CELEX: 62013CJ0128
Eelotsusetaotlus
Põllumajandus
Määrus (EMÜ) nr 3665/87
Artikli 4 lõige 1 ja artikkel 13
Määrus (EMÜ) nr 2220/85
Artikli 19 lõike 1 punkt a
Eksporditoetused
Eksporditoetuse ettemakse
Ettemakse tagasimaksmise kindlustamiseks antud tagatise vabastamise tingimused

Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada komisjoni 27. novembri 1987. aasta määruse (EMÜ) nr 3665/87, millega sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad (
EÜT L 351, lk 1
) ja mida on muudetud komisjoni 26. juuli 1994. aasta määrusega (EÜ) nr 1829/94 (
EÜT L 191, lk 5
), (edaspidi „määrus nr 3665/87”), artikli 4 lõiget 1, ja komisjoni 22. juuli 1985. aasta määruse (EMÜ) nr 2220/85, millega sätestatakse põllumajandustoodete tagatissüsteemi üksikasjalikud rakenduseeskirjad (
EÜT L 205, lk 5
; ELT eriväljaanne 03/06, lk 186) ja mida on muudetud komisjoni 10. detsembri 1993. aasta määrusega (EÜ) nr 3403/93 (
EÜT L 310, lk 4
; ELT eriväljaanne 03/15, lk 221), (edaspidi „määrus nr 2220/85”), artikli 19 lõike 1 punkti a.
Taotlus esitati ühelt poolt Cruz & Companhia Lda (edaspidi „Cruz & Companhia”) ning teiselt poolt Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas IP (IFAP) ja Caixa Central – Caixa Central de Crédito Agrícola Mútuo CRL (edaspidi „CCAM”) vahelises kohtuvaidluses keeldumise üle vabastada pangagarantii, mis oli seatud 1995. aastal toimunud veini ekspordi eest tehtud eksporditoetuse ettemakse summa tagasimaksmise kindlustamiseks, ja selle pangagarantii väljanõudmise üle.
Õiguslik raamistik
Nõukogu 16. märtsi 1987. aasta määruse (EMÜ) nr 822/87 veinituru ühise korralduse kohta (
EÜT L 84, lk 1
) artikkel 56 nägi ette:
„1.   Määral, mis on vajalik [veinituru ühise korralduse alla kuuluvate] toodete majanduslikult olulise ekspordi võimaldamiseks nende toodete maailmaturuhindade alusel, võidakse nende hindade ja ühenduse hindade vahe katta eksporditoetusega. [...]
2.   Eksporditoetus on kogu ühenduse piires sama. See võib erineda sõltuvalt sihtkohast.
Toetust antakse huvitatud isiku taotluse korral.
3.   Nõukogu võtab komisjoni ettepaneku alusel kvalifitseeritud häälteenamusega vastu üldeeskirjad eksporditoetuste andmise ja nende summa kindlaksmääramise tingimuste kohta.
4.   Käesoleva artikli üksikasjalikud rakenduseeskirjad võetakse vastu artiklis 83 sätestatud korras.
[...]”.
[Siin ja edaspidi on määrust tsiteeritud mitteametlikus tõlkes.]
Määruse nr 822/87 artikli 71 lõige 2 sätestas:
„Füüsilised või juriidilised isikud või isikute rühmad, kes valdavad seoses oma ettevõtlustegevusega artiklis 1 nimetatud tooteid [sealhulgas veiniga seotud tooteid nagu käesoleval juhul], eriti tootjad, villijad ja töötlejad, samuti kindlaksmääratavad hulgikauplejad, on kohustatud pidama nende toodete kohta sissetulevate ja väljaminevate kaupade registreid.”
Põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad kehtestas komisjon määruses nr 3665/87.
Määruse nr 3665/87 põhjendustes 3, 4 ja 16 oli sätestatud:
„nõukogu sätestatud üldreeglite kohaselt makstakse toetust siis, kui on tõendatud, et tooted on ühendusest eksporditud; [...]
teatavad eksporditehingud võivad põhjustada kuritarvitusi; [...] kuritarvituste vältimiseks peaks selliste tehingute puhul toetuse maksmise tingimuseks olema see, et lisaks ühenduse tolliterritooriumilt lahkumisele on tooted imporditud kolmandasse riiki, ja vajadusel, et tooted on kolmandas riigis tegelikult turule viidud;
[...]
et võimaldada eksportijatel oma tehinguid lihtsamini rahastada, peaks liikmesriikidel olema lubatud maksta toetus eelnevalt välja kas osaliselt või tervikuna niipea, kui ekspordideklaratsioon on vastu võetud ning on olemas tagatis, mis kindlustab eelnevalt välja makstud summa tagasimaksmise, kui hiljem ilmneb, et toetust poleks pidanud maksma.”
[Siin ja edaspidi on määrust tsiteeritud mitteametlikus tõlkes.]
Määruse nr 3665/87 artikli 4 lõike 1 kohaselt:
„Ilma et see piiraks artiklite 5 ja 16 kohaldamist, sõltub toetuse maksmine tõenditest selle kohta, et vastuvõetud ekspordideklaratsioonidega hõlmatud tooted on muutmata kujul lahkunud ühenduse tolliterritooriumilt 60 päeva jooksul alates kõnealusest vastuvõtmisest.”
Määruse nr 3665/87 artikli 13 esimene lõik nägi ette:
„Toetust ei anta toodetele, mis pole veatu ja standardse turustuskvaliteediga, ega inimtoiduks mõeldud toodetele, mille omadused ja seisukord välistavad nende kasutamise kõnealusel eesmärgil või piiravad seda oluliselt.”
Määruse nr 3665/87 artikli 18 lõike 1 punktis b oli sätestatud:
„Vabasse ringlusse lubamisega seotud tolliformaalsuste täitmist tõendatakse eksportija valikul ühega järgmistest dokumentidest:
[...]
b)
vastavalt lõikes 4 kehtestatud menetlusele komisjoni poolt tunnustatud rahvusvaheliste kontrolli- ja järelevalveasutuse koostatud lossimistõend ja tõend vabasse ringlusse lubamise kohta. Kõnealusel tõendil peavad olema vabasse ringlusse lubamisega seotud tollidokumendi kuupäev ja number.”
Määruse nr 3665/87 artikkel 22, mis paiknes 2. peatükis „Toetuse ettemakse otseekspordi korral”, sätestas:
„1.   Eksportija taotluse korral maksavad liikmesriigid toetuse kas täielikult või osaliselt ette välja pärast ekspordideklaratsiooni vastuvõtmist tingimusel, et antakse avansisummast 15% võrra suurem tagatis.
Liikmesriigid võivad sätestada toetuse osalise ettemakse taotlemise tingimused.
2.   Ettemakstava summa arvutamiseks kasutatakse deklareeritud sihtkoha puhul kohaldatavat toetusemäära, mida vajaduse korral korrigeeritakse muude ühenduse õigusnormidega sätestatud summadega.”
Määruse nr 3665/87 artikli 33 lõige 1 sätestas:
„Kui tõendatakse käesoleva peatüki tingimustele vastavate toodete ja kaupade õigust toetusele, siis tasaarvestatakse ettemakse ja makstav summa. Kui eksporditud koguse suhtes kohaldatav summa on ettