenis. B. I. pažymėjo, kad jis „bus atsakingas ne tik už direktorių tarybos darbo koordinavimą, bet ir už rinkodarą, pardavimus, pirkimus ir dukterinių bendrovių kontrolę“, o D. S. R. (iš
Sasol
) išlaikys savo pareigas Pietų Afrikoje ir rūpinsis gamyba ir techniniais aspektais. B. I. taip pat nurodė, kad trečiasis narys bus paskirtas į Hamburgą (Vokietija).
Konstatuotina, kad B. I įgaliojimai priimti sprendimus yra požymis, kad jis vaidino svarbiausią vaidmenį
Schümann Sasol International
direktorių taryboje.
Antra, reikia pažymėti, kad 1995 m. vasario 2 d. laiške, kurį B. I. ir H.‑O. Schümann adresavo visiems HOS darbuotojams, jie pažymėjo, kad galės daryti įtaką naujai bendros įmonės direktorių tarybai kaip ir anksčiau, kai
Vara
buvo vienintelė HOS akcininkė (žr. šio sprendimo 74 punktą).
Iš šio laiško taip pat matyti, kad B I. ir H.‑O. Schümann tikėjosi, jog pastarasis ir
Vara
galės per B. I. vaidinti pagrindinį vaidmenį
Schümann Sasol International
direktorių taryboje.
Trečia, tuo atveju, jei pasitvirtintų, kad
Schümann Sasol International
direktorių taryboje B. I. iš tikrųjų atstovavo bendrovei
Vara
ir H.‑O. Schümann, reikia pažymėti, kad ginčijamame sprendime Komisija nepaminėjo jokio įrodymo, kuris galėtų patvirtinti, kad, nepaisant B. I. įgaliojimų priimti sprendimus ir jo, kaip pirmininko, balso lemiamos reikšmės balsams pasiskirsčius po lygiai,
Sasol
galėjo vienašališkai lemti direktorių tarybos sprendimus.
Ketvirta, toks
Sasol
gebėjimas lemti direktorių tarybos sprendimus taip pat neišplaukia iš ieškovių per administracinę procedūrą pateiktų įrodymų, susijusių su įvairios sudėties direktorių taryba.
Nuo 1995 m. gegužės 2 d. iki spalio 31 d.
Schümann Sasol International
direktorių tarybą sudarė B. I. ir
Sasol
atstovas D. S. R. Kaip teisingai teigia ieškovės, B. I. direktorių taryboje galėjo lemti savo sprendimų priėmimą dėl lemiamą reikšmę turinčio savo balso.
Nuo 1995 m. lapkričio 1 d. iki 2001 m. birželio 30 d.
Schümann Sasol International
direktorių tarybą sudarė jos pirmininkas B. I., D. S. R. ir H. G. B. Ieškovės mano, kad pastarasis atstovavo
Vara
, o Komisija laikosi nuomonės, kad jis atstovavo
Sasol
.
Konstatuotina, kad ginčijamame sprendime Komisija neišnagrinėjo to, ar H. G. B. iš tiesų atstovavo vienos ar kitos patronuojančiosios bendrovės komerciniams interesams. Be to, yra požymių, liudijančių, kad H. G. B. atstovavo
Vara
interesams (žr. šio sprendimo 99 punktą). Todėl ši direktorių tarybos sudėtis taip pat neleidžia padaryti išvados, kad
Sasol
vienašališkai lėmė direktorių tarybos sprendimus.
Nuo 2001 m. liepos 1 d. iki 2002 m. gegužės 16 d. D. S. R. (iš
Sasol
) ėjo direktorių tarybos pirmininko pareigas, kitas narys buvo H. G. B.
Iš pradžių reikia pažymėti, kad iš šios tarybos sudėties matyti, jog H. G. B. buvo
Vara
atstovas. Nėra pagrindo manyti, kad
Vara
, kuriai priklausė trečdalis
Schümann Sasol International
kapitalo, būtų sutikusi, jog direktorių tarybą sudarytų tik
Sasol
atstovai.
Ieškovės teigia, kad šiuo laikotarpiu visi direktorių tarybos nutarimai buvo priimti vienbalsiai.
Reikia pabrėžti, kad ginčijamame sprendime nėra jokios nagrinėjamo laikotarpio analizės. Kadangi visa atsakomybė už bendros įmonės padarytą pažeidimą buvo priskirta tik
Sasol
, Komisija turėjo įrodyti, kad
Sasol
vienašališkai darė lemiamą įtaką
Schümann Sasol International
komercinei politikai (žr. šio sprendimo 54 punktą).
Vis dėlto reikia priminti (žr. šio sprendimo 52 punktą), kad tai, jog direktorių tarybos nutarimai buvo priimti vienbalsiai, rodo glaudų patronuojančiųjų bendrovių atstovų bendradarbiavimą, taigi – bendros įmonės bendrą valdymą, o tai yra požymis, kad lemiama įtaka buvo daroma bendrai, o ne kad šią įtaką darė tik viena iš patronuojančiųjų bendrovių (šiuo klausimu žr. 44 punkte minėtų sprendimų
Avebe / Komisija
137 ir 138 punktus ir
Fuji Electric / Komisija
194 punktą).
Todėl ši direktorių tarybos sudėtis taip pat nepagrindžia išvados, kad
Sasol
vienašališkai lėmė
Schümann Sasol International
sprendimus.
Galiausiai nuo 2002 m. gegužės 17 d. iki 2002 m. rugsėjo 24 d.
Schümann Sasol International
direktorių tarybą sudarė D. S. R., H. G. B. ir C. D. I.
Ieškovės teigia, kad H. G. B. ir C. D. I. atstovavo bendrovei
Vara
, todėl D. S. R., netgi einančio pirmininko pareigas, balsas galėjo sudaryti mažumą.
Konstatuotina, kad ginčijamame sprendime nėra išnagrinėta lemiama įtaka, kurią viena ar kita iš šių patronuojančiųjų bendrovių darė per G. B. ir C. D. I., ir netgi nėra bendrai pristatyta ši direktorių tarybos sudėtis. Be to, yra požymių, kad H. G. B. atstovavo
Vara
interesams (žr. šio sprendimo 99 punktą). Todėl iš ginčijamo sprendimo nematyti, kad šiuo laikotarpiu
Sasol
galėjo vienašališkai per savo atstovus direktorių taryboje lemti pastarosios sprendimus.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, konstatuotina, kad ginčijamame sprendime Komisija neįrodė, jog, atsižvelgiant į B. I. ir kitų direktorių tarybos narių, kurie galėjo būti susiję su
Vara
, įgaliojimus priimti sprendimus,
Sasol
iš tiesų vienašališkai lėmė
Schümann Sasol International
direktorių tarybos sprendimų turinį per narius, kurie atstovavo jos komerciniams interesams ir prižiūrėjo, kad
Schümann Sasol International
veiksmai atitiktų
Sasol
veiksmus. Be to, ginčijamame sprendime nėra tiesioginių įrodymų (žr. šio sprendimo 44 punktą), kurie galėtų patvirtinti tokią bendrovės
Sasol
lemiamą įtaką.
Dėl veiklos valdymo reikšmės
Komisija nurodo, kad
Schümann Sasol International
direktorių taryba buvo atsakinga už šios bendrovės einamąją veiklą. Pagal 2007 m. gruodžio 12 d. Bendrojo Teismo sprendimą
Akzo Nobel ir kt. / Komisija
(
T-112/05, Rink. p. II-5049
, 63–65, 82 ir 83 punktai) dukterinės bendrovės veiklos valdymas neturi reikšmės vertinant, ar dukterinė bendrovė ir jos patronuojančioji bendrovė sudaro vieną ekonominį vienetą, nes komercinės politikos
stricto sensu
kontrolė nėra sąlyga pripažinti, kad patronuojančioji bendrovė sudaro įmonę su dukterine bendrove. Atvirkščiai, pakanka, kad patronuojančioji bendrovė vaidina svarbų vaidmenį klausimais, kurie apibrėžia dukterinės bendrovės komercinę politiką.
Reikia pabrėžti, kad Bendrojo Teismo sprendimas, į kurį Komisija pateikia nuorodą, susijęs su faktine situacija, kai patronuojančiajai bendrovei priklauso 100 % dukterinės bendrovės kapitalo.
Iš tiesų, veiklos valdymo klausimas gali būti nereikšmingas, jei tai yra dukterinė bendrovė, kurios 100 % kapitalo priklauso vienintelei patronuojančiajai bendrovei, nes dukterinės bendrovės veiklos savarankiškumo įrodymas savaime negali paneigti lemiamos įtakos darymo prezumpcijos (žr. šio sprendimo 153 punkte nurodytą teismo praktiką).
Vis dėlto vienintelio akcininko atveju visus sprendimus, įskaitant susijusius su dukterinės bendrovės veiklos valdymu, priima vadovai, kuriuos tiesiogiai ar netiesiogiai (per organus, kurių narius skiria patronuojančioji bendrovė) skiria vienintelė patronuojančioji bendrovė. Be to, nesant kito akcininko, dukterinėje bendrovėje iš principo atstovaujama tik vienintelio akcininko komerciniams interesams. Taigi Komisija gali preziumuoti faktinį lemiamos įtakos darymą net tais atvejais, kai dukterinės bendrovės vadovai veiklą valdo savarankiškai.
Kita vertus, bendrų įmonių atveju yra ne vienas akcininkas, o bendros įmonės organų sprendimus priima nariai, atstovaujantys įvairių patronuojančiųjų bendrovių komerciniams interesams; šie interesai gali ir sutapti, ir skirtis. Todėl svarbu tai, ar patronuojančioji bendrovė iš tikrųjų darė įtaką bendros įmonės veiklos valdymui, visų pirma per vadovus, kuriuos skyrė ši bendrovė ar kurie tuo pat metu ėjo patronuojančiosios bendrovės vadovų pareigas.
Galiausiai reikia priminti, kad veiklos valdymui priklausančių sprendimų priėmimo tvarką Bendrasis Teismas išsamiai išnagrinėjo 44 punkte minėtame Sprendime
Fuji Electric / Komisija
(195 punktas) ir 30 punkte minėtame Sprendime
General Technic‑Otis ir kt. / Komisija
(112–117 punktai) tam, kad įvertintų, ar ieškovės tose bylose darė lemiamą įtaką, atsižvelgiant į jų bendrų įmonių elgesį rinkoje.
Todėl reikia atmesti Komisijos argumentą, kad bendros įmonės komercinei politikai
stricto sensu
jos patronuojančiosios bendrovės daroma lemiama įtaka neturi reikšmės nagrinėjant, ar jos sudaro vieną ekonominį vienetą.
Išvada dėl
Schümann Sasol International
direktorių tarybos
Pirma, reikia priminti, kad ginčijamame sprendime Komisija padarė vertinimo klaidą, nagrinėdama B. I. vaidmenį (žr. šio sprendimo 76 punktą). Negalima atmesti galimybės, kad nesant šios klaidos ji būtų padariusi išvadą, jog didelę bendros įmonės laikotarpio dalį
Vara
darė lemiamą įtaką
Schümann Sasol International
direktorių tarybos sprendimams. Antra, bet kuriuo atveju Komisija neįrodė, kad
Sasol
iš tikrųjų vienašališkai lėmė
Schümann Sasol International
direktorių tarybos sprendimų turinį (žr. šio sprendimo 107 punktą). Trečia, reikia pabrėžti, kad įtaka bendros įmonės direktorių tarybos sprendimams yra reikšminga nagrinėjant atsakomybės už šios įmonės padarytą pažeidimą priskyrimo jos patronuojančiosioms bendrovėms klausimą (žr. šio sprendimo 114 punktą).
Dėl
„Schümann Sasol International
“ stebėtojų tarybos ir visuotinio susirinkimo
Ieškovės teigia, kad Komisija negali pagrįstai tvirtinti, jog
Sasol
darė lemiamą įtaką
Schümann Sasol International
stebėtojų tarybos ir visuotinio susirinkimo priimamiems sprendimams dėl
Vara
turimų įgaliojimų priimti sprendimus.
Reikia pažymėti, kad ginčijamo sprendimo 473 ir 474 konstatuojamosiose dalyse Komisijos pateikti duomenys rodo, kad tiek
Sasol
, tiek
Vara
galėjo blokuoti visus
Schümann Sasol International
visuotinio susirinkimo ir stebėtojų tarybos sprendimus, išskyrus tuos, apie kuriuos kalbama akcininkų susitarimo 1.5 straipsnyje.
Remiantis Komisijos suvestiniu pranešimu dėl jurisdikcijos pagal Reglamentą (EB) Nr. 139/2004 (
OL C 95
, 2008, p. 1), iš akcininkų susitarimo 1.5 straipsnyje minimų sprendimų tik investicijų patvirtinimas priklauso prie strateginių komercinių sprendimų, darančių poveikį bendrai įmonei, kategorijos
Be to, reikia pažymėti, kad pagal Komisijos suvestinio pranešimo dėl jurisdikcijos pagal Reglamentą (EB) Nr. 139/2004 69 punktą svarbiausios
veto
teisės yra susijusios su aukščiausio lygio vadovų paskyrimu ir atšaukimu bei bendros įmonės biudžeto tvirtinimu. Jame taip pat nurodyta, kad teisė bendrai nustatyti aukščiausio lygio vadovybės, kaip antai valdybos, struktūrą paprastai suteikia jos turėtojui teisę daryti lemiamą įtaką įmonės komercinei politikai. Tą patį galima pasakyti ir apie sprendimus dėl biudžeto, nes nuo biudžeto priklauso bendros įmonės veiklos ribos, ypač investicijos, kurias ji gali įgyvendinti.
Remiantis teisės aktų nuostatomis ir bendros įmonės
Schümann Sasol International
veiklą reglamentuojančių susitarimų sąlygomis,
Sasol Holding in Germany
turėjo įgaliojimus vienašališkai lemti tik sprendimus dėl investicijų patvirtinimo, o ne svarbiausius strateginius komercinius sprendimus, t. y. susijusius su biudžetu ir vadovų paskyrimu bei atšaukimu, ar sprendimus, susijusius su verslo planu.
Todėl Komisija, pateikusi abstrakčią analizę, pagrįstą teisės aktais ir bendros įmonės veikimą reglamentuojančių susitarimų sąlygomis (žr. šio sprendimo 49 punktą), neįrodė, kad
Schümann Sasol International
stebėtojų taryboje ir visuotiniame susirinkime
Sasol
vienintelė galėjo lemti visus strateginius komercinius sprendimus, darančius tai įmonei poveikį. Atvirkščiai, iš abstrakčios analizės matyti, kad svarbiausius iš šių sprendimų turėjo bendrai priimti
Sasol Holding in Germany
ir
Vara
.
Be to, ginčijamame sprendime nėra pateikta konkrečių įrodymų (žr. šio sprendimo 50 punktą), iš kurių būtų galima daryti išvadą, kad iš tikrųjų
Sasol Ltd
ir
Sasol Holding in Germany
vienintelės, nepaisant
Vara
turimų įgaliojimų blokuoti sprendimus, lėmė bendros įmonės
Schümann Sasol International
strateginius komercinius sprendimus.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, Bendrasis Teismas daro išvadą, kad Komisija neįrodė, jog
Sasol
vienašališkai lėmė
Schümann Sasol International
stebėtojų tarybos ir visuotinio susirinkimo svarbiausius sprendimus, visų pirma su šia bendrove susijusius strateginius komercinius sprendimus dėl biudžeto, verslo plano ir vadovų įdarbinimo.
Dėl faktinės
„Sasol Holding in Germany
“ lemiamos įtakos
„Schümann Sasol International
“ elgesiui rinkoje
Reikia priminti, kad pagal ginčijamo sprendimo 475 konstatuojamąją dalį „dėl 472–474 konstatuojamosiose dalyse aprašytos situacijos, visų pirma dėl
Sasol
galimybės primesti savo valią priimant svarbius strateginius sprendimus, kai nėra konsensuso, išvardytus akcininkų susitarimo dėl balsavimo teisių 1.5 straipsnyje (pavyzdžiui, kapitalo investicijų patvirtinimas), turi būti laikoma, kad
Sasol
faktiškai kontroliavo bendrą įmonę“. Ginčijamo sprendimo 481 konstatuojamojoje dalyje Komisija pažymėjo, kad „nustatyta, jog
Sasol
kontroliavo bendrą įmonę“ ir kad „faktiniai įrodymai patvirtina lemiamą įtaką“, kurią bendrovė
Sasol Holding in Germany
darė
Schümann Sasol International
.
Iš pateiktos analizės matyti, kad ginčijamame sprendime Komisija neįrodė, jog
Sasol
vienašališkai lėmė
Schümann Sasol International
direktorių tarybos nutarimus ir šios įmonės visuotinio susirinkimo bei stebėtojų tarybos priimtus pagrindinius strateginius sprendimus (žr. šio sprendimo 115 ir 123 punktus).
Taip pat reikia priminti, jog Komisija nepateikė tiesioginių įrodymų, kad
Sasol Holding in Germany
ir
Sasol Ltd
darė lemiamą įtaką
Schümann Sasol International
komerciniam elgesiui.
Todėl Komisijos analizėje, kurią atlikus atsakomybė už
Schümann Sasol International
dukterinės bendrovės
Schümann Sasol
padarytą pažeidimą buvo priskirta
Sasol Holding in Germany
ir
Sasol Ltd
, yra padaryta vertinimo klaidų. Vadinasi, pirmąjį pagrindą reikia pripažinti pagrįstu, o ginčijamas sprendimas turi būti panaikintas, kiek jame
Sasol Holding in Germany
ir
Sasol Ltd
pripažintos atsakingomis už
Schümann Sasol
padarytą pažeidimą.
Taigi ginčijamas sprendimas turi būti panaikintas, kiek Komisija konstatavo, kad
Sasol Holding in Germany
ir
Sasol Ltd
dalyvavo darant pažeidimą iki 2002 m. liepos 1 d.
Dėl ieškovių pasiūlymo dėl įrodymų
Ieškovės siūlo kaip liudytoją apklausti C. D. I. (dabartinį
Sasol Wax International
valdybos narį), kiek tai susiję su tuo, kad bendros įmonės laikotarpiu pagrindinę bendros įmonės strategijos ir komercinės veiklos kryptį nustatydavo
Vara
, tarpininkaujama H.‑O. Schümann ir B. I.
Atsižvelgdamas į pateiktą analizę, Bendrasis Teismas mano, kad ši apklausa nėra reikalinga, todėl pasiūlymas dėl įrodymų atmetamas.
2.
Dėl ieškinio antrojo pagrindo, siejamo su klaidingu atsakomybės už pažeidimą
„Sasol
“ laikotarpiu priskyrimu
„Sasol Ltd
“,
„Sasol Holding in Germany
“ ir
„Sasol Wax International
“
Ieškovės teigia, kad Komisija atsakomybę už
Sasol Wax
veiksmus nepagrįstai priskyrė jos patronuojančiajai bendrovei
Sasol Wax International
, pastarosios patronuojančiajai bendrovei
Sasol Holding in Germany
ir grupei vadovaujančiai bendrovei
Sasol Ltd
dėl
Sasol
laikotarpio, trukusio nuo 2002 m. liepos 1 d. iki 2005 m. balandžio 28 d.
Dėl pirmos dalies, siejamos su teisės klaida, kiek tai susiję su galimybe dukterinės bendrovės padarytą pažeidimą inkriminuoti jos patronuojančiajai bendrovei remiantis vien prezumpcija, pagrįsta 100 % kapitalo turėjimu
Ginčijamo sprendimo 494 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodė:
„Teismo praktikoje nustatyta, kad Komisija gali preziumuoti, jog patronuojančiosios bendrovės daro lemiamą įtaką joms 100 % priklausančioms dukterinėms bendrovėms. Pritaikius tokią prezumpciją, šiuo atveju bendrovėms
Sasol Wax International AG
,
Sasol Holding in Germany GmbH
ir
Sasol Ltd
būtent patronuojančiosios bendrovės turi ją paneigti, pateikdamos įrodymų, kad jų dukterinė bendrovė dėl savo elgesio rinkoje sprendė savarankiškai.“
Anot ieškovių, Komisija padarė teisės klaidą, nes pritaikė klaidingą teisės normą. Joks galiojantis teisės pagrindas neleidžia preziumuoti, kad vien 100 % kapitalo turėjimo pakanka, kad būtų nustatyta, jog patronuojančioji bendrovė yra atsakinga už kartelį, kuriame dalyvavo jos dukterinė bendrovė. Tokia prezumpcija pažeidžia asmeninės teisinės atsakomybės ir nekaltumo prezumpcijos principus.
Primintina, kad konkrečiu atveju, kai patronuojančiajai bendrovei priklauso 100 % jos Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimą padariusios dukterinės bendrovės kapitalo, viena vertus, ši patronuojančioji bendrovė gali daryti lemiamą įtaką šios dukterinės bendrovės elgesiui ir, kita vertus, egzistuoja nuginčijama prezumpcija, kad ši patronuojančioji bendrovė iš tikrųjų daro lemiamą įtaką savo dukterinės bendrovės elgesiui. Tokiomis aplinkybėmis Komisijai pakanka įrodyti, jog patronuojančiajai bendrovei priklauso visas jos dukterinės bendrovės kapitalas, tam, kad būtų preziumuojama, jog patronuojančioji bendrovė daro lemiamą įtaką šios dukterinės bendrovės komercinei politikai. Tada Komisija gali pripažinti, kad patronuojančioji bendrovė solidariai atsakinga už dukterinei bendrovei skirtos baudos sumokėjimą, nebent ši patronuojančioji bendrovė, kuri turi paneigti šią prezumpciją, pateiktų pakankamai įrodymų, patvirtinančių, kad jos dukterinė bendrovė rinkoje elgiasi savarankiškai (žr. 30 punkte minėto 2009 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo
Akzo Nobel ir kt. / Komisija
60 ir 61 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką).
Be to, remiantis teismo praktika, atsakomybės prezumpcija, kurią lemia tai, kad vienai bendrovei priklauso visas kitos bendrovės kapitalas, taikoma ne tik tuo atveju, kai yra tiesioginis ryšys tarp patronuojančiosios bendrovės ir jos dukterinės bendrovės, bet ir tuo atveju, kaip yra ir šioje byloje, kai ryšys yra netiesioginis dėl kitos bendrovės tarpininkavimo (2011 m. sausio 20 d. Teisingumo Teismo sprendimo
General Química ir kt. / Komisija
,
C-90/09 P, Rink. p. I-1
, 90 punktas).
Todėl Komisija nepadarė teisės klaidos, kai priėjo prie išvados, kad tuo atveju, kai patronuojančiajai bendrovei priklauso 100 % dukterinės bendrovės kapitalo, ji gali preziumuoti, jog ši patronuojančioji bendrovė ir netiesioginės patronuojančiosios bendrovės iš tikrųjų darė lemiamą įtaką dukterinės bendrovės komercinei politikai.
Jei prezumpcija, kad patronuojančioji bendrovė daro lemiamą įtaką dukterinei bendrovei, nepaneigta, Komisija gali konstatuoti, kad dukterinė bendrovė ir tiesioginės ir netiesioginės patronuojančiosios bendrovės sudaro tą patį ekonominį vienetą, taigi vieną įmonę, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 31 punkte minėtą teismo praktiką. Aplinkybė, kad patronuojančiosios bendrovės ir dukterinė bendrovė sudaro vieną įmonę, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnį, leidžia Komisijai sprendimą, kuriuo skiriamos baudos, adresuoti patronuojančiosioms bendrovėms, nekeliant reikalavimo įrodyti asmeninį jų dalyvavimą darant pažeidimą (žr. šio sprendimo 36 punkte nurodytą teismo praktiką).
Tai nepažeidžia asmeninės atsakomybės principo.
Sasol Wax International
,
Sasol Holding in Germany
ir
Sasol Ltd
buvo asmeniškai nubaustos už pažeidimą, kurį, kaip pripažinta, padarė pačios dėl glaudžių ekonominių ir teisinių ryšių, kurie jas siejo su
Sasol Wax
ir kuriuos lėmė viso šios bendrovės kapitalo turėjimas (šiuo klausimu žr. 34 punkte minėto Sprendimo
Metsä‑Serla ir kt. / Komisija
34 punktą).
Kiek tai susiję su tariamu nekaltumo prezumpcijos principo pažeidimu, reikia priminti, kad pagal jį kiekvienas kaltinamas asmuo yra laikomas nekaltu tol, kol teisėtai neįrodyta jo kaltė. Taigi šis principas draudžia bet kokį formalų konstatavimą ir net bet kokią aliuziją dėl kaltinamojo asmens atsakomybės už konkretų pažeidimą sprendime, kuriuo baigiama procedūra, jei šis asmuo negalėjo pasinaudoti visomis teisės į gynybą įgyvendinimo garantijomis, suteikiamomis esant normaliai procedūros, kuri baigiasi sprendimu dėl prieštaravimo pagrįstumo, eigai (2007 m. spalio 12 d. Bendrojo Teismo sprendimo
Pergan Hilfsstoffe für industrielle Prozesse / Komisija
,
T-474/04, Rink. p. II-4225
, 76 punktas).
Nekaltumo prezumpcijos principas konkurencijos teisės srityje turi būti taikomas atsižvelgiant į tai, kad, priešingai nei baudžiamojo proceso, kuris būtinai susijęs su asmeniu (fiziniu ar juridiniu), atveju, konkurencijos teisė taikoma įmonei, būtent ekonominiam vienetui, kurį atitinkamais atvejais gali sudaryti keli juridiniai asmenys. Be to, grupei vadovaujančios bendrovės gali reorganizuoti savo vidinę struktūrą, pavyzdžiui, tam tikrai veiklai įkurdamos konkrečias bendroves, turinčias atskirą teisinį subjektiškumą.
Tokiomis aplinkybėmis, siekiant užtikrinti Sąjungos konkurencijos teisės veiksmingumą, vien to, kad patronuojančiajai bendrovei priklauso visas ar beveik visas dukterinės bendrovės, tiesiogiai dalyvavusios darant pažeidimą, kapitalas, Komisijai gali pakakti pripažinti jos atsakomybę. Komisijai pareiškus tokį kaltinimą, patronuojančioji bendrovė turi pateikti priešingų įrodymų, siekdama įrodyti, kad ji nesudaro ekonominio vieneto su savo dukterine bendrove. Nagrinėjamu atveju Komisija laikėsi tokio požiūrio, nes alternatyviai išnagrinėjo ieškovių pateiktus įrodymus, taigi paisė nekaltumo prezumpcijos principo.
Darytina išvada, kad antrojo pagrindo pirma dalis turi būti atmesta.
Dėl antros dalies, siejamos su tariamai klaidingu konstatavimu, kad prezumpcija nebuvo paneigta
Ieškovės mano, kad savo atsakymuose į pranešimą apie kaltinimus pateiktais įrodymais jos įrodė, kad iš tikrųjų
Sasol Wax International
nedarė lemiamos įtakos
Sasol Wax
, nes ji nesikišo nei priimant
Sasol Wax
strateginius komercinius sprendimus, nei valdant jos veiklą.
Dėl ginčijamo sprendimo
Dėl ieškovių atsakymuose į pranešimą apie kaltinimus pateiktų įrodymų Komisija ginčijamame sprendime nurodė:
„<…>
498)
Dėl
Sasol Wax GmbH
vykdomųjų direktorių ir stebėtojų tarybos sudėties bei vaidmens
Sasol
pripažino, kad
Sasol Wax International AG
turėjo įgaliojimus skirti
Sasol Wax GmbH
vykdomuosius direktorius ir stebėtojų tarybos narius. Taip pat patvirtinta, kad keli
Sasol Wax GmbH
stebėtojų tarybos nariai eilę metų ėjo
Sasol Wax International AG
valdybos narių pareigas. Tačiau
Sasol
teigia, kad šie faktai nepagrįsti, nes stebėtojų taryba nevaidino svarbaus vaidmens (faktiškai nebuvo kontroliuojamas
Sasol Wax GmbH
valdymas ir (arba) strategija), ji priklausė buvusiems
Vara
darbuotojams ir neturėjo jokios įtakos
Sasol Wax GmbH
veiksmams. Pirma, pakanka, kad
Sasol International AG
turėjo įgaliojimus skirti vykdomuosius direktorius ir stebėtojų tarybos narius, kad neturėtų reikšmės tai, ar ji tebepriklausė nuo buvusių
Vara
darbuotojų. Antra, kiek tai susiję su stebėtojų tarybos vaidmeniu, įstatuose pateiktas sąrašas tam tikrų klausimų, kuriais stebėtojų taryba turi kompetenciją, pavyzdžiui, vadovų paskyrimas, atleidimas ir kontrolė, kasmetinių finansinių ataskaitų ir biudžeto tvirtinimas, didesnių nei 0,5 mln. eurų investicijų ir komercinės struktūros pakeitimų tvirtinimas. Nors
Sasol
teigia, kad nė vienas iš šių įgaliojimų nevaidino didelio vaidmens
Sasol Wax GmbH
komerciniame elgesyje, kad nebuvo atvejų, kai stebėtojų taryba darė kokią nors įtaką
Sasol Wax GmbH
veiklos valdymui ir kad
Sasol Wax GmbH
vadovai buvo įpratę imtis esminių priemonių dėl
Sasol Wax GmbH
strateginio komercinio elgesio neprašydami stebėtojų tarybos pritarimo, iš stebėtojų tarybai suteiktų įgaliojimų matyti, jog buvo nustatyta, kad ši taryba iš tikrųjų vaidina strateginį ir finansinį vaidmenį ir ji atsako už kitus klausimus nei einamųjų bendrovės reikalų tvarkymas, kurį paprastai vykdo bendrovės valdyba ir direktoriai.
499)
Sasol
taip pat tvirtina, jog
Sasol Wax International AG
įtakos nedarymą patvirtina tai, kad techniniuose susitikimuose
Sasol
toliau atstovavo buvę
Vara
darbuotojai ir kad komercinių poskyrių, su kurių veikla buvo susiję techniniai susitikimai, vadovai neturėjo jokio ryšio su
Sasol Ltd
. Kiek tai susiję su vadinamųjų buvusių
Vara
darbuotojų elgesiu, tuo metu, kai atliko neteisėtus veiksmus, šie asmenys buvo
Sasol
grupės darbuotojai, o tai, kad jie anksčiau buvo
Vara
darbuotojai ar kad jų tiesioginis darbdavys buvo
Sasol Wax International AG
,
Sasol Holding in Germany GmbH
ar
Sasol Ltd
dukterinė bendrovė, neturi reikšmės, jei galima įrodyti, kad patronuojančiosios bendrovės darė lemiamą įtaką šiai dukterinei bendrovei.“
Bendrosios pastabos
Remiantis teismo praktika, tam, kad paneigtų šio sprendimo 134 punkte nurodytą prezumpciją, kad patronuojančioji bendrovė darė lemiamą įtaką savo dukterinės bendrovės elgesiui, ieškovės turi pateikti visus įrodymus, susijusius su
Sasol Wax
ir
Sasol Wax International
siejančiais organizaciniais, ekonominiais ir teisiniais ryšiais, kurie, jų manymu, gali patvirtinti, jog jos nesudaro vieno ekonominio vieneto. Savo vertinime Bendrasis Teismas turi atsižvelgti į visus pateiktus įrodymus, kurių pobūdis ir reikšmė gali skirtis – nelygu, kokios kiekvieno konkretaus atvejo aplinkybės (108 punkte minėto 2007 m. gruodžio 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Akzo Nobel ir kt. / Komisija
65 punktas, šis sprendimas patvirtintas 30 punkte minėtu 2009 m. rugsėjo 10 d. Sprendimu
Akzo Nobel ir kt. / Komisija
ir 2011 m. liepos 13 d. Sprendimo
Eni / Komisija
,
T-39/07, Rink. p. II-4457, 95
punktu).
Nagrinėjama prezumpcija grindžiama nuomone, kad, pirma, išskyrus visiškai išimtines aplinkybes, visą dukterinės bendrovės kapitalą turinti bendrovė vien dėl tokios kapitalo dalies gali daryti lemiamą įtaką šios dukterinės bendrovės elgesiui ir, antra, faktinio nepasinaudojimo šia įtakos teise paprastai prasmingiausia ieškoti subjektų, kuriems ši prezumpcija taikoma, atveju (2011 m. rugsėjo 29 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Elf Aquitaine / Komisija
,
C-521/09 P, Rink. p. I-8947
, 60 punktas).
Be to, tokios prezumpcijos taikymą pateisina tai, kad tuo atveju, kai patronuojančioji bendrovė yra vienintelė dukterinės bendrovės akcininkė, ji turi visas reikiamas priemones, kad dukterinės bendrovės komercinį elgesį padarytų panašų į savąjį. Konkrečiai kalbant, būtent vienintelis akcininkas iš principo apibrėžia dukterinės bendrovės savarankiškumo mastą priimdamas jos įstatus, parenka jos vadovus ir priima ar patvirtina dukterinės bendrovės strateginius komercinius sprendimus, prireikus skirdamas atstovus į jos organus. Be to, patronuojančiąją bendrovę ir dukterinę bendrovę sudarantis ekonominis vienetas paprastai yra saugomas ir iš valstybių narių bendrovių teisės kylančių pareigų, pavyzdžiui, pareigos vykdyti konsoliduotą apskaitą, dukterinės bendrovės pareigos periodiškai atsiskaityti už savo veiklą patronuojančiajai bendrovei ir to, kad dukterinės bendrovės metines finansines ataskaitas tvirtina visuotinis susirinkimas, kurį sudaro tik patronuojančioji bendrovė, o tai būtinai reiškia, kad patronuojančioji bendrovė bent jau bendrai prižiūri dukterinės bendrovės komercinę veiklą.
Be to, reikia atkreipti dėmesį į tai, kad tuo atveju, kai visas arba beveik visas dukterinės bendrovės kapitalas priklauso vienai patronuojančiajai bendrovei, iš principo yra vienas komercinis interesas, o dukterinės bendrovės organų narius skiria vienas akcininkas, kuris gali duoti jiems bent jau neformalius nurodymus ir nustatyti rezultatų kriterijus. Todėl tokiu atveju dukterinės bendrovės ir patronuojančiosios bendrovės vadovus būtinai sieja pasitikėjimo ryšys, o minėti vadovai būtinai atstovauja tik esamiems komerciniams, t. y. patronuojančiosios bendrovės, interesams ir juos puoselėja (taip pat žr. šio sprendimo 35 punktą). Taigi patronuojančiosios bendrovės ir jos dukterinės bendrovės elgesio rinkoje vienodumas užtikrinamas nepaisant dukterinės bendrovės vadovams suteikto savarankiškumo, susijusio su pastarosios bendrovės valdymu, kuris priklauso nuo jos komercinės politikos
stricto sensu
apibrėžimo. Be to, paprastai būtent vienintelis akcininkas pats pagal savo interesus apibrėžia dukterinės bendrovės sprendimų priėmimo tvarką ir nusprendžia, koks turi būti jos veiklos savarankiškumo mastas, o tai jis gali panorėjęs pakeisti pakeisdamas dukterinės bendrovės veikimą reglamentuojančias taisykles arba įvykdydamas restruktūrizaciją ar net sukurdamas neformalias sprendimų priėmimo struktūras.
Taigi patronuojančiosios bendrovės daromos faktinės lemiamos įtakos dukterinės bendrovės komerciniam elgesiui prezumpcijos taikymas pateisinamas, jei ji apima tipines situacijas, kiek tai susiję su dukterinės bendrovės ir vienintelės patronuojančiosios bendrovės santykiais, numatant, kad tai, jog visas ar beveik visas dukterinės bendrovės kapitalas priklauso vienintelei patronuojančiajai bendrovei, iš principo reiškia, kad jos rinkoje elgiasi vienodai.
Vis dėlto suinteresuotosios bendrovės, gavusios pranešimą apie kaltinimus, turi galimybę įrodyti, kad normaliai neveikė šio sprendimo 147 ir 148 punktuose aprašytas mechanizmas, kuris paprastai lemia dukterinės bendrovės komercinio elgesio atitiktį jos patronuojančiosios bendrovės komerciniam elgesiui, todėl buvo išardyta grupės ekonominė vienybė.
Dėl
Sasol Wax
veiklos valdymo
Ieškovės teigia įrodžiusios, kad
Sasol
grupė laikėsi politikos nesikišti į dukterinės bendrovės
Sasol Wax
savarankišką veiklą. Šiuo klausimu jos remiasi pranešimu, kurį
Sasol Wax International
vadovai pasirašė 2001 m. balandžio 9 d.
Taigi, anot ieškovių, „kasdieninius veiklos klausimus turėjo spręsti
Sasol Wax
<…>, kaip savarankiškas subjektas“, o „viziją, misiją ir strategiją“ turėjo nustatyti
Sasol Wax International
. Be to,
Sasol Wax
vadovams niekuomet neteko susidurti su
Sasol Wax International
pasinaudojimu veto teise, o pastarosios vadovai neprisimena, kad būtų davę nurodymų
Sasol Wax
vadovams
Sasol
laikotarpiu.
Šiuo klausimu Bendrasis Teismas jau yra nusprendęs, kad tai, jog dukterinė bendrovė turi savo vietos administraciją ir priemones, savaime neįrodo, kad savo elgesį rinkoje ji apibrėžia nepriklausomai nuo patronuojančiosios bendrovės. Dukterinių bendrovių ir jų patronuojančiųjų bendrovių užduočių pasiskirstymas, ypač tai, kad einamosios veiklos valdymas patikėtas 100 % priklausančios dukterinės bendrovės vietos vadovams, yra didelių įmonių, kurias sudaro daug dukterinių bendrovių, kurios galiausiai priklauso tai pačiai vadovaujančiai įmonei, įprasta praktika. Todėl tuo atveju, kai visas arba beveik visas dukterinės bendrovės, tiesiogiai dalyvavusios darant pažeidimą, kapitalas yra valdomas, šiuo klausimu pateikti įrodymai negali paneigti prezumpcijos, kad patronuojančioji bendrovė ir vadovaujanti bendrovė daro faktinę lemiamą įtaką dukterinės bendrovės elgesiui (šiuo klausimu žr. 35 punkte minėto Sprendimo
Alliance One International / Komisija
130 ir 131 punktus).
Tokią išvadą, beje, pateisina šio sprendimo 35, 147 ir 148 punktuose pateikti argumentai, iš kurių matyti, kad visiškai arba beveik visiškai vienai patronuojančiajai bendrovei priklausančios dukterinės bendrovės vadovai paprastai atstovauja tik esamiems komerciniams interesams, t. y. vienintelės patronuojančiosios bendrovės interesams, ir tik juos puoselėja. Taigi jie, naudodamiesi savarankiškais įgaliojimais, užtikrina, kad dukterinės bendrovės komercinis elgesys atitiktų likusios grupės dalies komercinį elgesį.
Darytina išvada, kad turi būti atmesti ieškovių argumentai, siejami su
Sasol Wax
veikimo savarankiškumu, nes jais negali būti įrodyta, jog jos ir
Sasol Wax International
ekonominė vienybė buvo išardyta.
Dėl strateginių komercinių sprendimų
Pirma, ieškovės nurodo, kad
Sasol Wax International
nesinaudojo savo įgaliojimais skirti
Sasol Wax
vadovus ir nepakeitė ankstesnės HOS vadovybės.
Sasol Wax
kaip nepriklausomą ekonominį vienetą pagal Schümann šeimos tradiciją valdė trys buvę HOS vadovai. Komisija padarė teisės klaidą, kai ginčijame sprendime neigė šios aplinkybės reikšmę ir konstatavo, kad pakanka, jog
Sasol Wax International
turėjo įgaliojimus skirti vadovus.
Reikia pažymėti, kad tokį argumentą Bendrasis Teismas jau buvo atmetęs šio sprendimo 35 punkte minėtame Sprendime
Alliance One / Komisija
(137 punktas). Atsižvelgiant į tai, kad vienintelis akcininkas, šiuo atveju
Sasol Wax International
, turėjo įgaliojimus pasirinkti
Sasol Wax
vadovus įgijus visą pastarosios kapitalą, šie vadovai buvo palikti eiti savo pareigas tik vienintelės patronuojančiosios bendrovės sprendimu ir tai rodo jų sąsają su
Sasol Wax International
. Todėl šis veiksnys negali paneigti patronuojančiosios bendrovės faktinės lemiamos įtakos dukterinės bendrovės elgesiui prezumpcijos.
Antra, ieškovės pabrėžia, kad jos pateikė visų
Sasol Wax
ir
Sasol Wax International
stebėtojų tarybos susirinkimų protokolus. Nė viename iš šių dokumentų nėra įrodymų, kad bendrovei
Sasol Wax
patronuojančiosios bendrovės tiesiogiai ar netiesiogiai darė didelę įtaką. Be to,
Sasol Wax
vadovai paprastai imdavosi iniciatyvų dėl strateginio komercinio elgesio, neprašydami stebėtojų tarybos ar akcininkų sutikimo. Taip buvo ilgalaikio tiekimo sutarčių su
ExxonMobil
ir
Shell
, dėl kurių derėjosi ir kurias sudarė tik
Sasol Wax
vadovai, ir
Sasol Wax
padalinių personalo įdarbinimo atveju, taip pat išlaidų mažinimo programos ir rangos sutarčių dėl
Sasol Wax
logistikos paslaugų su trečiaisiais asmenimis sudarymo atveju.
Konstatuotina, kad
Sasol Wax
vadovų iniciatyvos nesusijusios su strateginiais komerciniais sprendimais, kurie svarbiausi vertinant dukterinės bendrovės ir jos patronuojančiosios bendrovės elgesio rinkoje vienodumą, kaip antai dėl biudžeto, verslo plano, didelių investicijų ar vadovybės paskyrimo. Be to, ieškovės neginčija, kad stebėtojų taryba turėjo kompetenciją patvirtinti
Sasol Wax
metines finansines ataskaitas.
Taigi, atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia daryti išvadą, kad ieškovių argumentai neįrodo, jog įprastas mechanizmas, užtikrinantis patronuojančiosios bendrovės ir jai visiškai priklausančios dukterinės bendrovės elgesio rinkoje vienodumą, kuris yra faktinės lemiamos įtakos prezumpcijos pagrindas, buvo išardytas (žr. šio sprendimo 147 ir 148 punktus), todėl Komisija galėjo pagrįstai konstatuoti ekonominio subjekto, atitinkančio EB 81 straipsnyje vartojamą įmonės sąvoką, buvimą.
Dėl prezumpcijos nepaneigiamo pobūdžio
Anot ieškovių, jei būtų pripažinta, kad nepaisant visų įrodymų, kuriuos pateikė ieškovės, jų nepakanka patronuojančiosios bendrovės faktinės lemiamos įtakos dukterinės bendrovės elgesiui prezumpcijai paneigti, ši prezumpcija iš tikrųjų būtų nepaneigiama, pažeidžiant Reglamento Nr. 1/2003 2 straipsnį, pareigą motyvuoti, taip pat asmeninės atsakomybės ir nekaltumo prezumpcijos principus.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad ieškovių argumentuose, pateiktuose siekiant paneigti nagrinėjamą prezumpciją, aprašomas įprastas didelės tarptautinės įmonės funkcionavimas: jos vietinį subjektą
Sasol Wax
administruoja vadovai, palikti eiti pareigas patronuojančiosios bendrovės
Sasol Wax International
, kuriai priklauso visas jos kapitalas, sprendimu; ši patronuojančioji bendrovė taip pat nusprendė teisę apibrėžti komercinę politiką
stricto sensu
suteikti minėtiems vadovams ir pasiliko teisę priimti strateginius komercinius sprendimus
Sasol Wax
stebėtojų taryboje ir visuotiniame susirinkime.
Tačiau patronuojančiosios bendrovės faktinės lemiamos įtakos jos dukterinės bendrovės elgesiui prezumpcijos paneigimas nėra įrodymų kiekio ir išsamumo klausimas, jei šiais įrodymais patvirtinama didelės daugianacionalinės įmonės įprasta organizacinė situacija, kai teisė valdyti suteikta jos vietinių subjektų vadovams. Norint paneigti šią prezumpciją, reikia nurodyti neįprastas aplinkybes, kurios parodytų, kad nepaisant to, jog visas grupės dukterinių bendrovių kapitalas priklausė jų patronuojančiosioms bendrovėms, grupės ekonominė vienybė buvo išardyta, nes normaliai neveikė mechanizmas, užtikrinantis dukterinių ir patronuojančiųjų bendrovių komercinio elgesio atitiktį.
Nagrinėjamu atveju ieškovės tokių įrodymų nepateikė.
Taip pat reikia priminti, kad Teisingumo Teismas ir Bendrasis Teismas jau yra konstatavę, jog patronuojančiosios bendrovės lemiamos įtakos jos dukterinės bendrovės elgesiui prezumpcija nėra nepaneigiama. Iš teismo praktikos matyti, kad net ir sunkiai paneigiama prezumpcija neperžengia priimtinumo ribų, jeigu ji proporcinga siekiamam teisėtam tikslui, egzistuoja galimybė pateikti priešingus įrodymus ir užtikrinama teisė į gynybą (146 punkte minėto Sprendimo
Elf Aquitaine / Komisija
62 punktas ir 2012 m. rugsėjo 27 d. Bendrojo Teismo sprendimo
Shell Petroleum ir kt. / Komisija
, T‑343/06, 54 punktas). Taip yra prezumpcijos, kad dukterinė bendrovė ir vienintelė jos patronuojančioji bendrovė sudaro vieną ekonominį vienetą, atveju, atsižvelgiant ir į tai, kas išdėstyta šio sprendimo 147–150 punktuose.
Todėl turi būti atmestas ieškovių kaltinimas, siejamas su nagrinėjamos prezumpcijos nepaneigiamu pobūdžiu.
Išvada
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, darytina išvada, kad Komisija teisingai konstatavo, jog
Sasol Wax
ir
Sasol Wax International
sudarė vieną ekonominį vienetą, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 36 punkte minėtą teismo praktiką, o šį vienetą sudarančias bendroves galima pripažinti solidariai atsakingomis už nagrinėjamą pažeidimą.
Be to, reikia pažymėti, kad ieškovės nepateikia jokių konkrečių įrodymų, kiek tai susiję su prezumpcijos, kad
Sasol Holding in Germany
ir
Sasol Ltd
darė faktinę lemiamą įtaką
Sasol Wax International
komerciniam elgesiui, paneigimu.
Todėl reikia atmesti visą antrąjį pagrindą.
Dėl ieškovių pasiūlymo dėl įrodymų
Ieškovės siūlo C. D. I. ir R. G. S., kurie
Sasol Wax
vadovavo
Sasol
laikotarpiu, apklausti kaip liudytojus dėl to, kad nei
Sasol Wax International
, nei
Sasol Ltd
nedavė nurodymų savo dukterinei bendrovei ir kad
Sasol Wax
savarankiškai sprendė dėl savo komercinio elgesio.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, Bendrasis Teismas konstatuoja, kad šie parodymai negali turėti įtakos nagrinėjant
Sasol Wax
padaryto pažeidimo inkriminavimą
Sasol Wax International
,
Sasol Holding in Germany
ir
Sasol Ltd
. Todėl nėra reikalo priimti ieškovių pasiūlymo dėl įrodymų.
3.
Dėl ieškinio trečiojo pagrindo, siejamo su solidarios
„Vara
“ atsakomybės
„Schümann
“ laikotarpiu ir bendros įmonės laikotarpiu nebuvimu
Ieškovės teigia, kad
Schümann
laikotarpiu pažeidimą tiesiogiai dariusią bendrovę HOS kontroliavo
Vara
, o galiausiai asmeniškai H.‑O. Schümann. Bendros įmonės laikotarpiu
Vara
taip pat bent jau bendrai kontroliavo veiklą vykdantį subjektą
Schümann Sasol
. Bendrovei
Vara
nepriskyrusi atsakomybės už HOS ir
Schümann Sasol
veiklą ir už bendros įmonės laikotarpį solidariai atsakinga pripažinusi tik
Sasol
Komisija vykdė
Sasol
diskriminaciją
Vara
atžvilgiu.
Komisija nepaaiškina priežasčių, dėl kurių ji skirtingai vertino, viena vertus,
Sasol
ir, kita vertus,
Vara
/ Hans‑Otto Schümann. Be to, ieškovės primena 33 punkte minėtame Sprendime
HFB ir kt. / Komisija
(105 punktas) nustatytus principus.
Tokiu požiūriu Komisija esą daro didelę žalą teisių gynimo priemonėms, kurias
Sasol Ltd
,
Sasol Holding in Germany
ir
Sasol Wax International
turi tam, kad pareikštų regresinį ieškinį H.‑O. Schümann ar
Vara
, nes
Sasol
turėtų įrodyti, kad jie dalyvavo darant pažeidimą. Tai įrodyti būtų ypač sunku, nes ieškovės turėtų paaiškinti priežastis, dėl kurių Komisija nepripažino
Vara
ar H.‑O. Schümann atsakingais. Be to, solidarios jų atsakomybės pripažinimas buvo juo labiau svarbus
Sasol
, atsižvelgiant į tai, kad kartelį įkūrė, be kita ko, HOS ir H.‑O. Schümann, tuo metu, kai
Sasol
nevykdė jokios veiklos Europos parafino vaško sektoriuje.
Galiausiai nekonstatavusi solidarios
Vara
atsakomybės Komisija negalėjo taikyti Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalyje numatytos 10 % nuo
Vara
apyvartos maksimalios ribos.
Komisija teigia, kad ji, atsižvelgdama į konkretaus atvejo aplinkybes, turi diskreciją nuspręsti, kokius vienos įmonės subjektus ji laiko atsakingais už pažeidimą, ir kad ji neprivalo motyvuoti, kodėl trečiųjų šalių atžvilgiu nepriėmė aktų, panašių į tuos, kurie skirti atsakingais pripažintiems subjektams.
Bet kuriuo atveju Komisija pažymi, kad pagal teismo praktiką, jei įmonė savo veiksmais pažeidė EB 81 straipsnio 1 dalį, ji negali išvengti sankcijų, motyvuodama tuo, kad bauda nebuvo skirta kitai įmonei. Net jeigu Komisija padarė klaidą neinkriminuodama pažeidimo
Vara
, vienodo požiūrio principo laikymasis turi derėti su teisėtumo principo, pagal kurį niekas negali savo naudai remtis pažeidimu, padarytu kito asmens naudai, laikymusi.
Iš pradžių reikia pažymėti, kad pirmąjį pagrindą pripažinus pagrįstu nėra reikalo nagrinėti, ar buvo pažeistas vienodo požiūrio principas, kiek tai susiję su bendros įmonės laikotarpiu, nes ginčijamas sprendimas šiuo klausimu panaikintas.
Toliau Bendrasis Teismas nagrinės tik ieškovių kaltinimą dėl diskriminavimo
Vara
ir H.‑O. Schümann atžvilgiu, kiek tai susiję su
Schümann
laikotarpiu.
Visų pirma pažymėtina, kad Komisija ginčijamo sprendimo 457 konstatuojamojoje dalyje aiškiai pripažino, jog „tiesiogiai pažeidimą dariusi bendrovė HOS galiausiai asmeniškai priklausė H.‑O. <…> Schümann ir kad atsakomybė už šiuo laikotarpiu darytą pažeidimą galiausiai tenka H.‑O. Schümann“. Vis dėlto Komisija už HOS padarytą pažeidimą solidariai atsakinga nepripažino nei jos tiesioginės patronuojančiosios bendrovės
Vara
, nei H.‑O. Schümann.
Pagal teismo praktiką vienodo požiūrio principas, pagal kurį reikalaujama, kad panašios situacijos nebūtų vertinamos skirtingai, o skirtingos – vienodai, nebent toks vertinimas būtų objektyviai pagrįstas, yra bendras Sąjungos teisės principas, įtvirtintas Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 20 ir 21 straipsniuose (2012 m. birželio 15 d. Teisingumo Teismo nutarties
Otis Luxembourg ir kt. / Komisija
, C‑494/11 P, 53 punktas; taip pat šiuo klausimu žr. 2010 m. rugsėjo 14 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Akzo Nobel Chemicals ir Akcros Chemicals / Komisija
,
C-550/07 P, Rink. p. I-8301, 54
ir 55 punktus).
Be to, reikia pažymėti, kad šio sprendimo 36 punkte minėtoje teismo praktikoje numatyta galimybė patronuojančiai bendrovei skirti sankciją už dukterinės bendrovės neteisėtą elgesį savaime netrukdo nubausti pačios dukterinės bendrovės. Įmonei, t. y. ūkio subjektui, kurį sudaro asmenys ir materialūs ir nematerialūs elementai (1962 m. liepos 13 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Mannesmann / Haute Autorité
,
19/61, Rink. p. 675, 705
ir 706), vadovauja jos įstatuose numatyti organai ir bet koks sprendimas, kuriuo jai skiriama bauda, gali būti adresuotas įmonės įstatuose numatytai vadovybei (valdybai, administracijai, prezidentui, direktoriui ir t. t.), net jei finansines pasekmes galiausiai patiria savininkai. Ši taisyklė būtų pažeista, jei iš įmonės neteisėtą elgesį nagrinėjančios Komisijos būtų reikalaujama visuomet patikrinti, kas yra lemiamą įtaką įmonei darantis savininkas, kad ji galėtų skirti sankciją tik jam (šiuo klausimu žr. 2004 m. balandžio 29 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Tokai Carbon ir kt. / Komisija
,
T-236/01, T-239/01, T-244/01-T-246/01, T-251/01 ir T-252/01, Rink. p. II-1181
, 279–281 punktus). Taigi galimybė už dukterinės bendrovės elgesį nubausti patronuojančiąją bendrovę neturi įtakos sprendimo, adresuoto tik darant pažeidimą dalyvavusiai dukterinei bendrovei, teisėtumui, nes Komisija gali pasirinkti nubausti arba pažeidimą dariusią dukterinę bendrovę, arba patronuojančiąją bendrovę, kuri ją kontroliavo šiuo laikotarpiu (2006 m. gruodžio 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Raiffeisen Zentralbank Österreich ir kt. / Komisija
,
T-259/02-T-264/02 ir T-271/02, Rink. p. II-5169
, 331 punktas).
Tokį pasirinkimą Komisija turi ir dukterinės bendrovės ekonominio kontrolės perėmimo atveju. Nors tokiu atveju dukterinės bendrovės elgesį laikotarpiu iki jos perėmimo Komisija gali inkriminuoti ankstesnei patronuojančiajai bendrovei, o laikotarpiu po perėmimo – naujai patronuojančiajai bendrovei, ji neprivalo to padaryti ir gali nubausti tik dukterinę bendrovę už jos elgesį (182 punkte minėto Sprendimo
Raiffeisen Zentralbank Österreich ir kt. / Komisija
332 punktas).
Nagrinėjamu atveju ieškovės neginčija HOS padaryto pažeidimo inkriminavimo bendrovei
Sasol Wax
dėl tarp šių bendrovių įvykusio teisinio perėmimo. Tokį inkriminavimą, beje, pateisina teismo praktika, pagal kurią konkurencijos taisykles pažeidusios subjekto teisinės ar organizacinės reformos nebūtinai lemia, kad sukuriama nauja įmonė, kuri nėra atsakinga už pirmtakės atliktus konkurencijos taisyklėms prieštaraujančius veiksmus, jei ekonominiu požiūriu abu subjektai yra identiški (žr. 2009 m. rugsėjo 24 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Erste Group Bank ir kt. / Komisija
,
C-125/07 P, C-133/07 P, C-135/07 P ir C-137/07 P, Rink. p. I-8681
, 79 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Vis dėlto ieškovės mano, kad Komisija, už
Sasol
laikotarpį pripažinusi kartu su
Sasol Wax
solidariai atsakingomis
Sasol Wax International
,
Sasol Holding in Germany
ir
Sasol Ltd
, negalėjo nepažeisdama vienodo požiūrio principo atleisti HOS patronuojančiųjų bendrovių nuo solidarios atsakomybės, kiek tai susiję su
Schümann
laikotarpiu.
Konstatuotina, kad bendrovių
Sasol Wax International
,
Sasol Holding in Germany
ir
Sasol Ltd
, kurios
Sasol
laikotarpiu kontroliavo visą tiesiogiai dariusios pažeidimą bendrovės kapitalą, situacija buvo identiška
Vara
ir H.‑O. Schümann situacijai
Schümann
laikotarpiu.
Taigi Komisija dvi panašias situacijas vertino skirtingai.
Kiti Komisijos argumentai nepaneigia šios išvados.
Pirma, Komisija teigia, kad Reglamento Nr. 1/2003 25 straipsnyje nustatytos su senatimi susijusios taisyklės neleido jai pripažinti
Vara
ir H.‑O. Schümann solidariai atsakingais už HOS padarytą pažeidimą, nes visas HOS kapitalas jiems priklausė tik iki 1995 m. balandžio 30 d.
Šiuo klausimu, nors šiame procese Bendrasis Teismas neturi nuspręsti dėl
Vara
ir H.‑O. Schümann atsakomybės už
Schümann Sasol
padarytą pažeidimą, reikia pažymėti, kad įmanoma, jog tokios atsakomybės egzistavimo klausimą Komisija išnagrinėjo nepadarydama teisės klaidų, kaip antai nurodytų nagrinėjant pirmąjį pagrindą. Jei Komisija būtų pripažinusi, kad
Vara
ir H.‑O. Schümann atsakomybė susijusi su bendros įmonės laikotarpiu, kuris šiuo atveju tęsėsi iki 2002 m. birželio 30 d., nė vienas iš Reglamento Nr. 1/2003 25 straipsnyje numatytų senaties terminų nebūtų pasibaigęs 2005 m. kovo 17 d., kai Komisija buvo informuota apie kartelį ir HOS dalyvavimą.
Darytina išvada, kad su senatimi susijusius Komisijos argumentus reikia atmesti, nes siekdama pateisinti skirtingą požiūrį ji negali pagrįstai remtis tuo, kad, viena vertus,
Vara
ir H.‑O. Schümann, ir, kita vertus, ieškovių situacija buvo skirtinga, nes šio skirtumo galėtų nebūti, jei ji nebūtų padariusi vertinimo klaidų.
Antra, Komisijos nurodyta teismo praktika negali kompensuoti skirtingo požiūrio, apie kurį kalbama šio sprendimo 187 punkte. Šio sprendimo 182 punkte minėtame Sprendime
Raiffeisen Zentralbank Österreich ir kt. / Komisija
(331 punktas) Bendrasis Teismas patvirtino, kad Komisija pagrįstai galėjo atsakinga pripažinti „arba dariusią pažeidimą dukterinę bendrovę, arba patronuojančiąją bendrovę, kuri ją kontroliavo šiuo laikotarpiu“, tačiau neteigė, kad Komisija gali solidariai atsakinga pripažinti naują patronuojančiąją bendrovę už laikotarpį po dukterinės bendrovės perėmimo ir kartu atleisti nuo solidarios atsakomybės ankstesnę patronuojančiąją bendrovę už laikotarpį iki perėmimo. Taip pat teismo praktikoje pripažįstama Komisijos praktika atsakinga pripažinti arba tik tiesiogiai kartelyje dalyvavusią bendrovę, arba solidariai su dukterine bendrove tiek buvusią, tiek naują patronuojančiąją bendrovę (2010 m. rugsėjo 13 d. Bendrojo Teismo sprendimo
Trioplast Industrier / Komisija
,
T-40/06, Rink. p. II-4893
, 72 punktas ir 2011 m. kovo 3 d. Sprendimo
Areva ir kt. / Komisija
,
T-117/07 ir T-121/07, Rink. p. II-633
, 137 punktas). Kita vertus, Komisija nenurodo jokio teismo praktikos atvejo, kuris patvirtintų atsakomybės padalijimą, kaip antai jos atliktą nagrinėjamu atveju.
Taigi reikia išnagrinėti šio sprendimo 187 punkte konstatuoto skirtingo požiūrio pasekmes.
Pagal teismo praktiką vienodo požiūrio principo laikymasis turi derėti su teisėtumo principo, pagal kurį niekas negali savo naudai remtis pažeidimu, padarytu kito asmens naudai, laikymusi. Galimas pažeidimas, padarytas kitos įmonės, kuri nėra proceso Bendrajame Teisme šalis, naudai, neleidžia Bendrajam Teismui konstatuoti diskriminacijos ir pažeidimo ieškovių atžvilgiu. Toks požiūris reikštų, kad reikia įtvirtinti „vienodo požiūrio esant neteisėtumui“ principą ir įpareigoti Komisiją neatsižvelgti į turimus įrodymus siekiant nubausti pažeidimą padariusią įmonę tik dėl to, kad kita įmonė, kurios situacija gali būti panaši, neteisėtai išvengė tokios sankcijos. Be to, įmonė, savo elgesiu pažeidusi EB 81 straipsnio 1 dalį, negali išvengti sankcijos dėl to, kad kitiems ūkio subjektams nebuvo paskirta bauda, kai, kaip šiuo atveju, dėl šių ūkio subjektų situacijos nebuvo kreiptasi į Sąjungos teismą (1993 m. kovo 31 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Ahlström Osakeyhtiö ir kt. / Komisija
,
C-89/85, C-104/85, C-114/85, C-116/85, C-117/85 ir C-125/85-C-129/85, Rink. p. I-1307
, 197 punktas ir 2006 m. lapkričio 16 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Peróxidos Orgánicos / Komisija
,
T-120/04, Rink. p. II-4441
, 77 punktas).
Konstatuotina, kad Komisija padarė pagrįstą išvadą, jog
Sasol Wax
yra atsakinga už HOS, kurią ji pakeitė kaip tiesiogiai kartelyje dalyvaujanti bendrovė, padarytą pažeidimą (žr. šio sprendimo 184 punktą), todėl
Sasol Wax
teisėtai galėjo būti pripažinta atsakinga už laikotarpį nuo 1992 m. rugsėjo 3 d. iki 2005 m. balandžio 28 d.
Be to, iš antrojo pagrindo analizės matyti, kad Komisija nepadarė klaidos, kai bendrovėms
Sasol Wax International
,
Sasol Holding in Germany
ir
Sasol Ltd
priskyrė atsakomybę už pažeidimą, kurį
Sasol
laikotarpiu tiesiogiai darė
Sasol Wax
. Taigi Komisija teisėtai jas pripažino solidariai atsakingomis už laikotarpį nuo 2002 m. liepos 1 d. iki 2005 m. balandžio 28 d., todėl šią pagrindo dalį reikia atmesti.
Vis dėlto šio sprendimo 187 punkte konstatuotas skirtingas požiūris pateisina ginčijamo sprendimo pakeitimą, kiek dėl jo padidėja
Sasol Wax International
,
Sasol Holding in Germany
ir
Sasol Ltd
atsakomybė už baudos dalį, skirtą už
Schümann
laikotarpį (žr. šio sprendimo 452 punktą).
Be to, reikia pabrėžti, jog tai, kad ginčijamas sprendimas nepanaikintas, kiek tai susiję su
Vara
ir H.‑O. Schümann atsakomybės už HOS veiksmus nepripažinimu, neturi įtakos galimai ieškovių teisei pareikšti regresinį ieškinį nacionaliniame teisme.
4.
Dėl ieškinio ketvirtojo pagrindo, siejamo su klaidingu bazinio baudos dydžio nustatymu
Dėl pirmos dalies, siejamos su ginčijamo sprendimo tinkamo teisinio pagrindo nebuvimu
Pirma, ieškovės teigia, kad Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis nėra tinkamas teisinis pagrindas ginčijamam sprendimui priimti.
Ši nuostata neatitinka „aiškaus ir nedviprasmiško pagrindo“ reikalavimo, taikomo Komisijos sprendimams, kuriais skiriamos sankcijos, visų pirma atsižvelgiant į 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos (toliau – EŽTK) 6 straipsnį ir Pagrindinių teisių chartiją, nes ji suteikia Komisijai visišką laisvę skirti baudas, neperžengiant atitinkamos įmonės 10 % apyvartos ribos.
Reikia priminti, kad tokius argumentus Bendrasis Teismas jau yra išnagrinėjęs ir atmetęs.
Iš pradžių pažymėtina, jog ieškovių argumentą, kad nėra „aiškaus ir nedviprasmiško teisinio pagrindo“, reikia suprasti taip, kad jos remiasi nusikaltimų ir bausmių teisėtumo principu (
nullum crimen, nulla poena sine lege
), įtvirtintu, be kita ko, Pagrindinių teisių chartijos 49 straipsnio 1 dalyje. Pagal šį principą reikalaujama, kad Sąjungos teisės aktuose būtų aiškiai apibrėžti pažeidimai ir sankcijos už juos (šiuo klausimu žr. 2011 m. kovo 29 d. Teisingumo Teismo sprendimo
ThyssenKrupp Nirosta / Komisija
,
C-352/09 P, Rink. p. I-2359
, 80 punktą).
Be to, pagal teismo praktiką, kai Komisija priima sprendimus, kuriais skiriamos baudos už dalyvavimą neteisėtuose karteliuose, ji neturi neribotos diskrecijos nustatyti tokios baudos dydį, nes taikytinuose nuostatose numatyta maksimali baudų riba, atsižvelgiant į atitinkamų įmonių apyvartą, t. y. objektyvų kriterijų. Nors nėra absoliučios, visiems konkurencijos taisyklių pažeidimams taikomos maksimalios ribos, vis dėlto galimai baudai taikoma skaičiais išreikšta ir absoliuti maksimali riba, apskaičiuojama kiekvienai įmonei už kiekvieną pažeidimą, todėl iš anksto galima numatyti maksimalų galimos baudos dydį, kuris gali būti skirtas konkrečiai įmonei (2006 m. balandžio 5 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Degussa / Komisija
,
T-279/02, Rink. p. II-897
, 74–76 punktai; 2008 m. spalio 8 d. Sprendimo
Schunk ir Schunk Kohlenstoff‑Technik / Komisija
,
T-69/04, Rink. p. II-2567, 35
ir 36 punktai ir 2012 m. gruodžio 12 d. Sprendimo
Ecka Granulate ir non ferrum Metallpulver / Komisija
, T‑400/09, 28 punktas).
Be to, visiškai pripažįstant, kad Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 3 dalyje nurodyti pažeidimo sunkumo ir trukmės kriterijai palieka Komisijai didelę diskreciją, tai yra kriterijai, kuriuos kiti teisės aktų leidėjai nustatė panašioms nuostatoms ir kurie leidžia Komisijai pritaikyti sankcijas, atsižvelgiant į atitinkamo elgesio neteisėtumo laipsnį (203 punkte minėtų sprendimų
Degussa / Komisija
76 punktas;
Schunk ir Schunk Kohlenstoff‑Technik / Komisija
, 37 punktas ir
Ecka Granulate ir non ferrum Metallpulver / Komisija
, 29 punktas).
Be to, nustatydama baudų, kaip antai nagrinėjamų šiuo atveju, dydį Komisija turėjo laikytis bendrųjų teisės principų, ypač vienodo požiūrio ir proporcingumo principų, išplėtotų jos ir Teisingumo Teismo praktikoje. Beje, Komisijos administracinei praktikai taikoma neribota Sąjungos teismų kontrolė. Ši kontrolė, įtvirtinta nusistovėjusioje ir paskelbtoje teismo praktikoje, iš tiesų leido patikslinti neapibrėžtas sąvokas, galimai vartojamas Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 ir 3 dalyse (203 punkte minėtų sprendimų
Degussa / Komisija
77 ir 79 punktai;
Schunk ir Schunk Kohlenstoff‑-Technik / Komisija
41 punktas ir
Ecka Granulate ir non ferrum Metallpulver / Komisija
30 punktas).
Be to, reikia pabrėžti, kad, nors konkurencijos teisė iš tiesų yra panaši į baudžiamąją teisę, vis dėlto ji nepriklauso baudžiamosios teisės „centrui“. Nepatekdamos į baudžiamosios teisės „branduolį“ EŽTK 6 straipsnyje įtvirtintos baudžiamosios teisės srities garantijos nebūtinai taikomos griežtai (žr. 2006 m. lapkričio 23 d. EŽTT sprendimą
Jussila / Suomija
,
Recueil des arrêts et des décisions
, 2006-XIV, § 43).
Šiomis aplinkybėmis taip pat reikia pažymėti, kad konkurencijos teisės srityje, priešingai nei baudžiamosios teisės atveju, tiek nauda iš neteisėtos veiklos, tiek sankcijos už ją yra piniginio pobūdžio, kaip ir pažeidėjų, kurie, vykdydami veiklą, beje, laikosi ekonominės logikos, motyvai. Todėl galimybė daugiau ar mažiau tiksliai nuspėti baudos, skirtinos už dalyvavimą neteisėtame kartelyje, dydį labai pakenktų Sąjungos konkurencijos politikos veiksmingumui, nes pažeidimus darančios įmonės galėtų tiesiogiai palyginti savo neteisėtos veiklos kainą ir naudą ir atsižvelgti į galimybę tokią veiklą nustatyti, taigi jie galėtų pamėginti užtikrinti šios veiklos pelningumą (šiuo klausimu žr. 203 punkte minėtų sprendimų
Degussa / Komisija
83 punktą;
Schunk ir Schunk Kohlenstoff‑Technik / Komisija
45 punktą ir
Ecka Granulate ir non ferrum Metallpulver / Komisija
32 punktą).
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, darytina išvada, kad Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis yra ir pagrindas, leidžiantis Komisijai veiksmingai įgyvendinti Sąjungos konkurencijos politiką, ir pakankamai aiškus ir tikslus teisinis pagrindas priimti sprendimus, kuriais kartelio dalyviams skiriamos baudos. Todėl reikia atmesti ieškovių šiuo klausimu pateiktą kaltinimą.
Antra, ieškovės mano, kad Komisija pažeidė negaliojimo atgaline data principą, nes ginčijamame sprendime taikė 2006 m. gaires, nors nagrinėjamas pažeidimas buvo pabaigtas 2005 m. balandžio mėn.
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad tai, jog Komisija anksčiau už tam tikros rūšies pažeidimus skirdavo tam tikro dydžio baudas, nekliudo jai, neperžengiant Reglamente Nr. 1/2003 nustatytų ribų, padidinti baudas, jei to reikia Sąjungos konkurencijos politikos įgyvendinimui užtikrinti. Norint veiksmingai taikyti Sąjungos konkurencijos taisykles, reikia, kad Komisija galėtų bet kuriuo metu pritaikyti baudų dydį prie šios politikos poreikių (1983 m. birželio 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Musique Diffusion française ir kt. / Komisija
,
100/80-103/80, Rink. p. 1825
, 109 punktas; 2003 m. spalio 2 d. Sprendimo
Aristrain / Komisija
,
C-196/99 P, Rink. p. I-11005
, 81 punktas ir 44 punkte minėto Sprendimo
Dansk Rørindustri ir kt. / Komisija
169 punktas).
EB 81 ir 82 straipsniais Komisijai pavesta priežiūros funkcija apima ne tik užduotį nustatyti atskirus pažeidimus ir skirti už juos sankcijas, bet ir pareigą vykdyti bendrą politiką, siekiant taikyti konkurencijos srityje Sutartyje įtvirtintus principus ir atitinkamai reguliuoti įmonių elgesį (210 punkte minėto Sprendimo
Musique Diffusion française ir kt. / Komisija
105 punktas ir 44 punkte minėto Sprendimo
Dansk Rørindustri ir kt. / Komisija
170 punktas).
Todėl atitinkamos įmonės privalo atsižvelgti į tai, kad Komisija bet kuriuo metu gali nuspręsti pakelti baudų lygį, palyginti su anksčiau taikytomis baudomis. Tai pasakytina ne tik apie atvejus, kai Komisija pakelia baudų lygį skirdama baudas individualiais sprendimais, bet ir kai baudos padidinamos konkrečiais atvejais, taikant visuotines elgesio taisykles, kaip antai gaires (44 punkte minėto Sprendimo
Dansk Rørindustri ir kt. / Komisija
229 ir 230 punktai).
Todėl 1998 m. gairių pakeitimą nauju baudų apskaičiavimo metodu, įtvirtintu 2006 m. gairėse, jei darytume prielaidą, kad dėl šio metodo skiriamų baudų lygis padidėjo, kartelio dalyvės galėjo protingai numatyti, atsižvelgdamos į kartelio įgyvendinimo laikotarpį. Be to, reikia priminti, kad pagal šio sprendimo 206 punkte nurodytą teismo praktiką EŽTK 6 straipsnyje įtvirtintos baudžiamosios teisės srities garantijos nebūtinai taikomos griežtai konkurencijos teisės srityje. Šios teismo praktikos taikymo sritis pagal analogiją turi būti išplėsta taip, kad apimtų EŽTK 7 straipsnį. Bet kuriuo atveju priėmus naujas gaires nebuvo pakeistas maksimalus baudų dydis, numatytas Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalyje, kuri yra vienintelis taikytinas teisinis pagrindas. Vadinasi, ginčijamame sprendime taikydama 2006 m. gaires pažeidimams, padarytiems iki jų priėmimo, Komisija nepažeidė negaliojimo atgalime data principo (šiuo klausimu žr. 44 punkte minėto Sprendimo
Dansk Rørindustri ir kt. / Komisija
231 ir 232 punktus).
Galiausiai reikia pažymėti, kad jei Komisija privalėtų taikyti gaires, galiojusias pažeidimo darymo laikotarpiu, kuris šiuo atveju tęsėsi trylika metų, dėl tokios prievolės netektų prasmės šio sprendimo 210 punkte nurodytoje teismo praktikoje pripažinta Komisijos teisė baudos apskaičiavimo metodus pritaikyti atsižvelgiant į jos pareigą veiksmingai taikyti Sąjungos konkurencijos taisykles.
Darytina išvada, kad antras ieškovių kaltinimas taip pat turi būti atmestas, todėl reikia atmesti visą ketvirtojo pagrindo pirmą dalį.
Dėl antros dalies, siejamos su tuo, kad mikrovaško pardavimas buvo klaidingai įtrauktas į
„Sasol
“ pardavimų vertę
Remiantis 2006 m. gairių 13 punktu, siekdama nustatyti bazinį skirtinos baudos dydį, Komisija turi remtis tiesiogiai ar netiesiogiai su pažeidimu susijusių įmonės prekių ar paslaugų pardavimo verte atitinkamame geografiniame EEE teritorijos sektoriuje. Remiantis su minėtu punktu susijusia išnaša, į netiesioginius pardavimus atsižvelgiama, pavyzdžiui, kai buvo vykdomas horizontalus tam tikros prekės kainos susitarimas, ir tos prekės kaina yra pagrindas aukštesnės ar žemesnės kokybės prekių kainai nustatyti.
Ieškovės mano, kad mikrovaškas nebuvo susijęs su karteliu, todėl Komisija padarė klaidą, kai su šiuo produktu susijusią apyvartą įtraukė į pardavimų vertę, į kurią atsižvelgiama apskaičiuojant baudą.
Dėl įrodymų vertinimo principų
Pagal teismo praktiką Komisija turi pagrįsti nustatytus pažeidimus ir pateikti pakankamai įrodymų, teisiškai patvirtinančių pažeidimą sudarančias aplinkybes (žr. 1998 m. gruodžio 17 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Baustahlgewebe / Komisija
,
C-185/95 P, Rink. p. I-8417
, 58 punktą ir 76 punkte minėto Sprendimo
Dresdner Bank ir kt. / Komisija
59 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Kiek tai susiję su teisminės kontrolės apimtimi, remiantis nusistovėjusia teismo praktika, nagrinėdamas ieškinį dėl sprendimo taikyti EB 81 straipsnio 1 dalį panaikinimo, Bendrasis Teismas paprastai turi atlikti išsamų patikrinimą, ar buvo įvykdytos visos EB 81 straipsnio 1 dalies taikymo sąlygos (žr. 2000 m. spalio 26 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Bayer / Komisija
,
T-41/96, Rink. p. II-3383
, 62 punktą ir nurodytą teismo praktiką).
Šiomis aplinkybėmis teismo abejonės turi būti aiškinamos įmonės, kuriai skirtas sprendimas dėl pažeidimo, naudai. Todėl teismas negali pripažinti, kad Komisija pateikė pakankamus teisinius pažeidimo buvimo įrodymus, jei šiuo klausimu vis dar turi abejonių, ypač nagrinėjant ieškinį dėl sprendimo, kuriuo paskirta bauda, panaikinimo (76 punkte minėto Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Dresdner Bank ir kt. / Komisija
60 punktas ir 2011 m. liepos 12 d. Bendrojo Teismo sprendimo
Hitachi ir kt. / Komisija
,
T-112/07, Rink. p. II-3871
, 58 punktas).
Iš tikrųjų tokioje situacijoje būtina atsižvelgti į nekaltumo prezumpcijos principą, išplaukiantį, be kita ko, iš EŽTK 6 straipsnio 2 dalies, vieną iš pagrindinių teisių, kurios sudaro bendruosius Sąjungos teisės principus. Atsižvelgiant į nagrinėjamų pažeidimų pobūdį ir už juos skirtų sankcijų pobūdį bei griežtumą, nekaltumo prezumpcijos principas taikomas ir procedūroms dėl įmonėms galiojančių konkurencijos taisyklių pažeidimo, per kurias gali būti skiriamos vienkartinės ar periodinės baudos (220 punkte minėto Sprendimo
Hitachi ir kt. / Komisija
59 punktas; šiuo klausimu žr. 76 punkte minėto Sprendimo
Dresdner Bank ir kt. / Komisija
61 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Taigi būtina, kad Komisija pateiktų tikslių ir neprieštaringų įrodymų, patvirtinančių, kad pažeidimas buvo padarytas. Vis dėlto reikia pabrėžti, kad nebūtinai kiekvienas Komisijos pateiktas įrodymas turi atitikti šiuos kriterijus dėl kiekvieno pažeidimo elemento. Pakanka, kad šį reikalavimą atitiktų bendrai vertinama įrodymų, kuriais remiasi institucija, visuma (žr. 76 punkte minėto Sprendimo
Dresdner Bank ir kt. / Komisija
62 ir 63 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką).
Ginčijamame sprendime Komisijos panaudoti įrodymai, skirti įmonės padarytam EB 81 straipsnio 1 dalies pažeidimui įrodyti, turi būti vertinami ne kiekvienas atskirai, o kaip visuma (žr. 2008 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
BPB / Komisija
,
T-53/03, Rink. p. II-1333
, 185 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Taip pat reikia pažymėti, kad praktikoje Komisijai dažnai tenka įrodinėti pažeidimo padarymą nepalankiomis aplinkybėmis, nes pažeidimą sudarančios aplinkybės galėjo susiklostyti prieš daug metų ir tam tikros įmonės, dėl kurių atliekamas tyrimas, aktyviai su ja nebendradarbiavo. Nors Komisija būtinai turi įrodyti, kad neteisėtas kainų nustatymo susitarimas buvo sudarytas, būtų per daug reikalauti įrodyti ir tikslų mechanizmą, kaip turėjo būti pasiektas šis tikslas. Dėl pažeidimo kaltai įmonei būtų labai lengva išvengti bet kokių sankcijų, jeigu ji galėtų remtis argumentu, kad apie neteisėto susitarimo veikimą pateikta informacija yra neaiški, nesvarbu, jog susitarimo sudarymo faktas ir jo antikonkurencinis tikslas yra pakankamai įrodyti. Esant tokiai situacijai įmonės gali veiksmingai gintis, nes turi galimybę pareikšti nuomonę dėl visų Komisijos prieš jas pateiktų įrodymų (2004 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
JFE Engineering ir kt. / Komisija
,
T-67/00, T-68/00, T-71/00 ir T-78/00, Rink. p. II-2501
, 203 punktas).
Kiek tai susiję su įrodinėjimo priemonėmis, kuriomis galima remtis įrodant EB 81 straipsnio pažeidimą, pagal Sąjungos teisę visų pirma reikia remtis laisvo įrodymų vertinimo principu (2004 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Dalmine / Komisija
,
T-50/00, Rink. p. II-2395
, 72 punktas ir 220 punkte minėto Sprendimo
Hitachi ir kt. / Komisija
64 punktas).
Kalbant apie atskirų įrodymų įrodomąją galią, pažymėtina, kad vienintelis pateiktiems įrodymams vertinti svarbus kriterijus yra jų patikimumas (225 punkte minėto Sprendimo
Dalmine / Komisija
72 punktas).
Remiantis bendromis įrodinėjimo taisyklėmis, dokumento patikimumas, taigi ir jo įrodomoji galia, priklauso nuo jo kilmės, parengimo aplinkybių, adresato ir turinio (2000 m. kovo 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Cimenteries CBR ir kt. / Komisija
,
T-25/95, T-26/95, T-30/95-T-32/95, T-34/95-T-39/95, T-42/95-T-46/95, T-48/95, T-50/95-T-65/95, T-68/95-T-71/95, T-87/95, T-88/95, T-103/95 ir T-104/95, Rink. p. II-491
, 1053 ir 1838 punktai ir 220 punkte minėto Sprendimo
Hitachi ir kt. / Komisija
70 punktas).
Jei Komisija remiasi tik aptariamų įmonių elgesiu rinkoje tam, kad nuspręstų, jog padarytas pažeidimas, pastarosioms pakanka nurodyti aplinkybes, leidžiančias kitaip pažvelgti į Komisijos nustatytas faktines aplinkybes, ir pateikti kitokį įtikinamą tokių aplinkybių paaiškinimą nei tas, kuriuo rėmėsi Komisija, nuspręsdama, kad padarytas Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimas (šiuo klausimu žr. 224 punkte minėto Sprendimo
JFE Engineering ir kt. / Komisija
, 186 punktą).
Kita vertus, jei Komisija rėmėsi rašytiniais įrodymais, atitinkamos įmonės turi ne paprasčiausiai nurodyti įtikinamą Komisijos teiginio alternatyvą, bet įrodyti, kad ginčijamame sprendime pateiktų įrodymų nepakanka pažeidimui konstatuoti (224 punkte minėto Sprendimo
JFE Engineering ir kt. / Komisija
187 punktas). Toks įrodymų vertinimas nepažeidžia nekaltumo prezumpcijos principo (šiuo klausimu žr. 1999 m. liepos 8 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Montecatini / Komisija
,
C-235/92 P, Rink. p. I-4539
, 181 punktą).
Atsižvelgiant į akivaizdų antikonkurencinių susitarimų draudimo pobūdį, iš Komisijos negalima reikalauti pateikti dokumentų, aiškiai patvirtinančių atitinkamų ūkio subjektų tarpusavio ryšius. Bet kuriuo atveju Komisijos turimus fragmentiškus ir pavienius įrodymus gali papildyti dedukcijos būdu padarytos išvados, iš kurių būtų galima atkurti reikšmingas aplinkybes. Todėl antikonkurencinė praktika arba susitarimas gali būti nustatomi iš tam tikro skaičiaus sutapimų ir požymių, kurie, nagrinėjami kartu ir nesant kito logiško paaiškinimo, gali įrodyti konkurencijos taisyklių pažeidimą (2004 m. sausio 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Aalborg Portland ir kt. / Komisija
,
C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P ir C-219/00 P, Rink. p. I-123
, 55–57 punktai; taip pat žr. 76 punkte minėto Sprendimo
Dresdner Bank ir kt. / Komisija
64 ir 65 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką).
Vertinant rašytinių įrodymų įrodomąją galią didelę svarbą reikia suteikti tam, kad dokumentas buvo parengtas esant glaudžiai sąsajai su faktinėmis aplinkybėmis (1999 m. kovo 11 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Ensidesa / Komisija
,
T-157/94, Rink. p. II-707
, 312 punktas ir 2003 m. gruodžio 16 d. Sprendimo
Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied ir Technische Unie / Komisija
,
T-5/00 ir T-6/00, Rink. p. II-5761
, 181 punktas), arba tam, kad jį parengė tiesioginis šių aplinkybių liudytojas (224 punkte minėto Sprendimo
JFE Engineering ir kt. / Komisija
207 punktas).
Tai, kad dokumente nėra datos arba parašo, arba tai, kad jis prastai parašytas, nepašalina šio dokumento įrodomosios galios, jeigu jo kilmė, galima data ir turinys gali būti pakankamai užtikrintai nustatyti (2006 m. gruodžio 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
FNCBV ir kt. / Komisija
,
T-217/03 ir T-245/03, Rink. p. II-4987
, 124 punktas; taip pat šiuo klausimu žr. 1992 m. kovo 10 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Shell / Komisija
,
T-11/89, Rink. p. II-757
, 86 punktą).
Pagal laisvo įrodymų vertinimo principą, net jei rašytinių įrodymų nebuvimas gali būti reikšmingas bendrai vertinant visus Komisijos pateiktus įrodymus, vien jo nepakanka, kad atitinkama įmonė, pateikusi alternatyvų faktinių aplinkybių paaiškinimą, paneigtų Komisijos tvirtinimus. Taip yra tik tuo atveju, kai Komisijos pateikti įrodymai neleidžia vienareikšmiškai ir be papildomo aiškinimo patvirtinti pažeidimo (220 punkte minėto Sprendimo
Hitachi ir kt. / Komisija
65 punktas; taip pat šiuo klausimu žr. 2007 m. rugsėjo 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Coats Holdings ir Coats / Komisija
, T‑36/05, neskelbiamo Rinkinyje, 74 punktą).
Be to, jokia Sąjungos teisės nuostata ar bendrasis principas nedraudžia Komisijai vertinant vieną įmonę remtis kitų įmonių, kaltinamų dalyvavimu kartelyje, pareiškimais. Antraip Komisijos pareiga pateikti EB 81 straipsnio pažeidimo įrodymų būtų neįvykdoma ir nesuderinama su jos užduotimi prižiūrėti tinkamą šių nuostatų taikymą (224 punkte minėto Sprendimo
JFE Engineering ir kt. / Komisija
192 punktas ir 220 punkte minėto Sprendimo
Hitachi ir kt. / Komisija
67 punktas).
Ypač didelė įrodomoji galia gali būti suteikta tiems pareiškimams, kurie, pirma, yra patikimi, antra, padaryti įmonės vardu, trečia, pateikti asmens, kuris saistomas profesinės pareigos atstovauti šios įmonės interesams, ketvirta, prieštarauja pareiškėjo interesams, penkta, padaryti tiesioginio aplinkybių, su kuriomis jie susiję, liudininko ir, šešta, buvo pateikti raštu, apgalvotai ir po ilgų svarstymų (220 punkte minėto Sprendimo
Hitachi ir kt. / Komisija
71 punktas; taip pat šiuo klausimu žr. 224 punkte minėto Sprendimo
JFE Engineering ir kt. / Komisija
205–210 punktus).
Vis dėlto dalyvavimu kartelyje kaltinamos įmonės pareiškimai, kurių tikslumas ginčijamas kai kurių kitų atitinkamų įmonių, negali būti laikomi pakankamu tų kitų įmonių padaryto pažeidimo įrodymu, jeigu jie nėra pagrįsti kitais įrodymais; žinoma, reikalaujamas patvirtinimo kitais įrodymais lygis gali būti žemesnis atsižvelgiant į atitinkamų pareiškimų patikimumą (224 punkte minėto Sprendimo
JFE Engineering ir kt. / Komisija
219 ir 220 punktai ir 220 punkte minėto Sprendimo
Hitachi ir kt. / Komisija
68 punktas).
Be to, nors iš esmės gali būti tam tikras nepasitikėjimas pagrindinių neteisėto kartelio dalyvių savanoriškais pareiškimais, atsižvelgiant į tai, kad šie dalyviai gali stengtis sumažinti savo ir padidinti kitų dalyvių įtaką darant pažeidimą, prašymas remtis 2002 m. pranešimu dėl bendradarbiavimo, siekiant, kad būtų panaikinta ar sumažinta bauda, nebūtinai skatina pateikti iškreiptus įrodymus apie kitus kartelio dalyvius. Bet koks bandymas suklaidinti Komisiją gali sukelti abejonių pareiškėjo nuoširdumu ir bendradarbiavimo išsamumu, todėl gali kilti pavojus, kad jis neteks galimybės visapusiškai pasinaudoti 2002 m. pranešimu dėl bendradarbiavimo (220 punkte minėto Sprendimo
Hitachi ir kt. / Komisija
72 punktas; taip pat šiuo klausimu žr. 194 punkte minėto Sprendimo
Peróxidos Orgánicos / Komisija
70 punktą).
Konkrečiai kalbant, reikia daryti išvadą, jog tai, kad asmuo prisipažino padaręs pažeidimą ir taip pripažino kitas faktines aplinkybes nei tos, apie kurias buvo galima spręsti tiesiogiai remiantis nagrinėjamais dokumentais,
a priori
reiškia, kad, jei nėra konkrečių tam prieštaraujančių aplinkybių, tas asmuo yra apsisprendęs sakyti tiesą. Taigi pareiškimai, nenaudingi juos pateikiančiam asmeniui, iš principo turi būti laikomi ypač patikimais įrodymais (224 punkte minėto Pirmosios instancijos teismo sprendimo
JFE Engineering ir kt. / Komisija
211 ir 212 punktai; 2007 m. balandžio 26 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Bolloré ir kt. / Komisija
,
T-109/02, T-118/02, T-122/02, T-125/02, T-126/02, T-128/02, T-129/02, T-132/02 ir T-136/02, Rink. p. II-947
, 166 punktas ir 2008 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Lafarge / Komisija
, T‑54/03, neskelbiamo Rinkinyje, 59 punktas).
Minėta teismo praktika pagal analogiją taikoma ir EEE susitarimo 53 straipsniui.
Dėl ginčijamo sprendimo ir kartelio dalyvių pareiškimų
Iš pradžių reikia priminti, kad pagal ginčijamo sprendimo 111 konstatuojamąją dalį:
„Per daugumą techninių susitikimų bendrai buvo tariamasi dėl parafino vaško kainų ir tik retais atvejais dėl skirtingų parafino vaško rūšių (pavyzdžiui, dėl visiškai rafinuoto parafino vaško ar pusiau rafinuoto parafino vaško, vaško mišinių, specialaus vaško, kieto parafino vaško ar vandeniliu išvalyto vaško). Be to, visoms įmonėms buvo aišku, kad visų rūšių parafino vaško kainos didinamos tokia pačia suma ar tokia pačia procentine dalimi.“
2005 m. balandžio 26 d.
Shell
pareiškime, į kurį Komisija daro nuorodą ginčijamo sprendimo 111 konstatuojamojoje dalyje, pažymėta, kad buvo nustatomos visų parafino vaško rūšių kainos.
Shell
nurodė, kad per techninius susitikimus dalyviai iš esmės suprato, kad visų parafino vaško rūšių kainos bus padidintos tokiu pačiu dydžiu ar procentine dalimi.
Be to, 2007 m. kovo 21 d. žodiniame pareiškime
Shell
taip pat tvirtino, kad tik retais atvejais buvo minimos skirtingos parafino vaško rūšys (pavyzdžiui, visiškai ar pusiau rafinuotas parafino vaškas, kietas parafino vaškas, vaško mišiniai, specialus vaškas). Dalyviai sutiko, kad visų parafino vaško rūšių kainos būtų padidintos tokiu pat dydžiu ar procentine dalimi.
Toliau
Total
pareiškė, kad kainų padidinimai iš esmės buvo susiję su įprastos kokybės parafino vašku, daugiausia naudojamu žvakių sektoriuje, o tai buvo vienintelis parafino vaškas, kuris iš tikrųjų domino
Sasol
ir kitus vokiečių gamintojus (DEA ir
Hansen & Rosenthal
). Kadangi parafino vaškas Europoje daugiausia naudojamas žvakėms, kainų pokyčiai šioje rinkoje lėmė kainų pokyčius kituose jo panaudojimo sektoriuose.
Sasol
taip pat patvirtino šią praktiką, kai nurodė, kad per techninius susitikimus sudaryti susitarimai lėmė didesnes ar mažesnes tendencijas kituose šio produkto segmentuose, nes dalyviai dažnai mėgino sutartus kainų padidinimus panašiai taikyti kitoms produkto kategorijoms.
Todėl nuoseklūs kartelio dalyvių pareiškimai patvirtina ginčijamo sprendimo 111 konstatuojamosios dalies turinį.
Dėl tariamo susitarimų dėl mikrovaško kainų nebuvimo
Ieškovės neginčija, kad per techninius susitikimus apie mikrovašką buvo kalbama retai. Vis dėlto iš kartelyje dalyvavusių įmonių pareiškimų, gautų per administracinę procedūrą, matyti, kad visiškai ar pusiau rafinuotas parafino vaškas buvo pagrindinis „Blauer Salon“ susitikimų klausimas. Be to, pažeidimo laikotarpiu nevyko joks susitikimas, per kurį dalyviai būtų susitarę dėl mikrovaško kainų ar būtų pasidaliję klientais, kiek tai susiję su šiuo produktu. Tai patvirtina
Shell
pareiškimai.
Pirma, reikia pažymėti, kad 2006 m. birželio 14 d.
Shell
pareiškime, į kurį ieškovės pateikia nuorodą, tik aprašomos mikrovaško ypatybės ir pateikiami patikslinimai dėl žaliavų, iš kurių jis padarytas. Jame nekalbama apie tai, ar dėl šio produkto buvo padaryta pažeidimų.
Antra, svarbu pažymėti, kad su parafino vašku susijusį pažeidimą, kuris inkriminuojamas ieškovėms, sudarė susitarimai ir suderinti veiksmai dėl kainų nustatymo bei keitimosi slapta komercine informacija, susijusia su parafino vašku, ir jos atskleidimo (pirmasis pažeidimo epizodas) ir klientų ar rinkų pasidalijimas (antrasis pažeidimo epizodas).
Ieškovės neginčija, kad pirmoji kartelio dalis yra sudėtinė, t. y. susijusi su susitarimais dėl kainų, suderintais veiksmais ir keitimusi slapta informacija.
Pagal EB 81 straipsnio 1 dalį: „kaip nesuderinami su bendrąja rinka yra draudžiami visi įmonių susitarimai, įmonių asociacijų sprendimai ir suderinti veiksmai, kurie gali paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą ir kurių tikslas ar poveikis yra konkurencijos trukdymas, ribojimas arba iškraipymas bendrojoje rinkoje“.
Tam, kad būtų susitarimas, kaip jis suprantamas pagal EB 81 straipsnio 1 dalį, pakanka, kad atitinkamos įmonės būtų išreiškusios bendrą valią elgtis rinkoje tam tikru būdu (1991 m. gruodžio 17 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Hercules Chemicals / Komisija
,
T-7/89, Rink. p. II-1711
, 256 punktas ir 33 punkte minėto Sprendimo
HFB ir kt. / Komisija
199 punktas). Galima manyti, kad susitarimas, kaip jis suprantamas pagal EB 81 straipsnio 1 dalį, sudarytas, jeigu yra suderinta valia dėl paties konkurencijos ribojimo principo, net jeigu dėl konkrečių siekiamo apribojimo elementų dar vyksta derybos (2011 m. birželio 16 d. Bendrojo Teismo sprendimo
Heineken Nederland ir Heineken / Komisija
,
T-240/07, Rink. p. II-3355
45 punktas; taip pat šiuo klausimu žr. 33 punkte minėto Sprendimo
HFB ir kt. / Komisija
151–157 ir 206 punktus).
Sąvoka „suderinti veiksmai“ reiškia koordinavimo tarp įmonių formą, kai jos, nepasiekusios konkretaus susitarimo, sąmoningai pakeičia konkurencijos keliamą riziką praktiniu tarpusavio bendradarbiavimu (1999 m. liepos 8 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Komisija / Anic Partecipazioni
,
C-49/92 P, Rink. p. I-4125
, 115 punktas ir 1999 m. liepos 8 d. Sprendimo
Hüls / Komisija
,
C-199/92 P, Rink. p. I-4287
, 158 punktas).
Šiuo požiūriu pagal EB 81 straipsnio 1 dalį draudžiami bet kokie tiesioginiai ar netiesioginiai ūkio subjektų tarpusavio kontaktai, kuriais būtų galima daryti įtaką esamo ar potencialaus konkurento elgesiui rinkoje arba atskleisti tokiam konkurentui, kokių veiksmų atitinkamas ūkio subjektas yra nusprendęs ar numatęs imtis rinkoje, kai tokių kontaktų tikslas arba pasekmė yra konkurencijos ribojimas (251 punkte minėto Sprendimo
Heineken Nederland ir Heineken / Komisija
47 punktas; taip pat šiuo klausimu žr. 252 punkte minėto Sprendimo
Komisija / Anic Partecipazioni
116 ir 117 punktus).
Todėl mikrovaško pardavimo apyvartą įtraukdama į dalyvių pardavimų vertę Komisija neprivalėjo įrodyti, jog susitarimai dėl jo kainos buvo sudaryti per techninius susitikimus. Darytina išvada, jog ieškovių argumentus, susijusius su tuo, kad tariamai nebuvo sudaryta susitarimų dėl mikrovaško kainos nustatymo ir klientų pasidalijimo dėl šio produkto, reikia atmesti kaip netinkamus.
Dėl rašytinių įrodymų, susijusių su mikrovašku
Reikia išnagrinėti ginčijamame sprendime pateiktus rašytinius įrodymus, susijusius su mikrovašku, ir dokumentus, į kuriuos tame sprendime pateikiama nuoroda ir kurie buvo perduoti ieškovėms per administracinę procedūrą.
Pirma, MOL užrašų dėl 1994 m. birželio 24 d. Budapešte (Vengrija) vykusio techninio susitikimo, į kuriuos Komisija pateikia nuorodą ginčijamo sprendimo 132 konstatuojamojoje dalyje esančioje išnašoje, dalyje „
Repsol
“ teigiama:
„pardavimai: 60000 t [20000 t importo]
Cepsa
/
Elf
15–2000 t incl. 3000 t micro
ERT tik parafino šlamas 15000 to“
Iš šių duomenų, kurie nepateikti ginčijamame sprendime, tačiau ieškovėms perduoti per administracinę procedūrą, matyti, kad dalyviai nurodė parafino vaško, įskaitant mikrovašką, parduoto ar skirto parduoti įvairiems klientams, siekiant pasidalyti rinkas ir klientus, kiekį tonomis.
Antra, ginčijamo sprendimo 145 konstatuojamojoje dalyje nurodytuose MOL užrašuose dėl 1997 m. spalio 30 ir 31 d. Hamburge vykusio techninio susitikimo pažymėta:
„Trūkumas 50/52 micro ->
Repsol Mobil Agip
<...>
mikrovaškas – Prancūzijos kaina 1 500-1 600 padidinta 10 %“
Trečia, MOL užrašuose dėl 1998 m. gegužės 5 ir 6 d. Budapešte vykusio susitikimo, į kuriuos Komisija pateikia nuorodą ginčijamo sprendimo 147 konstatuojamojoje dalyje esančioje išnašoje, nurodyta:
„
Total
– [neįskaitoma] 5 500-6 500 micro [klampumas] 14-15 [;] à
Cepsa
4900 emu [neįskaitoma] + 4 %
Total
/E“
Atsižvelgiant ir į kitus įrodymus, Komisijos minimus ginčijamo sprendimo 147 konstatuojamojoje dalyje, iš šių įvairių duomenų matyti, kad dalyviai nurodė parafino vaško, įskaitant mikrovašką, parduoto ar skirto parduoti įvairiems klientams, siekiant pasidalyti rinkas ir klientus, kiekį tonomis.
Ketvirta, ginčijamo sprendimo 153 konstatuojamojoje dalyje nurodytuose MOL užrašuose dėl 1999 m. balandžio 13 ir 14 d. Miunchene (Vokietija) vykusio susitikimo pateikta lentelė, kurios viena skiltis pavadinta „Micro“. Kitose skiltyse, kuriose išskiriamos kitos parafino vaško rūšys atsižvelgiant į jų lydymosi temperatūrą, pateikti duomenys nepalieka abejonių dėl to, kad minėtas pavadinimas reiškia mikrovašką.
Penkta,
Sasol
parengtame „Blauer Salon“ susitikimo protokole dėl 2001 m. birželio 26 ir 27 d. Paryžiuje (Prancūzija) vykusio susitikimo, cituojamame ginčijamo sprendimo 163 konstatuojamojoje dalyje, nurodyta:
„Liepos mėn.: kaip galima greičiau, pavyzdžiui, per 30 dienų, atšaukti kainas tam tikriems klientams (= tiems, kurie neperka arba pirko labai mažai praėjusiais / finansiniais metais), Tikslas: sukurti ženklą!
Rugpjūčio pabaiga[:] atšaukti visas kainas iki 01.09.30.
01.10.01 + 7 EUR
Mediena / emulsijos + kaučiukas / padangos = vėliau
Jei klientai reikalautų kainų tendencijų per antrą metų pusmetį:
Tendencija rodo kainų didėjimą, nes visi finansiniai rodikliai, pvz., žaliavinė nafta – 25,- $ / dolerio keitimo kursas 2 DM, yra gerokai viršyti. Be to, mikrovaškas + maždaug 30 % / labai retas ir brangus aukštos kokybės parafino vaškas.“
Iš šių duomenų matyti, kad, pirma, kartelio dalyvės manė, jog visų parafino vaško rūšių kainų padidinimai buvo susiję ir, antra, jos buvo parengusios šių padidinimų paaiškinimus klientams.
Šešta,
Total
patalpose surastuose užrašuose dėl 2004 m. gegužės 11 ir 12 d. susitikimo, cituojamuose ginčijamo sprendimo 174 konstatuojamojoje dalyje, nurodyta: „liepos 1 d. – <…> +
Mikrovaškas
: 25 -> 50 $/T“. Todėl tai yra tiesioginis požymis, susijęs su diskusijomis ar net susitarimu dėl mikrovaško kainų.
Taigi, kaip priminta šio sprendimo 222 punkte, nebūtinai kiekvienas Komisijos pateiktas įrodymas turi atitikti tikslumo ir neprieštaringumo kriterijus dėl kiekvieno pažeidimo elemento. Pakanka, kad šį reikalavimą atitiktų bendrai vertinama įrodymų, kuriais remiasi Sąjungos institucija, visuma.
Be to, remiantis šio sprendimo 230 punkte cituota teismo praktika, negalima reikalauti iš Komisijos, kad ji pateiktų dokumentus, aiškiai patvirtinančius atitinkamų ūkio subjektų tarpusavio kontaktus. Bet kuriuo atveju Komisijos turimus fragmentiškus ir pavienius įrodymus gali papildyti dedukcijos būdu padarytos išvados, iš kurių būtų galima atkurti reikšmingas aplinkybes.
MOL užrašai parengti per susitikimus juose dalyvavusio asmens, o jų turinys struktūruotas ir santykinai išsamus. Todėl šių užrašų įrodomoji galia labai didelė.
Sasol
parengti „Blauer Salon“ susitikimų protokolai yra dokumentai, kurių data atitinka faktinių aplinkybių laiką, ir jie parengti
in tempore non suspecto
, t. y. netrukus po kiekvieno techninio susitikimo. Nors juos parengęs asmuo nedalyvavo techniniuose susitikimuose, šis asmuo rėmėsi dalyvio pateikta informacija. Todėl ir šių protokolų įrodomoji galia labai didelė.
Atsižvelgiant į visus Komisijos surinktus įrodymus konstatuotina, kad per techninius susitikimus buvo diskutuojama apie kainas, produktų kiekį ir kitą slaptą komercinę informaciją, susijusią su mikrovašku, taip pat apie klientams parduoto ar skirto parduoti mikrovaško kiekį.
Dėl ieškovių kitų argumentų
Ieškovės teigia, kad visiškai arba pusiau rafinuoto parafino vaško (produkto, dėl kurio buvo sudaryti nagrinėjami susitarimai) kainos nebuvo „pagrindas“ nustatyti mikrovaško, kaip „aukštesnės ar žemesnės kokybės produkto“, kaip tai suprantama pagal 2006 m. gairių 13 punktą, kainą, todėl šiai kainai negalėjo būti padaryta įtaka susitarimais dėl visiškai ar pusiau rafinuoto parafino vaško kainų. Mikrovaškas (priešingai nei vaško mišinių ar specialaus vaško atveju) nėra gaminamas iš visiškai ar pusiau rafinuoto parafino vaško. Jo ir visiškai ar pusiau rafinuoto parafino vaško netgi nesudaro tos pačios žaliavos. Visiškai ar pusiau rafinuotas parafino vaškas gaminamas iš mažos koncentracijos žaliavinės naftos, o mikrovaškas – iš didelio klampumo tepalo. Mikrovaško žaliava ir pats mikrovaškas labai skiriasi nuo parafino šlamo ir nuo visiškai ar pusiau rafinuoto parafino vaško. Visa ši išsami informacija Komisijai buvo perduota
Sasol
prašymo atleisti nuo baudos arba ją sumažinti 2–4 puslapiuose.
Galiausiai ieškovės pateikia nuorodą į atsakyme į pranešimą apie kaltinimus esančią lentelę. Iš jos matyti, kad pusiau rafinuoto parafino vaško kainos ir visiškai rafinuoto parafino vaško kainos kreivės kito labai panašiai, o mikrovaško kainos buvo „labiau neatitinkančios“. Taigi mikrovaško kaina nepriklauso nuo visiškai rafinuoto ar pusiau rafinuoto parafino vaško rinkos, todėl apskaičiuodama bazinį baudos dydį Komisija esą neturėjo teisės atsižvelgti į
Sasol
įvykdytus mikrovaško pardavimus.
Kalbant apie mikrovaško ypatybes, kurios skiriasi nuo kitų rūšių parafino vaško ypatybių, reikia pažymėti, kad pagal teismo praktiką tai, jog produktai, dėl kurių sudarytas kartelis, gali priklausyti skirtingoms produktų rinkoms, neturi įtakos ginčijamo sprendimo teisėtumui, jei Komisija turi tikrų įrodymų, kad antikonkurencinė veikla tiesiogiai ar netiesiogiai susijusi su visais produktais, apie kuriuos kalbama tame sprendime (šiuo klausimu žr. 2005 m. birželio 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Tokai Carbon ir kt. / Komisija
, T‑71/03, T‑74/03, T‑87/03 ir T‑91/03, neskelbiamo Rinkinyje, toliau – Sprendimas
Tokai II
, 90 punktą).
Atsižvelgiant į tiesioginius įrodymus, kad buvo vykdomos diskusijos dėl kainų ir slaptų komercinių duomenų, susijusių su mikrovašku, taip pat dėl mikrovaško rinkų pasidalijimo (žr. 255 ir paskesnius punktus), reikia daryti išvadą, jog šiais ieškovių argumentais negali būti paneigtas Komisijos požiūrio, kad apskaičiuojant bazinį baudos dydį turi būti atsižvelgta į mikrovaško pardavimo apyvartą, teisėtumas.
Galiausiai ieškovės tvirtina, kad jos gali pagaminti parafino vašką iš parafino šlamo, tačiau negali pagaminti mikrovaško iš didelio klampumo tepalų. Todėl pati
Sasol
pirko mikrovašką, taigi nebuvo suinteresuota jo kainos padidėjimu.
Tokiam argumentui negalima pritarti.
Iš pradžių reikia pažymėti, kad iš bylos medžiagos matyti, jog dirbtinai padidintos parafino šlamo kainos nebuvo taikomos, kai kartelio dalyvės viena kitai tiekė šį produktą. Be to, atsakydamos į rašytinį Bendrojo Teismo klausimą ieškovės pateikė išsamius duomenis apie nuo 2002 m. iki 2005 m. vykdyto mikrovaško pirkimo ir pardavimo apimtį, išreikštą eurais ir tonomis. Iš šių duomenų matyti, kad ieškovių taikoma perpardavimo kaina vidutiniškai 63,7 % viršijo kainą, už kurią jos pirko mikrovašką. Todėl pagrįstai galima teigti, kad dirbtinės kainos, kurias lėmė kartelis, taip pat nebuvo taikomos kartelio dalyvėms tarpusavyje tiekiant mikrovašką, kaip ir parafino šlamo atveju. Taigi, net jeigu
Sasol
pati negamino mikrovaško, ji galėjo pasinaudoti kartelio poveikiu mikrovaško kainai, nes turėjo galimybę šio produkto gauti iš kartelyje dalyvaujančių gamintojų arba iš kitų šaltinių už konkurencingą kainą ir jį perparduoti už dirbtinai padidintą dėl kartelio kainą.
Todėl, atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, darytina išvada, kad Komisija nepadarė klaidos, kai į pardavimo vertę įtraukė mikrovaško pardavimą.
Vadinasi, ketvirtojo pagrindo antra dalis turi būti atmesta.
Dėl trečios dalies, siejamos su klaidomis, padarytomis apskaičiuojant bazinį baudos dydį dėl parafino šlamo
Ieškovės tvirtina, kad ginčijamame sprendime Komisija nurodė tik vieną techninį susitikimą, per kurį buvo diskutuojama apie parafino šlamo pardavimą galutiniams klientams, ir kad ji netgi tvirtai neteigė, jog
Sasol
dalyvavo tame susitikime. Todėl pažeidimo, susijusio su galutiniams klientams Vokietijos rinkoje parduotu parafino šlamu, sunkumas negali pateisinti 15 % pardavimo vertės dalies. Be to, Komisija padarė klaidą, nes preziumavo, kad pažeidimas buvo daromas šešerius metus ir šešis mėnesius.
Dėl ieškovių dalyvavimo su parafino šlamu susijusiame pažeidimo epizode, trukusiame nuo 1997 m. spalio 30 d. iki 2004 m. gegužės 12 d.
Ginčijamo sprendimo 288 konstatuojamoje dalyje Komisija tvirtino:
„
Sasol
ir
Shell
aiškiai pripažįsta, kad nuo XX a. paskutinio dešimtmečio pabaigos konkurentės tarėsi dėl parafino šlamo kainų ir pateikė informacijos apie tam tikrus ryšius (žr. ir 112 konstatuojamąją dalį). Per 1997 m. spalio 30 ir 31 d. vykusį susitikimą (žr. 145 konstatuojamąją dalį) pasitarimuose dėl parafino šlamo dalyvavo bent jau ENI,
H&R/Tudapetrol
, MOL,
Repsol
,
Sasol
,
Dea
(po 2002 m. –
Shell
) ir
Total
, kurios sutarė didinti kainas. Įrodyta, kad
Shell
ir
Total
buvo atstovaujama bent jau per 1999 m. kovo 8 ir 9 d. susitikimą, skirtą būtent parafino šlamo klausimui (žr. 152 konstatuojamąją dalį).
Sasol
ir
ExxonMobil
atsakyme į pranešimą apie kaltinimus neneigia dalyvavimo šiame susitikime, ir iš tikrųjų tikėtina, kad jos dalyvavo, turint omeny kitą dieną
Shell
atsiųstą vidaus elektroninio pašto žinutę su užrašais, skirtą „visiems gamintojams“.
Sasol
,
Shell
ir
Total
buvo atstovaujama ir per 2004 m. gegužės 11 ir 12 d. techninį susitikimą (žr. 174 konstatuojamąją dalį), per kurį buvo [sudarytas] susitarimas dėl parafino šlamo kainos. Be to, Komisija pažymi, kad dėl parafino šlamo buvo tariamasi per tam tikrus techninius susitikimus, kuriuose dalyvavo
ExxonMobil
,
Sasol
,
Shell
ir
Total
.
ExxonMobil
pripažino, kad dalyvavo šiuose pasitarimuose nuo 1993 m. iki 1996 m.
ExxonMobil
pripažino ir tai, kad nuo 1999 m. iki 2001 m.
ExxonMobil
atstovas [T. H.] medžio drožlių plokščių gamintojų vokiškai kalbančioje Europos dalyje vardu dalyvavo pasitarimuose dėl parafino šlamo ir bendrai patvirtino, kad pasitarimai vyko pagal kartelio susitarimus dėl galutiniams klientams parduodamo parafino šlamo. Be to,
Total
patvirtino, kad vyko pasitarimai dėl parafino šlamo kainos didinimo. Taip pat
Shell
ir
ExxonMobil
patvirtino, jog su parafino šlamu susiję susitikimai vyko ne per techninius susitikimus. Nors ENI,
H&R‑Tudapetrol
, MOL ir
Repsol
irgi buvo atstovaujama tam tikruose iš šių susitikimų, Komisija mano, jog nepakanka turimų įrodymų šių įmonių atsakomybei už pažeidimą, susijusį su parafino šlamu, nustatyti. Be to, nors atrodo, kad tam tikri įrodymai susiję su kitais laikotarpiais ir kitomis rinkomis, Komisija mano, jog turimi įrodymai leidžia nuspręsti tik tai, kad pažeidimas dėl Vokietijos rinkoje galutiniams klientams parduodamo parafino šlamo buvo daromas nuo 1997 m. iki 2004 m.“
Be to, ginčijamo sprendimo 112 konstatuojamoje dalyje Komisija tvirtino:
„Parafino šlamo klausimas buvo nagrinėjamas per tam tikrus techninius susitikimus [išnaša: ginčijamo sprendimo 144, 145, 152, 157, 174 ir 175 konstatuojamosios dalys]. Be to, susitarimai dėl Vokietijos rinkoje galutiniams klientams parduodamo parafino šlamo bent vieną kartą buvo sudaryti ne per techninius susitikimus, kai
Shell
,
Sasol
,
ExxonMobil, Total
ir galbūt kitų įmonių atstovai susitiko ir išsamiau pasitarė dėl parafino šlamo, kitaip tariant, nustatė kainas ir pasikeitė slapta komercine informacija. Pavyzdžiui, įrodyta, kad toks susitikimas vyko Diuseldorfe 1999 m. kovo 8 ir 9 d. Daugumai įmonių, išskyrus
Total
, atstovaujantys asmenys per parafino šlamui skirtą specialų susitikimą buvo tie patys, kurie dalyvavo techniniuose susitikimuose.“
Pažymėtina, kad ginčijamo sprendimo 144, 145, 152, 157, 174 ir 175 konstatuojamosios dalys atitinkamai susijusios su 1997 m. birželio 19 ir 20 d., 1997 m. spalio 30 ir 31 d., 1999 m. kovo 8 ir 9 d., 2000 m. vasario 3 ir 4 d., 2004 m. gegužės 11 ir 12 d. bei 2004 m. rugpjūčio 3 ir 4 d. susitikimais.
Komisija savo sprendimą įrodyti antikonkurencinius veiksmus dėl parafino šlamo tik tiek, kiek jie susiję su pardavimu galutiniams klientams Vokietijoje, ginčijamame sprendime pagrindė taip:
„<…>
289)
Be to, Komisija mano, kad šie pasitarimai vyko tik dėl įmonių galutiniams klientams, kaip antai medžio drožlių plokščių gamintojams, parduodamo parafino šlamo, o ne, pavyzdžiui, dėl parafino vaško. Nors įmonių pareiškimai daugeliu atvejų visai neįrodo, kad buvo išskiriamas nevienodas parafino vaško naudojimas, 152 konstatuojamojoje dalyje nurodytame elektroniniame laiške [dėl 1999 m. kovo 8 ir 9 d. susitikimo Diuseldorfe] minimas tik medžio drožlių plokščių gamintojams parduodamas parafino šlamas. Todėl Komisija mano, kad yra abejonių dėl to, ar pažeidimas susijęs su parafino šlamo pardavimu kitiems nei galutiniams klientams, ir savo išvadas sieja tik su galutiniams klientams parduodamu parafino šlamu. Šiuos argumentus patvirtino
Shell
ir
ExxonMobil
.
290)
Iš turimų įrodymų galima suprasti, kad pavieniai pasitarimai dėl parafino šlamo iš esmės buvo susiję su Vokietijos rinka.
ExxonMobil
,
Sasol
,
Shell
ir
Total
, t. y. visos šios įmonės, Vokietijos rinkoje parduoda parafino šlamą ir visi susitikimai, kuriuose buvo tariamasi dėl parafino šlamo, vyko Vokietijoje. Komisija mano, kad nėra pakankamai duomenų, leidžiančių daryti išvadą, jog parafino šlamui taikyti susitarimai buvo susiję ir su kitose šalyse galutiniams klientams parduodamu parafino šlamu.
291)
Komisija mano, kad pažeidimas, kiek jis susijęs su galutiniams klientams Vokietijos rinkoje parduotu parafino šlamu, pradėtas daryti per 1997 m. spalio 30 ir 31 d. susitikimą ir nutrauktas per 2004 m. gegužės 11 ir 12 d. susitikimą.
292)
Todėl Komisija mano, kad per pasitarimus dėl galutiniams klientams Vokietijos rinkoje parduodamo parafino šlamo buvo sudaromi susitarimai ir (arba) imamasi suderintų veiksmų, kaip tai suprantama pagal [EB] 81 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį. Ši išvada grindžiama
Shell
ir
Sasol
savarankiškais ir nuosekliais pareiškimais, kuriuos patvirtina
ExxonMobil
ir
Total
pareiškimai. Šią išvadą patvirtina rašytiniai įrodymai.“
Pirma, dėl 1997 m. spalio 30 ir 31 d. susitikimo, kuriame dalyvavo
Sasol
, Komisija ginčijamo sprendimo 145 konstatuojamojoje dalyje remiasi MOL užrašais, kuriuose yra nuoroda „slack wax: DM 550 -> 600“. Be to, šiuose užrašuose yra išsamios informacijos apie parafino vaško kainų padidinimus: pateikiamas kiekvieno kartelyje dalyvavusio gamintojo skaičius ir numatytos padidinimo įgyvendinimo datos.
Tuo remdamasi Komisija daro išvadą: „kadangi eilutė „Kainų padidinimas sausio mėn.“ susijusi su ateitimi, šie užrašai patvirtina, jog kartelyje dalyvavusios įmonės susitarė dėl kainų suvienodinimo ir padidinimo strategijos“ ir kad „užrašai susiję tiek su parafino vašku, tiek su parafino šlamu“.
Ieškovės teigia, kad užrašai susiję su parafino šlamu, kuris kartelio dalyvėms tiekiamas parafino vaškui gaminti.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad, remiantis kartelio dalyvių pareiškimais, kiek parafino šlamą dalyvės tiekė viena kitai, dėl jo kainos nebuvo tariamasi per techninius susitikimus – jos buvo nustatomos per įmonių dvišales derybas. Todėl šis argumentas turi būti atmestas.
Toliau ieškovės pažymi, kad MOL netiekė parafino šlamo klientams Vokietijoje, todėl užrašai nesusiję su pažeidimo epizodu dėl parafino šlamo. Be to, iš šios informacijos negalima daryti išvados, kad buvo sudarytas susitarimas dėl kainų.
Reikia pažymėti, kad šie argumentai neturi reikšmės, nes nustatytos kainos bendrai taikomos visiems klientams, įskaitant, kaip šiuo atveju, galutinius klientus Vokietijoje. Be to, Komisija paaiškino priežastis, dėl kurių ginčijamo sprendimo 289–292 konstatuojamosiose dalyse, kurios pakartotos šio sprendimo 282 punkte, ji nusprendė su parafino šlamu susijusius antikonkurencinius veiksmus sieti tik su pardavimu galutiniams klientams Vokietijoje. Ieškovės nepateikė argumentų dėl šių ginčijamo sprendimo ištraukų.
Be to, Komisija apkaltino ieškoves padarius sudėtinį pažeidimą, kurį sudarė „susitarimai ir (arba) suderinti veiksmai“, todėl nereikalaujama įrodyti, kad buvo sudarytas susitarimas dėl konkrečių kainų.
Galiausiai ieškovės teigia, kad su šiuo techniniu susitikimu susijusio susitikimo „Blauer Salon“ protokole nekalbama apie diskusijas dėl parafino šlamo.
Šiuo klausimu pakanka priminti, kad pagal šio sprendimo 230 punkte nurodytą teismo praktiką bet kuriuo atveju Komisijos turimus fragmentiškus ir pavienius įrodymus gali papildyti dedukcijos būdu padarytos išvados, iš kurių būtų galima atkurti reikšmingas aplinkybes, o vertinimas susijęs su visais turimais įrodymais. Todėl negalima pagrįstai reikalauti, kad Komisija įrodytų kiekvieną pažeidimo elementą pateikdama keletą neprieštaraujančių rašytinių įrodymų.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, darytina išvada, kad Komisija teisingai nusprendė, jog su šiuo techniniu susitikimu susiję MOL užrašai, visų pirma turint omenyje dalyvių pareiškimus, priklausė įrodymų visumai, patvirtinančiai „susitarimų ir (arba) suderintų veiksmų“ dėl galutiniams klientams Vokietijoje parduodamo parafino šlamo buvimą.
Antra, dėl 1999 m. kovo 8 ir 9 d. susitikimo, apie kurį kalbama ginčijamo sprendimo 152 konstatuojamojoje dalyje, Komisija nurodė:
„
Shell
pateikė ranka rašytus užrašus, kuriuos, anot jos, ruošdamasis šiam susitikimui parengė [S. R.]. Tai paaiškina paskutinę užrašų eilutę, kurioje nurodyta „8/9.3.99 PM = medžio drožlių plokštė“.
Shell
teigimu, „PM“ reiškia „paraffin Mafia“ [parafino mafija] – taip
Shell
vadino įmones, kurios paprastai dalyvavo techniniuose susitikimuose. Užrašuose yra nurodyta susitikimo data, todėl
Shell
paaiškinimas apie susitikimui pasirengti skirtus užrašus yra tikėtinas ir atitinkantis kitus įrodymus. Iš [S. R.] užrašų matyti, kad jis tikėjosi, jog įvairioms įmonėms atstovaujantys asmenys keisis informacija apie parafino šlamo tiekimą tam tikriems dideliems klientams. Kitą dieną po šio susitikimo [S. R.] nusiuntė savo vadovui [S. T.] elektroninį laišką, kuriame teigė, kad [dalyviai] ketino nuo 1999 m. birželio 1 d. 8–10 % padidinti medžio drožlių sektoriuje naudojamo parafino šlamo kainas. Ranka rašytuose užrašuose dėl šio elektroninio laiško pažymėta: „visi gamintojai mato būtinybę padidinti (kainas)“. Tai rodo, kad bendrovėms atstovaujantys asmenys per susitikimą susitarė didinti parafino šlamo kainas medžio drožlių plokščių pramonėje ir kad [vienas dalyvis] ketino įgyvendinti šį susitarimą nuo 1999 m. birželio mėn. Iš nuorodos į „visus gamintojus“ taip pat matyti, kad kitos įmonės, išskyrus
Total
ir
Shell
, turėjo dalyvauti susitikime.“
Iš ginčijamo sprendimo 151 konstatuojamosios dalies matyti, kad
Sasol
neneigia dalyvavusi šiame susitikime.
Be to, kaip matyti iš ginčijamo sprendimo 152 konstatuojamosios dalies,
ExxonMobil
neneigia savo dalyvavimo ir pripažįsta, kad jos atstovas „galbūt nuo 1999 m. iki 2001 m.“ keletą kartų dalyvavo daugiašalėse diskusijose su
Sasol
,
Shell
/
Dea
ir
Total
, kurios buvo konkrečiai susijusios su parafino šlamu, skirtu medžio drožlių plokščių gamintojams vokiškai kalbančioje Europos dalyje.
Bendrasis Teismas konstatuoja, kad
ExxonMobil
ir
Shell
pareiškimai ir
Shell
užrašai, cituojami ginčijamo sprendimo 151 ir 152 konstatuojamosiose dalyse, priklauso įrodymų visumai, kuria remdamasis Bendrasis Teismas gali daryti išvadą, kad 1999–2001 m.
Sasol
dalyvavo mažiausiai viename susitikime dėl „susitarimų ir (arba) suderintų veiksmų“, susijusių su galutiniams klientams Vokietijoje skirto parafino šlamo kainos nustatymu.
Trečia, dėl 2002 m. gruodžio 17 ir 18 d. techninio susitikimo, kuriame dalyvavo
Sasol
, Komisija, nagrinėdama
Total
raštą, ginčijamo sprendimo 168 konstatuojamojoje dalyje padarė tokias išvadas:
„Taip pat yra grafikas „Europos rinka“ su nurodytomis datomis, kuris buvo išdalytas per susitikimą. Ant
Total
patalpose surastos kopijos yra ranka užrašytų pastabų, iš kurių matyti, kad per susitikimą buvo diskutuojama dėl skaičių. Šiame rašte yra ir kitų ranka rašytų komentarų, be kita ko: „išlaikymas kovo mėn. bendrovėje
Petrogal
. Parafino šlamas mažiau kaip 500 EUR. 3 savaičių išlaikymas liepos mėn. bendrovėje MOL.“ Tai rodo, kad per šį susitikimą buvo diskutuojama apie parafino šlamo kainą.“
Reikia pažymėti, kad ieškovės nepateikia jokių argumentų dėl nagrinėjamų ginčijamo sprendimo ištraukų.
Todėl minėtas
Total
patalpose surastas grafikas priklauso įrodymų visumai, patvirtinančiai „susitarimų ir (arba) suderintų veiksmų“, susijusių su galutiniams klientams Vokietijoje skirto parafino šlamo kainos nustatymu, buvimą.
Ketvirta, kiek tai susiję su 2004 m. gegužės 11 ir 12 d. susitikimu, kuriame dalyvavo
Sasol
, ginčijamo sprendimo 174 konstatuojamojoje dalyje Komisija kalba apie
Total
patalpose surastus užrašus, kuriuose nurodyta:
„->
Sasol
40 €/50 $. – Liepos mėn. pabaiga.
-> Treč.: 38–28.
-> Liepos 1 d. -
+ FRP: 70 -> 6000 €/T
+ Skridininė žvakė: 50 -> 500 €/T
+ Mikrovaškas: 25 -> 50 $/T
<…>
-> parafino šlamas 40 €/T.“
Pagal ginčijamo sprendimo 174 konstatuojamąją dalį „paskutinė eilutė rodo, kad buvo sutarta ir dėl parafino šlamo kainos didinimo“, ir „iš bendrų užrašų rengimo aplinkybių matyti, kad rodyklė prieš kainą rodo sutartos ateities strategijos, t. y. numatomo kainų didinimo, buvimą“.
Anot ieškovių, nėra pagrindo manyti, kad ši ištrauka iš tikrųjų susijusi su susitarimu dėl galutiniams klientams Vokietijoje parduodamo parafino šlamo. Nė viena 2004 m. gegužės 11 ir 12 d. susitikime dalyvavusi įmonė neminėjo, kad buvo sudarytas toks susitarimas. Be to, kadangi
ExxonMobil
, kuri yra viena iš didžiausių parafino šlamo pardavėjų galutiniams klientams, nėra tarp sprendimo 174 punkte išvardytų susitikime dalyvavusių įmonių, mažai tikėtina, kad per tą susitikimą buvo nagrinėjamas galutiniams klientams parduodamo parafino šlamo klausimas.
Šiuos argumentus reikia atmesti remiantis tuo, kas jau išdėstyta šio sprendimo 289 ir 291 punktuose, ir turi būti konstatuota, kad nagrinėjami užrašai priklauso įrodymų visumai, patvirtinančiai „susitarimų ir (arba) suderintų veiksmų“, susijusių su galutiniams klientams Vokietijoje parduodamu parafino šlamu, buvimą.
Apibendrinant reikia daryti išvadą, kad Komisija surinko visus rašytinius įrodymus, patvirtinančius „susitarimų ir (arba) suderintų veiksmų“, susijusių su galutiniams klientams Vokietijoje parduodamu parafino šlamu, buvimą.
Vis dėlto ieškovės teigia, kad šie įrodymai nepatvirtina, kad susitarimai buvo sudaryti su
Sasol
.
Dėl antikonkurencinio pobūdžio susitarimų, pasireiškiančių konkuruojančių įmonių susitikimais, kaip yra šioje byloje, Teisingumo Teismas jau nusprendė, kad EB 81 straipsnis pažeidžiamas tada, kai šių susitikimų tikslas yra konkurencijos trukdymas, ribojimas arba iškraipymas, todėl jie skirti rinkai dirbtinai organizuoti. Tokiu atveju, siekiant įrodyti atitinkamos įmonės dalyvavimą kartelyje, pakanka, kad Komisija įrodytų, jog ši įmonė dalyvavo susitikimuose, per kuriuos buvo sudaryti antikonkurencinio pobūdžio susitarimai. Kai dalyvavimas tokiuose susitikimuose yra nustatytas, ši įmonė turi pateikti įrodymų, patvirtinančių, kad ji tuose susitikimuose nesiekė jokio antikonkurencinio tikslo ir pareiškė savo konkurentams, kad dalyvauja šiuose susitikimuose turėdama kitokių ketinimų nei jie (230 punkte minėto Sprendimo
Aalborg Portland ir kt. / Komisija
81 punktas ir 2007 m. sausio 25 d. Sprendimo
Sumitomo Metal Industries ir Nippon Steel / Komisija
,
C-403/04 P ir C-405/04 P, Rink. p. I-729
, 47 punktas).
Priežastis, pagrindžianti šią taisyklę, yra ta, kad dalyvaudama minėtame susitikime ir viešai neatsiribodama nuo jo turinio įmonė leido manyti kitiems dalyviams, kad sutinka su jo rezultatu ir laikysis to, kas sutarta (230 punkte minėto Sprendimo
Aalborg Portland ir kt. / Komisija
82 punktas ir 306 punkte minėto Sprendimo
Sumitomo Metal Industries ir Nippon Steel / Komisija
48 punktas).
Todėl ieškovių dalyvavimas antikonkurenciniuose susitikimuose ir neatsiribojimas nuo neteisėto turinio pateisina tai, kad Komisija joms inkriminavo pažeidimą, ir Komisija neturi konkrečiai įrodyti, kad jos per šiuos susitikimus sudarė susitarimus. Taigi šiuo klausimu pateiktas ieškovių argumentas nereikšmingas.
Galiausiai ieškovės teigia, kad pranešime apie kaltinimus 1997 m. spalio 30 ir 31 d. ir 2004 m. gegužės 11 ir 12 d. techniniai susitikimai nebuvo minimi kaip „susitikimai dėl parafino šlamo“.
Tokiam argumentui negalima pritarti. Ginčijamame sprendime minimi įrodymai dėl susijusio su parafino šlamu pažeidimo epizodo jau buvo pateikti pranešime apie kaltinimus. Taip pat tame pranešime aiškiai nurodyta, kad ieškovėms buvo inkriminuotas su parafino šlamu susijęs pažeidimo epizodas.
Be to, reikia pažymėti, jog ieškovės neginčija Komisijos išvados, kad su parafino vašku ir parafino šlamu susiję veiksmai sudaro vieną tęstinį pažeidimą. Todėl su parafino šlamu susijusių veiksmų įrodymai turi būti vertinami atsižvelgiant į Komisijos surinktų vieno ir to paties pažeidimo įrodymų visumą. Šie įrodymai patvirtina įmonių, dalyvavusių atliekant su parafino šlamu susijusius veiksmus, tęstinius ryšius.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, reikia patvirtinti ginčijamame sprendime padarytą išvadą, kad nuo 1997 m. spalio 30 d. iki 2004 m. gegužės 12 d. ieškovės dalyvavo ginčijamame sprendime nurodytame sudėtinio, vieno ir tęstinio pažeidimo epizode, susijusiame su parafino šlamu.
Tuo remiantis darytina išvada, kad Komisija nepadarė klaidos, kai apskaičiuodama ieškovėms skirtos baudos bazinį dydį atsižvelgė į pardavimų vertę, kurią sudaro parafino šlamo tiekimas, ir pritaikė nagrinėjamą trukmę atitinkantį dauginimo koeficientą.
Dėl 15 % koeficiento, pritaikyto apyvartai, kurią sudaro parafino vaško pardavimų vertė, neproporcingumo
Ieškovės kaltina Komisiją tuo, kad ši pažeidė proporcingumo principą, nes baudos dydį apskaičiavo pritaikydama 15 % koeficientą už galutiniams klientams Vokietijoje
Sasol
parduotą parafino šlamą.
Remiantis teismo praktika, pagal proporcingumo principą reikalaujama, kad institucijų veiksmai neviršytų to, kas tinkama ir būtina nagrinėjamų teisės aktų teisėtiems tikslams pasiekti, turint omenyje, kad galint pasirinkti iš kelių tinkamų priemonių reikia imtis mažiausiai suvaržančios, o sukelti nepatogumai neturi būti neproporcingi siekiamiems tikslams (1990 m. lapkričio 13 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Fedesa ir kt.
,
C-331/88, Rink. p. I-4023
, 13 punktas ir 1998 m. gegužės 5 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Jungtinė Karalystė / Komisija
,
C-180/96, Rink. p. I-2265
, 96 punktas; 2007 m. rugsėjo 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Prym ir Prym Consumer / Komisija
, T‑30/05, neskelbiamo Rinkinyje, 223 punktas).
Komisijos pradėtose procedūrose dėl konkurencijos taisyklių pažeidimų inkriminavimo proporcingumo principo taikymas reiškia, kad baudos neturi būti pernelyg didelės, palyginti su siekiamais tikslais, t. y. palyginti su tų taisyklių paisymu, o įmonei skirta bauda už konkurencijos teisės pažeidimą turi būti proporcinga pažeidimui, vertinamam kaip visuma, atsižvelgiant visų pirma į jo sunkumą ir trukmę (šiuo klausimu žr. 315 punkte minėto Sprendimo
Prym ir Prym Consumer / Komisija
223 ir 224 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką). Konkrečiai kalbant, proporcingumo principas reiškia, kad Komisija privalo nustatyti baudą, proporcingą veiksniams, į kuriuos buvo atsižvelgta vertinant pažeidimo sunkumą, ir šiuo atžvilgiu tuos veiksnius taikyti nuosekliai bei objektyviai pateisinamai (2006 m. rugsėjo 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Jungbunzlauer / Komisija
,
T-43/02, Rink. p. II-3435
, 226–228 punktai ir 2010 m. balandžio 28 d. Sprendimo
Amann & Söhne ir Cousin Filterie / Komisija
,
T-446/05, Rink. p. II-1255
, 171 punktas).
Pirma, reikia pažymėti, kad su parafino šlamu susijusį pažeidimo epizodą sudarė, be kita ko, konkurentų slapta veikla nustatant kainas, taigi jis priklauso didžiausią žalą konkurencijai darančių pažeidimų kategorijai.
Todėl Bendrasis Teismas mano, kad apskaičiuojant baudą parafino šlamo pardavimų vertei pritaikytas 15 % koeficientas yra proporcingas šio pažeidimo epizodo sunkumui.
Antra, reikia pabrėžti, kad Komisija nuosekliai ir objektyviai pateisinamai atsižvelgė į reikšmingas aplinkybes. Su parafino šlamu susijusiam pažeidimo epizodui taikomas 2006 m. gairių 23 punktas, susijęs su sunkiausiomis pažeidimų formomis, kurių atveju paprastai pateisinama taikyti „viršutinėje skalės dalyje“ esantį koeficientą, t. y. nuo 15 iki 30 % pardavimų vertės. Nustatydama 15 % parafino šlamo pardavimų vertės koeficientą Komisija paisė minėtų gairių, nes pritaikė mažiausią koeficientą, kuris pagal 2006 m. gaires paprastai gali būti taikomas horizontaliesiems susitarimams ar suderintiems veiksmams dėl kainų nustatymo.
Trečia, vis dėlto ieškovės mano, kad šis koeficientas neproporcingas, atsižvelgiant į nedidelį susitikimų ir dalyvių skaičių, ribotą su parafino šlamu susijusio pažeidimo epizodo mastą ir sąlyginai mažą dalyvėms priklausančios rinkos dalį.
Kalbant apie tariamai nedidelį susitikimų, per kuriuos buvo nagrinėjamas parafino šlamo klausimas, skaičių, konstatuotina, kad, kaip matyti iš šio sprendimo 283–310 punktuose pateiktos analizės, buvo daug daugiau nei du susitikimai (su šiuo skaičiumi sutinka ieškovės). Be to, Komisija teisiniu požiūriu pakankamai įrodė, kad laikotarpiu nuo 1997 m. spalio 30 d. iki 2004 m. gegužės 12 d. ieškovės dalyvavo ginčijamame sprendime nurodytame sudėtinio, vieno ir tęstinio pažeidimo epizode, susijusiame su parafino šlamu (žr. šio sprendimo 312 punktą). Todėl argumentą, siejamą su nedideliu susitikimų dėl parafino šlamo skaičiumi, reikia atmesti.
Dėl susijusio su parafino šlamu pažeidimo epizodo riboto masto, nes jis susijęs tik su pardavimais galutiniams klientams Vokietijoje ir tariamai maža
Sasol
rinkos dalimi, reikia pažymėti, kad, apskaičiuojant bazinį baudos dydį, į šias aplinkybes jau buvo atsižvelgta. Apskaičiuojant pardavimų vertę, kuriai paskui buvo pritaikytas 15 % koeficientas dėl pažeidimo sunkumo, buvo atsižvelgta tik į įmonės
Sasol
apyvartą (atspindinčią tikslią jos rinkos dalį), kurią sudaro pardavimai atitinkamų klientų grupei (atspindintys su parafino šlamu susijusio pažeidimo epizodo ribotą mastą).
Todėl šiuos ieškovių argumentus reikia atmesti.
Ketvirta, ieškovės remiasi tuo, kad jos negamino parafino šlamo.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad dirbtinai padidintos parafino šlamo kainos nebuvo taikomos dalyvėms vykdant tarpusavio tiekimą. Todėl nepaisant to, kad
Sasol
pati negamino parafino šlamo, ji galėjo gauti naudos iš susijusio su parafino šlamu pažeidimo epizodo, nes turėjo galimybę šio produkto gauti už konkurencingą kainą ir jį perparduoti galutiniams klientams Vokietijoje už dirbtinai padidintas dėl kartelio kainas.
Taigi šis argumentas taip pat turi būti atmestas.
Vadinasi, Komisija nepažeidė proporcingumo principo, kai nustatė 15 % pardavimų vertės dauginimo koeficientą dėl susijusio su parafino šlamu pažeidimo epizodo sunkumo.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, šį kaltinimą reikia atmesti, todėl ketvirtojo pagrindo trečia dalis turi būti atmesta.
Dėl ketvirtos dalies, siejamos su diferencijuoto bazinio baudos dydžio, atsižvelgiant į įvairių bendrovių dalyvavimo kartelyje įvairius laikotarpius, nenustatymu
Ieškovės pažymi, kad remiantis Komisijos sprendimuose suformuota praktika, kai įvairiems adresatams skiriamos baudos už įvairius pažeidimo laikotarpius, skirtinos baudos bazinį dydį Komisija turi nustatyti su pardavimais susijusią minėto bazinio dydžio dalį padalydama iš įvairių laikotarpių skaičiaus.
Nagrinėjamu atveju dėl pažeidimo trukmės Komisija pritaikė, viena vertus, koeficientą 13 bendrovei
Sasol Wax
už visą pažeidimo laikotarpį ir, kita vertus, koeficientą 10 už laikotarpius, dėl kurių visos ieškovės buvo pripažintos solidariai atsakingomis, atsižvelgdama į tą pačią šių įvairių laikotarpių pardavimų vertę.
Komisija taip pasielgė nepaaiškinusi, kodėl tinkamai taikant Sąjungos konkurencijos teisės taisykles reikėjo skirti labai griežtas sankcijas vienai Pietų Afrikos bendrovių grupei už pažeidimo laikotarpius, kai šios grupės visiškai nebuvo Europoje (
Schümann
laikotarpis) arba kai ji ten veikė tik per bendrą įmonę (bendros įmonės laikotarpis), nors Komisija nematė pagrindo skirti sankcijų buvusiai HOS patronuojančiajai bendrovei
Vara
, kuriai priklausė trečdalis
Schümann Sasol
kapitalo.
Taip Komisija esą pažeidė pernelyg didelių baudų draudimo ir bausmių individualizavimo principus.
Iš pradžių reikia priminti, kad pagal 2006 m. gairių 6 punktą su pažeidimu susijusių pardavimų vertės ir pažeidimo trukmės derinys yra laikomas tinkama pakaitine verte, parodančia ekonominę pažeidimo svarbą ir santykinę kiekvienos darant pažeidimą dalyvavusios įmonės reikšmę. Be to, pagal šių gairių 13 punktą, siekdama nustatyti bazinį skirtinos baudos dydį, Komisija turi remtis tiesiogiai ar netiesiogiai su pažeidimu susijusių įmonės prekių ar paslaugų pardavimų verte atitinkamame geografiniame EEE teritorijos sektoriuje.
Pagal teismo praktiką tiek, kiek siekiant nustatyti skirtinų baudų proporcijas reikia remtis įmonių, dalyvavusių darant tą patį pažeidimą, apyvarta, laikotarpį, į kurį turi būti atsižvelgta, reikia apibrėžti taip, kad gauti skaičiai būtų kuo lengviau palyginami. Darytina išvada, kad konkreti įmonė gali reikalauti, jog Komisija jos atžvilgiu remtųsi kitu laikotarpiu nei tas, į kurį paprastai atsižvelgiama, tik tuo atveju, jei įrodo, kad pastaruoju laikotarpiu jos apyvarta dėl jai būdingų priežasčių neparodo tikro jos dydžio ir ekonominės galios ar jos padaryto pažeidimo masto (1998 m. gegužės 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Fiskeby Board / Komisija
,
T-319/94, Rink. p. II-1331
, 42 punktas ir 2009 m. rugsėjo 30 d. Sprendimo
Akzo Nobel ir kt. / Komisija
, T‑175/05, neskelbiamo Rinkinyje, 142 punktas).
Ginčijamo sprendimo 634 konstatuojamojoje dalyje Komisija teigė pripažįstanti, kad 2004 m. buvo išskirtiniai metai dėl Sąjungos plėtros gegužės mėn., ir mananti, kad reikia atsižvelgti ne į 2004 m. pardavimų vertę, kaip į vienodą baudos dydžio apskaičiavimo bazę, bet į trejų paskutinių finansinių metų, per kuriuos ūkio subjektas dalyvavo darant pažeidimą, pardavimų vertę.
Todėl pagrindinio pažeidimo epizodo ir antro pažeidimo epizodo, susijusių su parafino vašku, atveju Komisija rėmėsi 2002–2004 m.
Sasol
įvykdytų parafino vaško pardavimų vidutine verte. Taigi ji gavo 167326016 eurų sumą. Kiek tai susiję su trečiuoju epizodu, susijusiu su parafino šlamu, ji rėmėsi 2001–2003 finansiniais metais
Sasol
įvykdytų pardavimų vidutine verte. Taip parafino šlamo atveju ji gavo 5404922 eurų sumą.
Pirma, reikia išnagrinėti ieškovių argumentus
Sasol Wax
situacijos požiūriu.
Ieškovės teigia, kad baudos dalis, už kurią atsakinga buvo pripažinta tik
Sasol Wax
, yra 67,5 mln. eurų, o tai sudaro maždaug 22 % jos 2007 m. apyvartos. Tokio dydžio bauda galėtų ekonomiškai sužlugdyti
Sasol Wax
, nebent
Sasol
grupė savanoriškai sumokėtų baudą nebūdama kalta ir atsakinga už
Schümann
laikotarpį.
Kiek šis argumentas susijęs su maksimaliu baudos dydžiu, reikia pateikti nuorodą į šeštojo pagrindo analizę.
Be to, reikia pažymėti, kad ieškovės nepateikia jokių argumentų tam, kad įrodytų, jog pardavimų vertė, kuria remiantis buvo apskaičiuotas
Sasol Wax
skirtos baudos bazinis dydis, tinkamai neatspindi jos padaryto pažeidimo ekonominės svarbos ar sąlyginės jos reikšmės kartelyje, kaip tai suprantama pagal 2006 m. gaires ir šio sprendimo 334 punkte nurodytą teismo praktiką.
Taip pat ieškovės neginčija, kad
Sasol Wax
, kaip ankstesnių tiesiogiai kartelyje dalyvavusių bendrovių teisių ir pareigų perėmėja, yra atsakinga už HOS ir
Schümann Sasol
padarytus pažeidimus.
Reikia pridurti, kad pagal teismo praktiką, apskaičiuojant pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalį skiriamas baudas, diferencijuotas atitinkamų įmonių vertinimas neatsiejamai susijęs su Komisijai pagal šią nuostatą suteiktų įgaliojimų įgyvendinimu. Naudodamasi savo diskrecija, Komisija turi individualizuoti sankciją, atsižvelgdama į atitinkamų įmonių veiksmus ir požymius, kad kiekvienu atveju būtų užtikrintas visiškas Sąjungos konkurencijos taisyklių veiksmingumas (žr. 2007 m. birželio 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Britannia Alloys & Chemicals / Komisija
,
C-76/06 P, Rink. p. I-4405
, 44 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Tačiau ieškovės nenurodo jokios teisės normos, kuri įpareigotų Komisiją individualizuoti pardavimų vertę grupėje.
Todėl darytina išvada, kad ieškovės neįrodė, jog Komisija padarė kokią nors klaidą, kai rėmėsi įmonės
Sasol
2002–2004 m. įvykdytų pardavimų vidutine verte, apskaičiuodama kiekvienai ją sudarančiai bendrovei skirtos baudos bazinį dydį už visą laikotarpį, kai ji dalyvavo pažeidimo epizoduose, susijusiuose su parafino vašku, t. y. nuo 1992 m. rugsėjo 3 d. iki 2005 m. balandžio 28 d.
Dėl tų pačių priežasčių ieškovės taip pat neįrodė, kad Komisija padarė kokią nors klaidą, kai rėmėsi įmonės
Sasol
2001–2003 m. įvykdytų pardavimų vidutine verte, apskaičiuodama kiekvienai ją sudarančiai bendrovei skirtos baudos bazinį dydį už visą laikotarpį, kai ji dalyvavo pažeidimo epizoduose, susijusiuose su parafino vašku, t. y. nuo 1997 m. spalio 30 d. iki 2004 m. gegužės 12 d.
Kiek tai susiję su būtinybe
Sasol
grupei sumokėti dalį
Sasol Wax
skirtos baudos, viršijančios 10 % šios bendrovės apyvartos, Bendrasis Teismas mano, kad šis klausimas susijęs ne su bazinio baudos dydžio apskaičiavimu, bet veikiau su šeštojo pagrindo nagrinėjimu.
Todėl ieškovių argumentai turi būti atmesti, tačiau tai neturi reikšmės šeštojo pagrindo nagrinėjimo išvadoms.
Antra, reikia pažymėti, kad bendrovės
Schümann Sasol
bendros įmonės laikotarpio veiksmų inkriminavimas bendrovei
Schümann Sasol International
turi būti patvirtintas taikant ieškovių nepaneigtą prezumpciją, kad patronuojančioji bendrovė daro faktinę lemiamą įtaką jai visiškai priklausančios dukterinės bendrovės elgesiui.
Be to, ieškovės neginčija bendrovės
Schümann
atsakomybės priskyrimo bendrovei
Sasol Wax International
dėl tarp šių dviejų juridinių asmenų įvykusio teisinio perėmimo.
Todėl darytina išvada, kad ieškovės neįrodė, jog Komisija klaidingai rėmėsi ta pačia pardavimų vertė
Sasol Wax
atveju ir vienintelės jos patronuojančiosios bendrovės
Sasol Wax International
atveju.
Trečia, reikia priminti pirmojo pagrindo pripažinimą pagrįstu ir ginčijamo sprendimo panaikinimą, kiek tai susiję su
Sasol Holding in Germany
ir
Sasol Ltd
pripažinimu atsakingomis už
Schümann Sasol
veiksmus bendros įmonės laikotarpiu (žr. šio sprendimo 127 punktą). Todėl nebekyla klausimo dėl susijusio su pardavimų verte, kuria buvo remiamasi apskaičiuojant baudos dydį, tariamo neteisėtumo, kuriuo buvo remiamasi prieš
Sasol Holding in Germany
ir
Sasol Ltd
dėl bendros įmonės laikotarpio.
Be to, kiek tai susiję su
Sasol
laikotarpiu, kai visas
Sasol Wax
kapitalas netiesiogiai priklausė
Sasol Holding in Germany
ir
Sasol Ltd
, jokia teisės norma nekliudė Komisijai remtis ta pačia pardavimų verte apskaičiuojant baudos dydį tiesiogiai darant pažeidimą dalyvavusiai dukterinei bendrovei ir jos patronuojančiosioms bendrovėms.
Atsižvelgdamas į visa tai, kas išdėstyta, Bendrasis Teismas mano, kad nustatydama pardavimų vertę Komisija nepažeidė pernelyg didelių baudų draudimo ir bausmių individualizavimo principų. Taigi reikia atmesti ketvirtojo pagrindo ketvirtą dalį, dėl to turi būti atmestas visas ketvirtasis pagrindas, tačiau tai neturi įtakos išvadai dėl pirmojo ir šeštojo pagrindų pripažinimo pagrįstais.
5.
Dėl ieškinio penktojo pagrindo, siejamo su klaidingu nustatymu, kad
„Sasol
“ atliko organizatorės vaidmenį
Ieškovės teigia, kad Komisija padarė teisės klaidą ir įrodymų vertinimo klaidą, nes padarė išvadą, jog
Sasol
skirtinos baudos dalis, susijusi su parafino vašku, turi būti padidinta 50 % (t. y. 210 mln. eurų) dėl to, kad
Sasol
vaidino kartelio parafino vaško srityje organizatorės vaidmenį.
Dėl ginčijamo sprendimo
Komisija savo išvadas dėl
Sasol
vaidinto organizatorės vaidmens pateikė ginčijamo sprendimo 681–686 konstatuojamosiose dalyse:
„<…>
681)
2006 m. baudų apskaičiavimo gairių 28 punkte nurodyta, kad „bazinis baudos dydis gali būti padidintas, kai Komisija nustato, jog esama sunkinančių aplinkybių, pavyzdžiui: <...> pažeidimo organizatoriaus arba kurstytojo vaidmuo <...>“ Pranešime apie kaltinimus Komisija pažymėjo, kad ji „taip pat skirs ypatingą dėmesį vadovaujančiam vaidmeniui, kurį
Sasol
galėjo atlikti, kaip matyti iš išdėstytų aplinkybių“. Savo atsakyme į pranešimą apie kaltinimus
Sasol
ginčija tai, kad ji vaidino tokį pažeidimo organizatorės vaidmenį.
Sasol
teigia, kad ji tokį vaidmenį atliko tik dėl techninių susitikimų techninės dalies, nes geriau žinojo veiklą; be to, kadangi
Sasol
priklausė nuo konkurentų tiekimo, ji neturėjo galimybės vadovauti karteliui, nors ir pripažįsta inicijavusi diskusijas dėl kainų; net jeigu HOS – kurios apyvarta buvo nedidelė, palyginti su jos konkurentais – galėjo vaidinti organizatorės vaidmenį, bėgant laikui jos įtaka sumažėjo. Galiausiai
Sasol
tvirtina, kad jos, kaip organizatorės, vaidmuo neatsispindi turimuose įrodymuose. Atrodo, kad
Sasol
mano, jog dėl tam tikrų laikotarpių ir (arba) tam tikrų pažeidimo aspektų organizatorių vaidmenį atliko
Total
ir
ExxonMobil
.
682)
Su
Sasol
argumentais negalima sutikti. Iš 4 skyriuje pateiktų įrodymų matyti, kad:
1)
Sasol
sušaukė beveik visus techninius susitikimus, išsiųsdama pakvietimus ir pasiūlydama darbotvarkes, o kai kuriuos iš jų organizavo rezervuodama viešbučio kambarius, išnuomodama susitikimų sales ir susitardama dėl vakarienių;
2)
Sasol
pirmininkavo techniniams susitikimams ir inicijavo bei organizavo diskusijas dėl kainų;
3)
po techninių susitikimų bent jau kartais
Sasol
palaikė dvišalius ryšius;
4)
Sasol
bent vieną kartą atstovavo vienai iš kitų atitinkamų įmonių (žr. 129 konstatuojamąją dalį).
683)
Negalima sutikti su argumentu, kad
Sasol
vienašališkai sušaukdavo bei organizuodavo techninių susitikimų techninę dalį ir jai pirmininkaudavo. Nėra pagrindo manyti, kad
Sasol
atsisakydavo organizatorės vaidmens, kai techninių susitikimų diskusijose buvo nagrinėjami antikonkurenciniai klausimai, kurie buvo neatsiejama šių susitikimų dalis; pati
Sasol
pripažįsta, kad inicijavo diskusijas dėl kainų. To laikotarpio užrašai neparodo, kad šių susitikimų abiejų dalių organizacinė struktūra buvo skirtinga. Komisija mano, kad bet kuriuo atveju abi susitikimų dalys buvo glaudžiai susijusios ir neįmanoma jų aiškiai atskirti. Galiausiai kiti techninių susitikimų dalyviai manė, kad
Sasol
atlieka kartelio organizatorės vaidmenį. Tai matyti, be kita ko, iš elektroninio laiško, kurį atsiuntė
ExxonMobil
atstovas (žr. 600 konstatuojamąją dalį), siekdamas nutraukti savo dalyvavimą kartelyje. Nėra pagrindo teigti, jog
Sasol
kada nors mėgino priešintis kitų dalyvių suvokimui, kad ji yra kartelio organizatorė. Aplinkybė, kad
Sasol
galėjo būti priklausoma nuo kitų bendrovių tiekimo, nepaneigia fakto, jog ji vaidino kartelio organizatorės vaidmenį. Atsižvelgiant į tai, kad
Sasol
užėmė lyderės padėtį parafino vaško rinkoje, priklausymas nuo tiekimo yra tik vienas situacijos aspektas; kiti aspektai yra tai, kad
Sasol
turėjo tam tikrą galimybę daryti įtaką parafino vaško rinkai ir buvo pajėgi pirkėja. Nors gali atrodyti, kad
Sasol
ir jos pirmtakų pasaulinė apyvarta buvo nedidelė, palyginti su kitų šio sprendimo adresačių apyvarta, nereikia pamiršti, kad tai yra svarbiausia veikėja parafino vaško rinkoje, vertinant pagal pardavimų vertę. Be to, atitinkamos įmonės ekonominis nepriklausomumas nuo savo konkurentų ar jos galimybė daryti jiems įtaką nėra išankstinė sąlyga organizatorės vaidmeniui konstatuoti. Pagal teismo praktiką tam, kad būtų konstatuotas organizatoriaus egzistavimas, nereikalaujama, kad jis nurodinėtų kitiems, kaip elgtis. Todėl Komisija nemano, kad šį organizatorės vaidmenį gali paneigti
Sasol
nurodytų pareiškimų ištraukos.
684)
Kadangi nebuvo galima nustatyti
Sasol
vaidinto organizatorės vaidmens dėl parafino šlamo, Komisija daro išvadą, kad sunkinanti aplinkybė, susijusi su vaidintu organizatoriaus vaidmeniu, gali būti taikoma tik kitiems su pažeidimu susijusiems produktams.
685)
Kiek
Sasol
teigia, kad dėl tam tikrų laikotarpių ar tam tikrų pažeidimo aspektų organizatorių vaidmenį vaidino kitos įmonės, Komisija pažymi, kad šie teiginiai nepagrįsti įrodymais, todėl į juos negalima atsižvelgti.
686)
Turint omenyje tai, kas išdėstyta,
Sasol
baudos bazinis dydis turi būti padidintas 50 % bazinio baudos dydžio dalies, pagrįstos
Sasol
įvykdytais visiškai rafinuoto parafino vaško, pusiau rafinuoto parafino vaško, vaško mišinių, specialaus vaško, vandeniliu išvalyto vaško ir kieto parafino vaško pardavimais.“
Dėl teismo praktikos
Pagal nusistovėjusią teismo praktiką, jei pažeidimą padarė kelios įmonės, nustatant baudų dydį turi būti nustatytas kiekvienos iš šių įmonių vaidmuo jų dalyvavimo darant pažeidimą laikotarpiu (šiuo klausimu žr. 252 punkte minėto Sprendimo
Komisija / Anic Partecipazioni
150 punktą). Tuo remiantis, be kita ko, darytina išvada, kad apskaičiuojant baudos dydį turi būti atsižvelgiama į vienos ar kelių įmonių „vadovaujamą“ (organizatorės) vaidmenį kartelyje, nes tokį vaidmenį atlikusios įmonės dėl to turi prisiimti išskirtinę atsakomybę, palyginti su kitomis įmonėmis (šiuo klausimu žr. 2000 m. lapkričio 16 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Finnboard / Komisija
,
C-298/98 P, Rink. p. I-10157
, 45 punktą).
Remiantis šiais principais 2006 m. gairių 28 punkte „Sunkinančios aplinkybės“ pateikiamas nebaigtinis aplinkybių, kurioms esant gali būti padidintas bazinis baudos dydis, sąrašas, kur minimas ir pažeidimo organizatoriaus vaidmuo (pagal analogiją žr. 2006 m. kovo 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
BASF / Komisija
,
T-15/02, Rink. p. II-497
, 280–282 punktus ir 2012 m. rugsėjo 27 d. Sprendimo
Shell Petroleum ir kt. / Komisija
, T‑343/06, 197 punktą).
Kad būtų pripažinta kartelio organizatore, įmonė turi būti svarbi varomoji jėga kartelyje arba individualiai ir konkrečiai atsakinga už jo veikimą. Ši aplinkybė turi būti vertinama apskritai atsižvelgiant į bylos aplinkybes. Ji, be kita ko, gali būti nustatyta atsižvelgiant į tai, kad įmonė savo konkrečiomis iniciatyvomis spontaniškai suteikdavo pagrindinį impulsą karteliui, arba iš įrodymų visumos, atskleidžiančios įmonės ryžtą užtikrinti kartelio stabilumą ir sėkmę (356 punkte minėtų sprendimų
BASF / Komisija
299, 300, 351, 370–375 ir 427 punktai ir
Shell Petroleum ir kt. / Komisija
198 punktas).
Tas pats galioja ir tais atvejais, kai įmonė kartelio susitikimuose dalyvavo kitos šiuose susitikimuose nedalyvavusios įmonės vardu ir pranešė jai apie tai, kas tuose susitikimuose buvo nuspręsta. Tas pats pasakytina ir kai minėta įmonė atliko pagrindinį vaidmenį konkrečiame kartelyje, pavyzdžiui, organizavo daugelį susirinkimų, rinko ir skleidė informaciją kartelio viduje ar dažniausiai pateikdavo pasiūlymus dėl jo veikimo (356 punkte minėtų sprendimų
BASF / Komisija
404, 439 ir 461 punktai ir
Shell Petroleum ir kt. / Komisija
199 punktas). Nustatant tokį pagrindinį vaidmenį taip pat svarbus yra pirmininkavimas susitikimams ir iniciatyvos ėmimasis, siekiant sukurti kartelį ar padėti naujai dalyvei prie jo prisijungti (šiuo klausimu žr. 2010 m. rugsėjo 8 d. Bendrojo Teismo sprendimo
Deltafina / Komisija
,
T-29/05, Rink. p. II-4077, 333
ir 335 punktus).
Kita vertus, tam, kad įmonė galėtų būti vertinama kaip kartelio organizatorė, nebūtina, kad ji darytų spaudimą ar net duotų nurodymus, kaip turi elgtis kiti kartelio nariai. Įmonės padėtis rinkoje ar jos turimi ištekliai taip pat nėra pažeidimo organizatorės vaidmens įrodymai, nors jie yra aplinkybių, į kurias atsižvelgiant turi būti vertinami šie įrodymai, dalis (2012 m. rugsėjo 27 d. Bendrojo Teismo sprendimo
Koninklijke Wegenbouw Stevin / Komisija
, T‑357/06, 286 punktas ir 356 punkte minėto Sprendimo
Shell Petroleum ir kt. / Komisija
201 punktas; taip pat šiuo klausimu žr. 356 punkte minėto Sprendimo
BASF / Komisija
299 ir 374 punktus).
Be to, pagal teismo praktiką, atsižvelgiant į sunkias pasekmes kartelio organizatorei skirtinos baudos dydžiui, Komisija pranešime apie kaltinimus turi nurodyti, jos nuomone, reikšmingus įrodymus, kad kaltinama įmonė, kuri gali būti pripažinta organizatore, turėtų galimybę atsakyti į tokį kaltinimą. Vis dėlto, kadangi toks pranešimas yra vienas iš galutinio sprendimo priėmimo etapų ir kadangi jis nėra galutinė Komisijos nuomonė, negalima reikalauti, kad ši institucija jau šiuo etapu teisiškai kvalifikuotų įrodymus, kuriais remsis savo galutiniame sprendime, pripažindama įmonę kartelio organizatore (2009 m. liepos 9 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Archer Daniels Midland / Komisija
,
C-511/06 P, Rink. p. I-5843, 70
ir 71 punktai).
Galiausiai reikia pabrėžti, kad į dokumentų ir pareiškimų ištraukas, kurių Komisija atitinkamais atvejais aiškiai necitavo nei ginčijamame sprendime, nei pranešime apie kaltinimus, Bendrasis Teismas gali atsižvelgti pasinaudodamas neribota jurisdikcija, jei su šiais dokumentais ir pareiškimais ieškovės galėjo susipažinti per administracinę procedūrą po to, kai gavo pranešimą apie kaltinimus (2000 m. lapkričio 16 d. Teisingumo Teismo sprendimo
SCA Holding / Komisija
,
C-297/98 P, Rink. p. I-10101
, 55 punktas; šiuo klausimu žr. 356 punkte minėtų sprendimų
BASF / Komisija
354 punktą ir
Shell Petroleum ir kt. / Komisija
176 punktą).
Dėl pareigos motyvuoti išvadą, kad
„Sasol
“ atliko organizatorės vaidmenį, įvykdymo
Ieškovės mano, kad Komisija pakankamai nemotyvavo savo išvados, kad
Sasol
vaidino kartelio organizatorės vaidmenį.
Šiuo klausimu svarbu pažymėti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką individualaus sprendimo motyvai turi aiškiai ir nedviprasmiškai parodyti institucijos, priėmusios ginčijamą aktą, argumentus taip, kad suinteresuotieji asmenys galėtų sužinoti priimtos priemonės priežastis, o kompetentingas teismas – vykdyti jos kontrolę. Reikalavimas pateikti motyvus turi būti vertinamas atsižvelgiant į konkrečios bylos aplinkybes. Nėra reikalaujama, kad motyvuose būtų nurodytos visos reikšmingos faktinės ir teisinės aplinkybės, nes klausimas, ar jie atitinka EB 253 straipsnio reikalavimus, vertinamas atsižvelgiant ne tik į nagrinėjamo akto tekstą, bet ir į aplinkybes, kurioms esant jis buvo priimtas, bei į visas atitinkamą sritį reglamentuojančias teisės normas (žr. 1998 m. balandžio 2 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Komisija / Sytraval ir Brink’s France
,
C-367/95 P, Rink. p. I-1719
, 63 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Nagrinėjamu atveju konstatuotina, kad ginčijamo sprendimo 681–686 konstatuojamosiose dalyse Komisija pakankamai tiksliai pateikė įrodymus, kuriais ji rėmėsi pripažindama
Sasol
su parafino vašku susijusio pažeidimo epizodo organizatore. Komisija išdėstė aplinkybes, kurios, jos nuomone, šiuo klausimu reikšmingos, ir nurodė dokumentus, pagrindžiančius šias faktines išvadas.
Vadinasi, kaltinimas dėl nepakankamo motyvavimo turi būti atmestas kaip nepagrįstas.
Dėl Komisijos surinktų įrodymų, siekiant pagrįsti išvadą dėl
„Sasol
“ atlikto organizatorės vaidmens, vertinimo iš esmės
Iš pradžių ieškovės teigia, kad ginčijamame sprendime surinkti įrodymai nepagrindžia išvados, kad
Sasol
buvo kartelio organizatorė, todėl Komisija šiuo klausimu padarė vertinimo ir teisės klaidų.
Pirma, reikia išnagrinėti ginčijamo sprendimo 682 konstatuojamojoje dalyje pateiktus įrodymus, pagal kuriuos
Sasol
šaukė beveik visus techninius susitikimus, siųsdavo kvietimus ir siūlydavo šių susitikimų darbotvarkes, organizavo kai kuriuos iš jų, rezervuodavo viešbučio kambarius, nuomodavo susitikimų sales ir susitardavo dėl vakarienių, taip pat pirmininkavo šiems susitikimams ir inicijavo bei organizavo diskusijas dėl kainų.
Ieškovės neginčija minėtų aplinkybių tikrumo.
Vis dėlto jos teigia, kad
Sasol
nustatinėjo ne kartelio diskusijų, o tik minėtų susitikimų techninės dalies darbotvarkę. Be to, „Blauer Salon“ susitikimų datų ir vietų
Sasol
nenustatinėjo vienašališkai – dėl jų sprendė visi dalyviai.
Be to,
Sasol
esą neorganizuodavo kartelio dalyvių diskusijų dėl kainų ir nenustatinėjo kokios nors jų struktūros. Baigusi pirmininkauti techninei susitikimo daliai
Sasol
paprastai inicijuodavo diskusijas dėl kainų, tačiau dėl kainų nustatymo vėliau buvo diskutuojama atvirai ir sprendimus šiuo klausimu visi dalyviai priimdavo tardamiesi prie apskritojo stalo. Nėra pagrindo teigti, kad
Sasol
darė kokį nors spaudimą kuriam nors kitam dalyviui siekdama konkretaus diskusijų rezultato.
Bendrasis Teismas mano, kad ieškovių argumentai negali paneigti svarbos to, kad būtent
Sasol
sušaukė beveik visus techninius susitikimus, siųsdavo kvietimus dalyviams, rezervuodavo viešbučio kambarius, nuomodavo susitikimų sales ir susitardavo dėl vakarienių. Šios aplinkybės įrodo, kad praktikoje
Sasol
buvo antikonkurencinių susitikimų organizatorė.
Be to, tai, kad
Sasol
siųsdavo kvietimus, turi ypatingą reikšmę, viršijančią praktinio organizavimo svarbą, nes tuo atveju, kai tam tikros kartelio dalyvės nedalyvaudavo viename ar keliuose vienas po kito vykusiuose techniniuose susitikimuose ir todėl nežinodavo kito techninio susitikimo vietos ir datos, jos galėdavo prisijungti prie vėlesnių susitikimų gavusios
Sasol
kvietimą.
Tai, kad
Sasol
nustatė darbotvarkę, susijusią bent jau su technine ir teisėta diskusijų dalimi, yra tam tikros viršenybės prieš techninių susitikimų dalyvius požymis, sustiprinantis
Sasol
įgaliojimus, jau turimus dėl jos, kaip didžiausios parafino vaško gamintojos EEE, kuriai 2004 m. priklausė 22,4 % rinkos dalis, statuso.
Be to, tai, kad paprastai būtent
Sasol
inicijuodavo diskusijas dėl kainų, taip pat svarbu, nes paprastai
Sasol
techninio pobūdžio teisėtas diskusijas paversdavo į antikonkurencines diskusijas. Taigi, net jeigu
Sasol
parengtoje darbotvarkėje nebuvo informacijos apie antikonkurencines diskusijas (tai yra įprastas slaptų kartelių padarinys), paprastai būtent
Sasol
nustatydavo antikonkurencinių diskusijų vietą tarp aptariamų klausimų. Be to, iš bylos medžiagos matyti, kad paprastai būtent
Sasol
pirmoji paskelbdavo apie tikslinę parafino vaško kainą arba padidinimą, taip pat apie naujų kainų taikymo klientams pradžios datą.
Reikia priminti ir tai, jog pagal šio sprendimo 359 punkte nurodytą teismo praktiką tam, kad įmonė galėtų būti vertinama kaip kartelio organizatorė, nebūtina, kad ji darytų spaudimą ar net duotų nurodymus, kaip turi elgtis kiti kartelio nariai. Todėl ieškovės negali pagrįstai remtis tuo, kad
Sasol
nedarė spaudimo kitiems techninių susitikimų dalyviams.
Antra, ieškovės neginčija, kad
Sasol
mažiausiai vieną kartą atstovavo vienai iš kitų atitinkamų įmonių, t. y.
Wintershall
. Be to,
Sasol
informuodavo kitas kartelio dalyves, kurių atstovai negalėjo dalyvauti susitikime, apie tai, kas jame sutarta, kaip nurodyta ginčijamo sprendimo 103 konstatuojamojoje dalyje ir ginčijamo sprendimo priedo 185 punkte, kiek tai susiję su MOL,
Eni
ir
Repsol
.
Trečia, ginčijamo sprendimo 683 konstatuojamojoje dalyje Komisija taip pat pažymi, kad kiti techninių susitikimų dalyviai suprato, jog
Sasol
atlieka kartelio organizatorės vaidmenį. Tai matyti, be kita ko, iš elektroninio laiško, kurį
ExxonMobil
atstovas atsiuntė siekdamas nutraukti šios bendrovės dalyvavimą kartelyje.
Ieškovės mano, kad Komisijos surinkti įrodymai nepagrindžia jos išvados, jog kiti dalyviai suprato, kad
Sasol
yra kartelio organizatorė. Bendrovė
ExxonMobil
elektroninį laišką nusiuntė
Sasol
vien dėl to, kad būtent
Sasol
buvo atsiuntusi ankstesnį elektroninį laišką, kuriame buvo nurodyta siūloma susitikimo darbotvarkė.
ExxonMobil
elektroninis laiškas išnagrinėtas ginčijamo sprendimo 600 konstatuojamojoje dalyje. Komisija nurodė:
„
ExxonMobil
pareiškia, kad paskutinis susitikimas, kuriame dalyvavo vienas iš jos atstovų, yra vasario 27 ir 28 d. Miunchene įvykęs techninis susitikimas. Atsakydamas į [M.] (iš
Sasol
) kvietimą į 2004 m. sausio 15 d. <...> susitikimą, [Hu.] (iš
ExxonMobil
), be kita ko, teigia: „Darbotvarkės klausimai yra svarbūs mūsų įmonei. Tačiau atrodo, kad ši konkurentų grupė susitinka neturėdama pramoninės prekybos asociacijos paramos, todėl neturi nei struktūros, nei įstatų. Tokia situacija mums kelia nepatogumų ir norėtume pasiūlyti, kad apie šiuos susitikimus žinotų [
European Wax Federation
] arba jie vyktų kaip techninio komiteto dalis, arba kaip atskiras pakomitetis.
ExxonMobil
nedalyvaus šiame susitikime nesant įsteigtos pramoninės prekybos asociacijos paramos“.
Atsižvelgdamas į šio elektroninio laiško kontekstą Bendrasis Teismas konstatuoja, kad žodžių junginys „konkurentų [susitikimai] <...> nesant pramoninės prekybos asociacijos paramos“ reiškia, kad
ExxonMobil
norėjo nutraukti savo dalyvavimą kartelyje, kaip, beje, teisingai konstatavo Komisija. Aiškiau pasakyti nebūtų buvę protinga, atsižvelgiant į slaptą kartelių pobūdį ir baudos riziką, kurią lemtų aiškus antikonkurencinių veiksmų paminėjimas elektroniniame laiške.
Tai, kad šis elektroninis laiškas buvo skirtas tik
Sasol
, o ne visoms dalyvėms, neabejotinai rodo, kad
ExxonMobil
manė, jog
Sasol
yra kartelio organizatorė.
Shell
ir
Sasol
pareiškimuose, į kuriuos daroma nuoroda ginčijamo sprendimo 107 konstatuojamojoje dalyje, yra neprieštaraujančių įrodymų, nes abi įmonės teigė, kad susitikimus paprastai organizavo ir jiems pirmininkavo
Sasol
atstovas.
Todėl reikia atmesti ieškovių argumentus šiuo klausimu ir patvirtinti Komisijos išvadą, kad kiti dalyviai manė, jog
Sasol
yra kartelio organizatorė.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, konstatuotina, kad Komisija surinko neprieštaraujančių įrodymų visumą, kuri, atsižvelgiant į atitinkamą teismo praktiką, pateisina išvadą, kad
Sasol
buvo svarbi varomoji jėga kartelyje ir prisiėmė ypatingą ir konkrečią atsakomybę už jo veikimą, todėl Komisija pagrįstai nusprendė, kad
Sasol
buvo su parafino vašku susijusių kartelio dalių organizatorė.
Kiti ieškovių argumentai nepaneigia šios išvados.
Pirma, anot ieškovių,
Sasol
ir kitas dalyves skiria tik tai, kad
Sasol
organizuodavo susitikimus ir jiems pirmininkaudavo, kad ji dažniau inicijuodavo diskusijas dėl kainų ir sutartų kainų padidinimo įgyvendinimą ir kad ji paprastai pirmoji pritaikydavo su visomis dalyvėmis sutartas kainas.
Iš pradžių konstatuotina, kad ginčijamas sprendimas nėra pagrįstas vien šiais teiginiais, kaip matyti iš pirma pateiktos analizės.
Toliau, kaip teisingai pažymi Komisija, be
Sasol
, nėra jokios kitos įmonės, dėl kurios būtų surinkta tiek įrodymų, patvirtinančių organizatorės vaidmenį. Iš ginčijamo sprendimo priedo matyti, kad aiškių įrodymų, patvirtinančių, jog susitikimus organizavo kitos dalyvės, yra tik dėl penkių susitikimų, t. y. vieną organizavo MOL, tris –
Total
ir vieną –
Shell
(iš viso jų buvo 51), o kvietimai ir elektroniniu laišku perduotos darbotvarkės leidžia priskirti
Sasol
vienuolikos susitikimų inicijavimą ir organizavimą.
Todėl šį argumentą reikia atmesti.
Antra, ieškovės teigia, kad
Sasol
negalėjo vadovauti karteliui, nes ji priklausė nuo kitų vertikaliai integruotų kartelio dalyvių, iš kurių ji gaudavo parafino šlamą, t. y. parafino vaško žaliavą.
Tokiam argumentui negalima pritarti.
Sasol
rinkos dalis EEE parafino vaško rinkoje 2004 m. sudarė 22,4 %, todėl
Sasol
, kaip pripažįsta ieškovės, buvo didžiausia parafino vaško tiekėja ir „rinkos organizatorė“. Be to, ji buvo didelė parafino šlamo pirkėja, pavyzdžiui, anot jos pačios, ji buvo didžiausia
Shell
ir
ExxonMobil
gaminamo parafino šlamo pirkėja. Taigi dėl savo perkamosios galios ji turėjo tvirtą derybinę poziciją parafino šlamo gamintojų atžvilgiu. Be to, tai, kad vertikaliai integruoti gamintojai bendrovei
Sasol
nedarė jokio spaudimo dėl parafino šlamo kainų, pakankamai įrodo aplinkybė, kad netgi
Sasol
parafino šlamo perpardavimas galutiniams klientams Vokietijoje buvo pelninga komercinė veikla. Tuo remiantis darytina išvada, jog tai, kad
Sasol
nebuvo vertikaliai integruota, nedarė įtakos jos komercinei svarbai kartelio dalyvėms.
Trečia, ieškovės mano, kad Komisija negalėjo pagrįstai nuspręsti, jog su parafino šlamu ir parafino vašku susijusiais antikonkurenciniais susitarimais ir veiksmais buvo padarytas vienas tęstinis pažeidimas, ir kartu padaryti išvadą, kad nebuvo galima nustatyti
Sasol
organizatorės vaidmens dėl parafino šlamo. Kadangi neįmanoma vadovauti tik daliai kartelio, Komisija šiuo klausimu esą padarė vertinimo klaidą.
Kaip teisingai pažymi Komisija, sąvokoms „vienas tęstinis pažeidimas“ ir „pažeidimo organizatorė“ taikomi ne tokie patys kriterijai. Sąvoka „vienas tęstinis pažeidimas“ grindžiama vienu antikonkurenciniu tikslu, o sąvoka „pažeidimo organizatorė“ grindžiama tuo, kad įmonė yra svarbi varomoji jėga kartelyje.
Todėl jokia teisės norma neįpareigoja Komisijos įrodyti, kad
Sasol
kaip organizatorės vaidmuo apėmė visus pažeidimo epizodus. Priešingai, tai, kad Komisija nepripažino, jog
Sasol
atliko organizatorės vaidmenį dėl susijusio su parafino šlamu epizodo, nepaisant
Sasol
organizatorės vaidmens techniniuose susitikimuose, per kuriuos buvo diskutuojama ir apie parafino šlamą, rodo, kad Komisija laikėsi nešališko požiūrio.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, darytina išvada, kad Komisija pateikė kelis vienas kitam neprieštaraujančius įrodymus, kurie vertinami kartu leidžia konstatuoti, kad
Sasol
buvo svarbi varomoji jėga kartelyje.
Todėl Komisija nepadarė vertinimo klaidos ar teisės klaidos, kai, remdamasi nuoseklių ir vienas kitam neprieštaraujančių įrodymų visuma, nustatė, jog ieškovė buvo kartelio organizatorė parafino vaško srityje.
Todėl šį kaltinimą reikia atmesti.
Dėl tariamai pernelyg didelio, neproporcingo ir diskriminuojančio bazinės baudos padidinimo 50 % dėl organizatorės vaidmens
Ieškovės mano, kad bazinės baudos padidinimas 210 mln. eurų yra per didelis ir neproporcingas. Todėl jos prašo Bendrojo Teismo panaikinti baudos padidinimą 50 % arba bent jau gerokai šį padidinimą sumažinti, kad jis tinkamai ir proporcingai atspindėtų
Sasol
padaryto pažeidimo sunkumą, palyginti su kitų kartelio dalyvių padarytais pažeidimais.
Pirma, anot ieškovių, tai, kad
Sasol
tariamai vaidino organizatorės vaidmenį, Komisija nustatė remdamasi vien aplinkybėmis, kurios mažesniu mastu susijusios ir su kitomis kartelio dalyvėmis, todėl nėra kokybinio skirtumo tarp
Sasol
indėlio į kartelį ir kitų dalyvių indėlio. Taigi Komisija pažeidė vienodo požiūrio principą, nes šias aplinkybes ji inkriminavo tik
Sasol
, o ne kitoms kartelio dalyvėms.
Reikia pabrėžti, kad, kaip matyti iš šio sprendimo 367–396 punktuose pateiktos analizės, Komisija įrodė, jog
Sasol
, atsižvelgiant į jos vaidintą organizatorės vaidmenį kartelyje, situacija skyrėsi nuo kitų dalyvių situacijos. Tokią išvadą buvo galima padaryti remiantis tiek kiekybiniais, tiek kokybiniais įrodymais, nes tam tikrais veiksmais, parodančiais organizatorės vaidmenį, pagrįstai buvo galima apkaltinti tik
Sasol
. Bet kuriuo atveju Komisija pagrįstai gali diferencijuoti baudos, skirtinos įvairioms dalyvėms, bazinį dydį, atsižvelgdama į ypatingą tik vienos dalyvės organizacinės veiklos intensyvumą kartelyje.
Todėl atsižvelgiant į ypatingą
Sasol
situaciją, palyginti su kitomis dalyvėmis, ir turint omenyje šio sprendimo 181 punkte minėtą teismo praktiką, Komisija nepažeidė vienodo požiūrio principo.
Antra, ieškovės teigia, kad
Sasol
padarytas pažeidimas nėra sunkesnis už kitų dalyvių padarytą pažeidimą tiek, kad būtų galima pateisinti baudos padidinimą 50 %. Be to,
Sasol
finansinis pajėgumas yra gerokai mažesnis už kitų kartelio dalyvių pajėgumą, todėl baziniu baudos dydžiu jai jau pakenkta daug labiau nei visoms kitoms kartelio dalyvėms.
50 % padidintas bazinis baudos dydis sudaro 125 %
Sasol Wax
parafino vaško metinių pardavimų EEE. Tai taip pat sudaro 75 % visoms kitoms kartelio dalyvėms skirtų baudų bazinių dydžių sumos, nors
Sasol Wax
rinkos dalis yra maždaug 25–30 %.
Pagal teismo praktiką baudos dydis turi būti koreguojamas atsižvelgiant į siekiamą poveikį įmonei, kuriai ši bauda skiriama, kad bauda nebūtų nereikšminga arba, priešingai, pernelyg didelė, pirmiausia atsižvelgiant į šios įmonės finansines galimybes, kaip reikalaujama, pirma, dėl būtinybės užtikrinti baudos veiksmingumą, ir, antra, proporcingumo principo paisymo (203 punkte minėto Sprendimo
Degussa / Komisija
283 punktas ir 2008 m. birželio 18 d. Sprendimo
Hoechst / Komisija
,
T-410/03, Rink. p. II-881
, 379 punktas).
Pagal šio sprendimo 316 punkte nurodytą teismo praktiką proporcingumo principo taikymas reiškia, kad baudos neturi būti pernelyg didelės, palyginti su siekiamais tikslais, t. y. palyginti su Sąjungos konkurencijos taisyklių paisymu, o įmonei skirta bauda už konkurencijos teisės pažeidimą turi būti proporcinga pažeidimui, vertinamam kaip visuma, atsižvelgiant visų pirma į jo sunkumą ir trukmę. Konkrečiai kalbant, proporcingumo principas reiškia, kad Komisija privalo nustatyti baudą, proporcingą veiksniams, į kuriuos buvo atsižvelgta vertinant pažeidimo sunkumą, ir šiuo atžvilgiu tuos veiksnius taikyti nuosekliai bei objektyviai pateisinamai.
Šioje byloje reikia pažymėti, kad tai, jog bazinis baudos dydis sudaro 125 %
Sasol Wax
parafino vaško metinių pardavimų EEE, iš esmės išplaukia iš paprasčiausios aplinkybės, kad ji dalyvavo kartelyje trylika metų, o dalyvavimo trukmė yra pardavimų vertei taikomas daugiklis.
O tai, kad padidinimas dėl organizatorės vaidmens sudaro 75 % visoms kitoms kartelio dalyvėms skirtų baudų bazinių dydžių sumos, galima paaiškinti tuo, kad parafino vaško rinkos lyderės
Sasol
, kuriai priklausė 22,4 % šios rinkos, pardavimų vertė buvo daug didesnė nei kitų dalyvių pardavimų vertė.
Todėl ieškovių atlikti palyginimai nėra reikšmingi analizuojant bazinio baudos dydžio padidinimo 50 % dėl kartelio organizatorės vaidmens proporcingumą.
Kita vertus, panašiomis į šios bylos aplinkybėmis pasinaudodamas neribota jurisdikcija Bendrasis Teismas jau yra patvirtinęs, kad bazinio baudos dydžio padidinimas 50 % tinkamai atspindėjo pažeidimo papildomą žalingą poveikį, kurį lemia kartelio organizatorės vaidmuo (359 punkte minėto Sprendimo
Koninklijke Wegenbouw Stevin / Komisija
302 punktas).
Be to, reikia pažymėti, kad bazinio baudos dydžio padidinimas nėra susijęs su įmonės, kuri pripažinta atsakinga už pažeidimą, finansiniu pajėgumu. Šiuo atžvilgiu naudojamas apskaičiavimo elementas yra viso baudos dydžio apribojimas 10 % įmonės metinės apyvartos. Todėl šiuo klausimu pateikti ieškovių argumentai yra netinkami.
Vadinasi, atsižvelgiant į šios bylos aplinkybes ir Komisijos surinktus įrodymus, patvirtinančius, kad
Sasol
atliko kartelio organizatorės vaidmenį, reikia daryti išvadą, jog Komisija nepažeidė proporcingumo principo ir per daug nepadidino bazinio baudos dydžio, kai šį dydį padidino 50 % dėl organizatorės vaidmens.
Todėl reikia atmesti kaltinimus, siejamus su vienodo požiūrio ir proporcingumo principų pažeidimu.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, reikia atmesti visą penktąjį pagrindą.
6.
Dėl ieškinio septintojo pagrindo, siejamo su tuo, kad
„Sasol
“ nebuvo pritaikytas visiškas atleidimas nuo tam tikrų baudos dalių
Ieškovės teigia, kad Komisija padarė teisės klaidą ir pažeidė 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 23 punktą, nes skirdama
Sasol
baudą rėmėsi tam tikrais įrodymais, kuriuos ši bendrovė pateikė savanoriškai, apie kuriuos Komisija nežinojo, kol
Sasol
nepateikė pareiškimų, ir kurie turėjo didelę ir tiesioginę įtaką pažeidimo sunkumui ir trukmei.
Ginčijamo sprendimo 741 konstatuojamojoje dalyje Komisija padarė išvadą, kad po to, kai buvo atlikti patikrinimai,
Sasol
pateikti įrodymai dviejuose 2005 m. balandžio ir gegužės mėn. pareiškimuose ir jų prieduose turėjo didelę papildomą vertę, kaip tai suprantama pagal 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo, nes jie padidino Komisijos galimybę įrodyti su karteliu susijusias aplinkybes.
Be to, ginčijamo sprendimo 743 konstatuojamojoje dalyje Komisija tvirtina, kad pirmuosius įrodymus, turėjusius tiesioginės įtakos kartelio trukmės nustatymui, pateikė ne
Sasol
– jie buvo rasti per patikrinimus, t. y. jie matomi iš MOL užrašų ir
Sasol
„Blauer Salon“ susitikimų protokolų, ir buvo pateikti
Shell
prašyme atleisti nuo baudos.
Tuo remdamasi ginčijamo sprendimo 749 konstatuojamojoje dalyje Komisija
Sasol
skirtiną baudą sumažino 50 %, t. y. maksimaliu sumažinimo dydžiu, kuris pagal 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo gali būti pritaikytas įmonei, kuri nėra pirmoji kartelį atskleidusi įmonė; šiuo atveju pirmoji apie jį pranešė
Shell
.
Dėl pirmos dalies, susijusios su iki 2000 m. vykusiais techniniais susitikimais
Ieškovės teigia, kad seniausias susitikimas, minimas
Shell
prašyme dėl atleidimo nuo baudos arba jos sumažinimo, įvyko 2000 m. vasario 3 ir 4 d. Budapešte.
Shell
pareiškime nebuvo jokių konkrečių įrodymų apie susitikimus, vykusius iki šios datos. Taigi Komisija turėjo remtis
Sasol
pareiškimais tam, kad įrodytų tam tikrų susitikimų turinį, visų pirma dėl laikotarpio nuo 1995 m. iki 2000 m.
Kiek tai susiję su rastais per patikrinimus MOL užrašais ir „Blauer Salon“ susitikimų protokolais, kurie yra įrodymai, gauti anksčiau už
Sasol
savanoriškus pranešimus, ieškovės mano, kad šie šaltiniai apima ne visus Komisijos sprendime minėtus susitikimus ir kad šiuose užrašuose pateikta informacija daugeliu atvejų nebuvo pakankamai aiški, kad būtų galima nustatyti pažeidimo trukmę. Be to, ieškovės pateikia nuorodą į septynis techninius susitikimus, vykusius nuo 1996 m. iki 2001 m., kurių pagrindinius elementus, kaip antai datą, vietą, dalyvius ir antikonkurencinį turinį, Komisija pakankamai patikimai galėjo nustatyti tik dėl
Sasol
prašymų atleisti nuo baudos ar ją sumažinti.
Taigi ieškovės mano, kad, remdamasi būtent
Sasol
pateiktais įrodymais, Komisija galėjo teisiniu požiūriu pakankamai įrodyti, jog pažeidimas buvo daromas nuo 1992 m. iki 1999 m. Todėl jos Bendrojo Teismo prašo pakeisti ginčijamą sprendimą ir visiškai jas atleisti nuo baudų už pažeidimo dalį, susijusią su laikotarpiu nuo 1992 m. iki 1999 m.
Konstatuotina, kad ieškovių argumentų nepatvirtina nei ginčijamo sprendimo turinys, nei jame cituojami dokumentai.
Pirma, kiek tai susiję su laikotarpiu nuo pirmojo 1992 m. susitikimo iki aštuntojo susitikimo, įvykusio 1995 m. sausio 27 d., Komisija turėjo informacijos apie kartelį iš kitų šaltinių nei
Sasol
prašymas atleisti nuo baudos arba ją sumažinti, t. y. iš surastų per patikrinimus MOL užrašų ir
Sasol
„Blauer Salon“ susitikimų protokolų. Ši informacija buvo susijusi su 1992 m. rugsėjo 3 ir 4 d. (ginčijamo sprendimo 126 konstatuojamoji dalis), 1993 m. kovo 26 d. (ginčijamo sprendimo 129 konstatuojamoji dalis), 1993 m. birželio 2 d. (ginčijamo sprendimo 130 konstatuojamoji dalis), 1993 m. spalio 25 d. (ginčijamo sprendimo 131 konstatuojamoji dalis), 1994 m. birželio 24 d. (ginčijamo sprendimo 132 konstatuojamoji dalis), 1994 m. rugsėjo 30 d. (ginčijamo sprendimo 133 konstatuojamoji dalis) ir 1995 m. sausio 27 d. (ginčijamo sprendimo 134 konstatuojamoji dalis) techniniais susitikimais. Ginčijamame sprendime paminėti su šiais susitikimais susiję MOL užrašai ir „Blauer Salon“ susitikimų protokolai leido Komisijai nustatyti šių susitikimų dalyvius, datą, ir vietą ar net didžiąją dalį diskusijų turinio ir jų antikonkurencinį pobūdį.
Kiek tai susiję su laikotarpiu nuo devintojo susitikimo, įvykusio 1995 m. kovo 16 ir 17 d., iki dvidešimt antrojo susitikimo, įvykusio 1999 m. spalio 27 ir 28 d., iš
Sasol
pareiškimų Komisija sužinojo tik apie tris susitikimus, t. y. įvykusius 1999 m. sausio 12 ir 13 d. (ginčijamo sprendimo 150 konstatuojamoji dalis), 1999 m. kovo 2 ir 3 d. (ginčijamo sprendimo 151 konstatuojamoji dalis) ir 1999 m. rugsėjo 23 ir 24 d. (ginčijamo sprendimo 155 konstatuojamoji dalis). Kita vertus, keturių susitikimų, įvykusių 1995 m. birželio 22 ir 23 d. (ginčijamo sprendimo 136 konstatuojamoji dalis), 1996 m. gegužės 14 ir 15 d. (ginčijamo sprendimo 140 konstatuojamoji dalis), 1998 m. vasario 12 ir 13 d. (ginčijamo sprendimo 146 konstatuojamoji dalis) ir 1999 m. liepos 8 ir 9 d. (ginčijamo sprendimo 154 konstatuojamoji dalis), turinį Komisija galėjo nustatyti remdamasi per patikrinimus surastais MOL užrašais. Be to, remdamasi per patikrinimus surinktais įrodymais Komisija taip pat galėjo atkurti dviejų iš šių susitikimų turinį.
Darytina išvada, kad įrodymai, kuriuos Komisija turėjo iki to laiko, kol
Sasol
nepateikė pareiškimų, leido jai nustatyti, jog pažeidimas buvo daromas iki 2000 m. vasario 3 d. Todėl ieškovių argumentai neturi faktinio pagrindo.
Antra, ieškovės taip pat negali remtis tuo, kad MOL užrašuose ir „Blauer Salon“ susitikimų protokoluose esanti informacija yra fragmentiška.
Reikia pažymėti, kad MOL užrašai yra surašyti ranka ir parengti susitikimuose dalyvavusio asmens, o jų turinys struktūruotas ir pakankamai išsamus. Todėl jų įrodomoji galia labai didelė. Kiek tai susiję su
Sasol
„Blauer Salon“ susitikimų protokolais, tai yra pažeidimo laikotarpio dokumentai, parengti
in tempore non suspecto
, t. y. netrukus po to, kai įvyko techninis susitikimas, su kuriuo jie susiję. Todėl jų įrodomoji galia didelė.
Be to, pagal šio sprendimo 230 punkte nurodytą teismo praktiką, atsižvelgiant į slaptą kartelių pobūdį, negalima reikalauti, kad Komisija pateiktų įrodymų, aiškiai patvirtinančių atitinkamų subjektų kontaktus. Bet kuriuo atveju Komisijos turimus fragmentiškus ir pavienius įrodymus gali papildyti dedukcijos būdu padarytos išvados, leidžiančios atkurti atitinkamas aplinkybes. Todėl antikonkurencinė praktika arba susitarimas gali būti nustatomi iš tam tikro skaičiaus sutapimų ir požymių, kurie, nagrinėjami kartu ir nesant kito logiško paaiškinimo, gali įrodyti konkurencijos taisyklių pažeidimą.
Minėti užrašai ir protokolai sudaro įrodymų visumą, kuria remdamasi Komisija galėjo padaryti pagrįstą išvadą, kad kartelis jau veikė nuo 1992 m. iki 1999 m.
Žinoma, du
Sasol
pranešimai palengvino Komisijos darbą, nes juose buvo pateikta papildomų įrodymų ir paaiškinimų, padėjusių suprasti kitus turimus įrodymus. Tačiau šį indėlį tinkamai atspindi bendrovei
Sasol
skirtas 50 % baudos sumažinimas dėl jos bendradarbiavimo.
Todėl septintojo pagrindo pirmą dalį reikia atmesti.
Dėl antros dalies, susijusios su rinkų ir klientų pasidalijimu
Reikia priminti, kad pagal ginčijamo sprendimo 653 konstatuojamąją dalį, kadangi įrodyta, jog
ExxonMobil
, MOL,
Repsol
, RWE,
Sasol
,
Shell
ir
Total
taip pat dalyvavo dalijantis klientus ar rinkas, o šis pasidalijimas sudaro antrą pažeidimo epizodą, buvo nustatyta, kad pardavimų vertės dalis, į kurią atsižvelgiama šių įmonių atveju, yra 18 %, o ne 17 % (tokia norma buvo pritaikyta įmonėms, kurios dalyvavo tik pirmame pažeidimo epizode).
Ieškovės pažymi, kad pagal ginčijamo sprendimo 741 konstatuojamąją dalį informacija, kurią šiuo klausimu pateikė
Shell
prieš joms pateikiant pareiškimus, yra fragmentiška. Jos taip pat teigia, kad išsamūs įrodymai apie klientų ar rinkų pasidalijimą yra pateikti 2005 m. balandžio 30 d. ir gegužės 12 d.
Sasol
pareiškimuose.
Šiuo klausimu pakanka pažymėti, kad įrodymai, aiškiai patvirtinantys, kad per techninius susitikimus buvo pasidalyta klientais, pateikti MOL užrašuose, cituojamuose ginčijamo sprendimo 145 ir 147 konstatuojamosiose dalyse,
Sasol
protokole, cituojamame ginčijamo sprendimo 168 konstatuojamojoje dalyje, ir
Total
užrašuose, minimuose to paties sprendimo 170 konstatuojamojoje dalyje. Šie įrodymai buvo gauti per patikrinimus, t. y. prieš
Sasol
pateikiant pareiškimus.
Todėl ieškovių argumentai neturi faktinio pagrindo.
Dėl minėtuose užrašuose esančios informacijos fragmentiškumo pakanka pateikti nuorodą į išvadas, padarytas šio sprendimo 426 ir 427 punktuose.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia atmesti antrą dalį, todėl turi būti atmestas visas septintasis pagrindas.
Dėl naudojimosi neribota jurisdikcija ir galutinio baudos dydžio nustatymo
Primintina, kad Komisijos priimtų sprendimų teisėtumo kontrolę papildo neribota jurisdikcija, kuri Sąjungos teismui suteikta pagal Reglamento Nr. 1/2003 31 straipsnį, remiantis EB 229 straipsniu (dabar SESV 261 straipsnis). Ši jurisdikcija, be baudos teisėtumo paprastos kontrolės, teismui suteikia teisę pakeisti Komisijos vertinimą savuoju, todėl ir panaikinti, sumažinti ar padidinti skirtą vienkartinę ar periodinę baudą. Taigi, remiantis Pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnyje įtvirtintu veiksmingos teisminės apsaugos principu, Sutartyse nustatyta kontrolė reiškia, kad Sąjungos teismas vykdo ir teisinių, ir faktinių aplinkybių kontrolę ir kad jis turi teisę vertinti įrodymus, panaikinti ginčijamą sprendimą ir pakeisti baudų dydį (šiuo klausimu žr. 2007 m. vasario 8 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Groupe Danone / Komisija
,
C-3/06 P, Rink. p. I-1331
, 60–62 punktus ir 2003 m. spalio 21 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
General Motors Nederland ir Opel Nederland / Komisija
,
T-368/00, Rink. p. II-4491
, 181 punktą).
Todėl naudodamasis neribota jurisdikcija Bendrasis Teismas sprendimo priėmimo dieną turi įvertinti, ar ieškovėms skirtos baudos dydis teisingai atspindi nagrinėjamo pažeidimo sunkumą ir trukmę taip, kad tos baudos būtų proporcingos atsižvelgiant į Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 3 dalyje nustatytus kriterijus (šiuo klausimu žr. 1999 m. kovo 11 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Aristrain / Komisija
,
T-156/94, Rink. p. II-645
, 584–586 punktus ir 2003 m. liepos 9 d. Sprendimo
Cheil Jedang / Komisija
,
T-220/00, Rink. p. II-2473
, 93 punktą).
Vis dėlto reikia pabrėžti, kad naudojimasis neribota jurisdikcija nereiškia
ex officio
kontrolės, ir priminti, kad procesas Sąjungos teismuose vyksta pagal rungimosi principą (2011 m. gruodžio 8 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Chalkor / Komisija
,
C-386/10 P, Rink. p. I-13085
, 64 punktas).
1.
Dėl ieškinio šeštojo pagrindo pirmos dalies, siejamos su tuo, kad atskirai nebuvo nustatyta maksimali riba dėl
„Schümann
“ laikotarpio
Ieškovės primena, kad
Sasol Ltd
,
Sasol Holding in Germany
ir
Sasol Wax International
nebuvo pripažintos atsakingomis už baudos dalį, susijusią su
Schümann
laikotarpiu (t. y. 67,5 mln. eurų), kuri atitinka 22 %
Sasol Wax
apyvartos; tik ši bendrovė, kaip HOS teisių ir pareigų perėmėja, yra atsakinga už
Schümann
laikotarpiu darytą pažeidimą. Vis dėlto Komisija suklydo, kai nenustatė ir netaikė 10 % maksimalios ribos, numatytos Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalyje, kiek tai susiję su
Schümann
laikotarpiu.
Sasol Wax
už
Schümann
laikotarpį skirta bauda yra per didelė ir gali ekonomiškai ją sužlugdyti, nebent
Sasol Ltd
nuspręstų savanoriškai ją sumokėti, o tai reikštų, kad
Sasol Ltd
netiesiogiai prisiima atsakomybę už
Schümann
laikotarpį.
Todėl Komisija esą pažeidė Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalį ir bausmių individualizavimo principą. Dėl to ieškovės Bendrojo Teismo prašo panaikinti ginčijamą sprendimą, kiek juo bendrovei
Sasol Wax
yra skirta bauda, kuri viršija H.‑O. Schümann ir jo kontroliuojamos bendrovių grupės 2007 m. apyvartos 10 % maksimalią ribą. Per posėdį ieškovės alternatyviai paprašė šią baudos dalį sumažinti tiek, kad ji neviršytų 10 %
Sasol Wax
apyvartos.
Komisija mano, kad apskaičiuodama 10 % maksimalią ribą, numatytą Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalyje, ji, kaip matyti iš teismo praktikos, turi atsižvelgti į ekonominį vienetą, egzistavusį ginčijamo sprendimo priėmimo momentu. Be to, Komisija pažymi, kad nei H.‑O. Schümann, nei
Vara
nėra ginčijamo sprendimo adresatai ir tik dėl šios priežasties ji negali taikyti 10 % jų apyvartos maksimalios ribos.
Pagal teismo praktiką maksimali 10 % apyvartos riba yra taikoma atitinkamos įmonės bendrai apyvartai, nes tik ši bendra apyvarta parodo šios įmonės dydį ir įtaką rinkai (žr. 227 punkte minėto Sprendimo
Cimenteries CBR ir kt. / Komisija
5022 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Be to, tokia maksimalia riba siekiama būtent apsaugoti įmones nuo pernelyg didelės baudos, kuri galėtų jas ekonomiškai sužlugdyti (271 punkte minėto Sprendimo
Tokai II
389 punktas ir 2011 m. liepos 13 d. Sprendimo
Schindler Holding ir kt. / Komisija
,
T-138/07, Rink. p. II-4819
, 193 punktas).
Darytina išvada, kad maksimalios 10 % ribos nustatymo tikslą galima pasiekti tik jei, pirma, ši riba taikoma kiekvienai sprendimo, kuriuo skiriama bauda, adresatei. Tik tuo atveju, jei, antra, paaiškėja, kad įmonę, kaip už baudžiamą pažeidimą atsakingą ekonominį subjektą, šio sprendimo priėmimo momentu sudaro kelios sprendimo adresatės, ši riba gali būti apskaičiuojama remiantis šios įmonės, t. y. visų jos sudedamųjų dalių, bendra apyvarta. Kita vertus, jei per tą laiką minėtas ekonominis vienetas buvo išskaidytas, kiekviena sprendimo adresatė turi teisę, kad nagrinėjama maksimali riba jai būtų taikoma individualiai (271 punkte minėto Sprendimo
Tokai II
390 punktas; 2010 m. rugsėjo 13 d. Bendrojo Teismo sprendimo
Trioplast Wittenheim / Komisija
, T‑26/06, neskelbiamo Rinkinyje, 113 punktas ir 2011 m. lapkričio 16 d. Bendrojo Teismo sprendimo
Kendrion / Komisija
, T‑54/06, neskelbiamo Rinkinyje, 92 punktas).
Pirma, nagrinėjamu atveju neginčijama, kad
Schümann
laikotarpiu, per kurį buvo daromas pažeidimas, HOS, kuri tapo
Sasol Wax
, nesudarė ekonominio vieneto su
Sasol Ltd
,
Sasol Holding in Germany
ir
Sasol Wax International
. Vis dėlto ginčijamo sprendimo priėmimo momentu
Sasol Wax
sudarė ekonominį vienetą su kitomis ieškovėmis.
Antra, reikia pažymėti, kad sprendimai, kuriais Komisija remiasi savo rašytinėse pastabose (33 punkte minėto Sprendimo
HFB ir kt. / Komisija
528 punktas; 2008 m. liepos 8 d. Bendrojo Teismo sprendimo
Knauf Gips / Komisija
, T‑52/03, neskelbiamo Rinkinyje, 353 punktas ir 271 punkte minėto Sprendimo
Tokai II
389 punktas), nėra susiję su situacijomis, kai tiesiogiai atsakinga bendrovė pažeidimo laikotarpiu dar nesudarė ekonominio vieneto su patronuojančiomis bendrovėmis, kurioms priklausė jos kapitalas sprendimo priėmimo momentu. Todėl tuose sprendimuose padarytos išvados negali būti pažodžiui pritaikytos faktinei situacijai, kuri skiriasi šiuo esminiu aspektu.
Trečia, reikia pridurti, kad viena iš pozityvių pasekmių, išplaukiančių iš taisyklių, pagal kurias reikia neatsižvelgti į tai, kad dvi bendrovės formaliai yra atskirtos, ir solidariai skirti baudas vieną įmonę sudarančiai dukterinei bendrovei ir jos patronuojančiajai bendrovei (žr. šio sprendimo 31 ir 36 punktus), yra tai, kad pašalinama rizika, jog bendrovė galės išvengti baudų ar jas sumažinti sutelkdama neteisėtą veiklą nedidelę apyvartą turinčioje dukterinėje bendrovėje. Taisyklė, pagal kurią maksimali baudos riba turi būti nustatyta atsižvelgiant į bendrą įmonės apyvartą, laikytina užtikrinančia tokį rezultatą. Tokį tikslą trukdoma pasiekti taikant skirtingą maksimalų baudos dydį už pažeidimo laikotarpį iki ekonominio vieneto, kurį sudaro tiesiogiai kartelyje dalyvavusi dukterinė bendrovė ir patronuojančioji bendrovė, kuriai ji priklauso Komisijos sprendimo priėmimo momentu, sukūrimo, jei dukterinės bendrovės turtas nėra perduodamas kitiems ūkio subjektams po to, kai ji įsigyjama, ir vėliau, kai nustatomas kartelis.
Ketvirta, Komisija neginčija ieškovių teiginio, kad, atsižvelgiant į tai, jog
Sasol Wax
negali sumokėti už
Schümann
laikotarpį skirtos baudos dalies, sudarančios 22 % metinės jos apyvartos, kontroliuojanti bendrovė
Sasol Ltd
vietoj
Sasol Wax
turėtų sumokėti baudos dalį, t. y. tą, kuri viršija 10 % maksimalią ribą ir kurios esą negali sumokėti
Sasol Wax
.
Penkta, taip pat reikia pabrėžti, kad
Schümann
laikotarpiu
Sasol Wax International
,
Sasol Holding in Germany
ir
Sasol Ltd
negalėjo gauti naudos iš neteisėtos veiklos, nes jos dar nebuvo
Sasol Wax
savininkės.
Šešta, reikia atsižvelgti į tai, kad pagal nacionalinę teisę solidari atsakomybė už baudos, skirtos už EB 81 straipsnio pažeidimą, sumokėjimą kiekvienam solidariai atsakingam skolininkui, iš kurio pareikalauta sumokėti, suteikia teisę pateikti reikalavimą kitam skolininkui dėl jo vardu sumokėtos baudos dalies gražinimo (šiuo klausimu žr. 2013 m. balandžio 11 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Mindo / Komisija
, C‑652/11 P, 36 ir 37 punktus). Nagrinėjamu atveju ieškovės būtent ir teigia, kad kiltų sunkumų pareikšti regresinį ieškinį
Vara
ir H.‑O. Schümann, nes Komisija jų nepripažino atsakingais, ir ši institucija to neginčija.
Todėl dėl skirtingo Komisijos požiūrio (žr. šio sprendimo 187 ir 197 punktus) ir dėl to, kad nenustatyta atskira maksimali riba baudos daliai, susijusiai su
Schümann
laikotarpiu, padidėja
Sasol Wax International
,
Sasol Holding in Germany
ir
Sasol Ltd
finansinė atsakomybė už HOS padarytą pažeidimą. Baudos dalį, viršijančią 10 %
Sasol Wax
apyvartos, turėtų sumokėti jos patronuojančiosios bendrovės, o nepripažinus
Vara
ir H.‑O. Schümann solidariai atsakingais gali būti padarytas poveikis galutiniam baudos paskirstymui nacionaliniuose teismuose ieškovių, visų pirma trijų dabartinių
Sasol Wax
patronuojančiųjų bendrovių, nenaudai.
Atsižvelgdamas į visa tai, kas išdėstyta, Bendrasis Teismas mano, kad konkrečiomis šios bylos aplinkybėmis bendrovei
Sasol Wax
už
Schümann
laikotarpiu darytą pažeidimą skirtos baudos dalį reikia apriboti 10 % jos 2007 m. apyvartos. Kadangi ši apyvarta yra 308600000 eurų, reikia nustatyti, kad
Sasol Wax
už šį pažeidimo laikotarpį skirta baudos dalis yra 30860000 eurų.
Taip nustatyta baudos dalis suderinama su vėlesniu Komisijos vertinimu, susijusiu su tuo, kokį poveikį šis sprendimas daro šiuo atžvilgiu.
2.
Dėl ieškinio šeštojo pagrindo antros dalies, siejamos su tuo, kad nebuvo nustatyta atskira maksimali riba, kiek tai susiję su bendros įmonės laikotarpiu, išnagrinėtu pirmąjį pagrindą pripažįstant pagrįstu
Ieškovės pakartoja, kad
Sasol Holding in Germany
ir
Sasol Ltd
negali būti pripažintos atsakingomis už bendros įmonės laikotarpį ir
Sasol
laikotarpį. Todėl su šiais laikotarpiais susijusi baudos dalis turėjo neviršyti 10 %
Sasol Wax
apyvartos arba, jei Bendrasis Teismas manytų, kad
Schümann Sasol
ir
Schümann Sasol International
, taip pat
Sasol Wax
ir
Sasol Wax International
šiais laikotarpiais sudarė vieną ekonominį vienetą, – 10 % 2007 m.
Sasol Wax International
apyvartos.
Kaip matyti iš antrojo pagrindo nagrinėjimo, reikia patvirtinti ginčijamą sprendimą, kiek Komisija pripažino, kad
Schümann Sasol
ir
Schümann Sasol International
, taip pat jų teisių ir pareigų perėmėjos
Sasol Wax
ir
Sasol Wax International
sudarė vieną ekonominį vienetą.
Vis dėlto reikia priminti, kad, atsižvelgiant į galutines išvadas dėl pirmojo pagrindo, ginčijamas sprendimas turi būti pakeistas, kiek Komisija pripažino
Sasol Holding in Germany
ir
Sasol Ltd
atsakingomis už vieno ekonominio vieneto, kurį sudaro
Schümann Sasol
ir
Schümann Sasol International
, padarytą pažeidimą.
Pirma, reikia pažymėti, kad
Sasol Wax
ir
Sasol Wax International
už bendros įmonės laikotarpį skirta baudos dalis (179657803 eurų) gerokai viršija 10 %
Sasol Wax International
apyvartos (2007 m. – 480 800 000 eurų).
Antra, Komisija neginčija ieškovių teiginio, kad, atsižvelgiant į tai, jog
Sasol Wax International
negali sumokėti visos baudos, susijusios su bendros įmonės laikotarpiu, kontroliuojanti bendrovė
Sasol Ltd
vietoj jos turėtų sumokėti baudos dalį, t. y. tą, kuri viršija 10 % maksimalią ribą ir kurios esą negali sumokėti
Sasol Wax International
.
Trečia, konstatuotina, kad nagrinėjant pirmąjį pagrindą nustatyta vertinimo klaida kelia abejonių dėl įmonės, dariusios pažeidimą bendros įmonės laikotarpiu, sudėties. Be to, solidari įvairių bendrovių atsakomybė už
Schümann Sasol
padarytą pažeidimą galėtų būti pripažinta, jei prieš tai būtų padaryta išvada, kad pažeidimo darymo laikotarpiu visos jos sudarė vieną įmonę, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnį. Kadangi šiuo atveju įmonė buvo apibrėžta netinkamai, negalima atmesti to fakto, kad nesant šių vertinimo klaidų Komisija būtų nustačiusi solidarią
Vara
ir H.‑O. Schümann atsakomybę už
Schümann Sasol
tiesiogiai darytą pažeidimą.
Ketvirta, atsižvelgdamas į šio sprendimo 451 punkte nurodytą teismo praktiką Bendrasis Teismas konstatuoja, kad dėl vertinimo klaidų, padarytų apibrėžiant bendros įmonės laikotarpiu pažeidimą dariusią įmonę, ir dėl to, kad nenustatyta atskira maksimali riba baudos daliai, susijusiai su šiuo laikotarpiu, padidėja finansinės pasekmės ieškovėms už
Schümann Sasol
tiesiogiai darytą pažeidimą. Baudos dalį, viršijančią 10 %
Sasol Wax International
apyvartos, turėtų sumokėti jos patronuojančiosios bendrovės, o nepripažinus
Vara
ir H.‑O. Schümann solidariai atsakingais, gali būti padarytas poveikis galutiniam baudos paskirstymui nacionaliniuose teismuose ieškovių, visų pirma
Sasol Holding in Germany
ir
Sasol Ltd
, nenaudai.
Atsižvelgdamas į visa tai, kas išdėstyta, Bendrasis Teismas daro išvadą, kad konkrečiomis šios bylos aplinkybėmis bendrovėms
Sasol Wax
ir
Schümann Sasol International
už bendros įmonės laikotarpiu darytą pažeidimą skirtą baudos dalį reikia apriboti 10 % 2007 m.
Schümann Sasol International
apyvartos. Kadangi ši apyvarta yra 480800000 eurų, atitinkama bendrovėms
Sasol Wax
ir
Sasol Wax International
skirta baudos dalis turi būti sumažinta iki 48080000 eurų.
Taip nustatyta baudos dalis suderinama su vėlesniu Komisijos vertinimu, susijusiu su tuo, kokį poveikį šis sprendimas daro šiuo atžvilgiu.
3.
Dėl baudos dalies, susijusios su
„Sasol
“ laikotarpiu
Galiausiai, dėl
Sasol
laikotarpio, kuriuo buvo daromas pažeidimas, ir su juo susijusios baudos dalies, kuri siekia 71042197 eurus, naudodamasis neribota jurisdikcija Bendrasis Teismas mano, kad ieškovėms skirtos baudos dydis yra tinkamas atsižvelgiant į padaryto pažeidimo sunkumą ir trukmę.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 3 dalį, jeigu kiekvienos šalies dalis reikalavimų patenkinama, o dalis atmetama, Bendrasis Teismas gali paskirstyti išlaidas šalims arba nurodyti kiekvienai padengti savo išlaidas.
Nagrinėjamu atveju trys iš septinių ieškovių nurodytų pagrindų buvo pripažinti pagrįstais ir buvo gerokai sumažinta kiekvienai iš jų skirta bauda. Todėl bylos aplinkybės bus tinkamai įvertintos nusprendus, kad Komisija turi padengti savo bylinėjimosi išlaidas ir du trečdalius ieškovių bylinėjimosi išlaidų, o ieškovės turi padengti trečdalį savo bylinėjimosi išlaidų.

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (trečioji kolegija)
nusprendžia:

1.
Panaikinti 2008 m. spalio 1 d. Komisijos sprendimo C(2008) 5476 galutinis dėl procedūros pagal [EB] 81 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį (Byla COMP/C.39181 – Žvakių vaškas) 1 straipsnį, kiek Europos Komisija jame konstatavo, kad
Sasol Holding in Germany GmbH
ir
Sasol
dalyvavo darant pažeidimą iki 2002 m. liepos 1 d.

2.
Sumažinti
Sasol Wax GmbH
skirtą baudą iki 149982197 eurų sumos, kurią solidariai turi sumokėti, pirma,
Sasol Wax International AG
(solidariai atsakinga už 119122197 eurų sumokėjimą) ir, antra,
Sasol
ir
Sasol Holding in Germany
(solidariai atsakinga už 71042197 eurų sumokėjimą).

3.
Atmesti likusią ieškinio dalį.

4.
Komisija padengia visas savo ir du trečdalius
Sasol
,
Sasol Holding in Germany
,
Sasol Wax International
ir
Sasol Wax
patirtų bylinėjimosi išlaidų.

5.
Sasol
,
Sasol Holding in Germany
,
Sasol Wax International
ir
Sasol Wax
padengia trečdalį savo bylinėjimosi išlaidų.

Czúcz
Labucka
Gratsias
Paskelbta 2014 m. liepos 11 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
Turinys

Faktinės bylos aplinkybės

1. Administracinė procedūra ir ginčijamo sprendimo priėmimas

2. Dėl „Sasol“ grupės ir „Vara“ struktūros ir dėl atsakomybės ginčijamame sprendime priskyrimo patronuojančiosioms bendrovėms

Procesas ir šalių reikalavimai

Dėl teisės

1. Dėl ieškinio pirmojo pagrindo, siejamo su tuo, kad „Sasol Ltd“, „Sasol Holding in Germany“ ir „Sasol Wax International“ buvo klaidingai pripažintos atsakingomis už pažeidimą bendros įmonės laikotarpiu

Pirminės pastabos

Ginčijamas sprendimas

Dėl EB 81 straipsnyje daromo kontrolės sąvokos atskyrimo nuo faktinės lemiamos įtakos darymo sąvokos

Dėl Komisijos išvados, susijusios su „Schümann Sasol International“ padaryto pažeidimo inkriminavimu „Sasol Holding in Germany“ ir „Sasol Ltd“, pagrįstumo

Dėl „Schümann Sasol International“ direktorių tarybos

Dėl B. I. vaidmens

Dėl lemiamos įtakos Schümann Sasol International direktorių tarybos sprendimams

Dėl veiklos valdymo reikšmės

Išvada dėl Schümann Sasol International direktorių tarybos

Dėl „Schümann Sasol International“ stebėtojų tarybos ir visuotinio susirinkimo

Dėl faktinės „Sasol Holding in Germany“ lemiamos įtakos „Schümann Sasol International“ elgesiui rinkoje

Dėl ieškovių pasiūlymo dėl įrodymų

2. Dėl ieškinio antrojo pagrindo, siejamo su klaidingu atsakomybės už pažeidimą „Sasol“ laikotarpiu priskyrimu „Sasol Ltd“, „Sasol Holding in Germany“ ir „Sasol Wax International“

Dėl pirmos dalies, siejamos su teisės klaida, kiek tai susiję su galimybe dukterinės bendrovės padarytą pažeidimą inkriminuoti jos patronuojančiajai bendrovei remiantis vien prezumpcija, pagrįsta 100 % kapitalo turėjimu

Dėl antros dalies, siejamos su tariamai klaidingu konstatavimu, kad prezumpcija nebuvo paneigta

Dėl ginčijamo sprendimo

Bendrosios pastabos

Dėl Sasol Wax veiklos valdymo

Dėl strateginių komercinių sprendimų

Dėl prezumpcijos nepaneigiamo pobūdžio

Išvada

Dėl ieškovių pasiūlymo dėl įrodymų

3. Dėl ieškinio trečiojo pagrindo, siejamo su solidarios „Vara“ atsakomybės „Schümann“ laikotarpiu ir bendros įmonės laikotarpiu nebuvimu

4. Dėl ieškinio ketvirtojo pagrindo, siejamo su klaidingu bazinio baudos dydžio nustatymu

Dėl pirmos dalies, siejamos su ginčijamo sprendimo tinkamo teisinio pagrindo nebuvimu

Dėl antros dalies, siejamos su tuo, kad mikrovaško pardavimas buvo klaidingai įtrauktas į „Sasol“ pardavimų vertę

Dėl įrodymų vertinimo principų

Dėl ginčijamo sprendimo ir kartelio dalyvių pareiškimų

Dėl tariamo susitarimų dėl mikrovaško kainų nebuvimo

Dėl rašytinių įrodymų, susijusių su mikrovašku

Dėl ieškovių kitų argumentų

Dėl trečios dalies, siejamos su klaidomis, padarytomis apskaičiuojant bazinį baudos dydį dėl parafino šlamo

Dėl ieškovių dalyvavimo su parafino šlamu susijusiame pažeidimo epizode, trukusiame nuo 1997 m. spalio 30 d. iki 2004 m. gegužės 12 d.

Dėl 15 % koeficiento, pritaikyto apyvartai, kurią sudaro parafino vaško pardavimų vertė, neproporcingumo

Dėl ketvirtos dalies, siejamos su diferencijuoto bazinio baudos dydžio, atsižvelgiant į įvairių bendrovių dalyvavimo kartelyje įvairius laikotarpius, nenustatymu

5. Dėl ieškinio penktojo pagrindo, siejamo su klaidingu nustatymu, kad „Sasol“ atliko organizatorės vaidmenį

Dėl ginčijamo sprendimo

Dėl teismo praktikos

Dėl pareigos motyvuoti išvadą, kad „Sasol“ atliko organizatorės vaidmenį, įvykdymo

Dėl Komisijos surinktų įrodymų, siekiant pagrįsti išvadą dėl „Sasol“ atlikto organizatorės vaidmens, vertinimo iš esmės

Dėl tariamai pernelyg didelio, neproporcingo ir diskriminuojančio bazinės baudos padidinimo 50 % dėl organizatorės vaidmens

6. Dėl ieškinio septintojo pagrindo, siejamo su tuo, kad „Sasol“ nebuvo pritaikytas visiškas atleidimas nuo tam tikrų baudos dalių

Dėl pirmos dalies, susijusios su iki 2000 m. vykusiais techniniais susitikimais

Dėl antros dalies, susijusios su rinkų ir klientų pasidalijimu

Dėl naudojimosi neribota jurisdikcija ir galutinio baudos dydžio nustatymo

1. Dėl ieškinio šeštojo pagrindo pirmos dalies, siejamos su tuo, kad atskirai nebuvo nustatyta maksimali riba dėl „Schümann“ laikotarpio

2. Dėl ieškinio šeštojo pagrindo antros dalies, siejamos su tuo, kad nebuvo nustatyta atskira maksimali riba, kiek tai susiję su bendros įmonės laikotarpiu, išnagrinėtu pirmąjį pagrindą pripažįstant pagrįstu

3. Dėl baudos dalies, susijusios su „Sasol“ laikotarpiu

Dėl bylinėjimosi išlaidų
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.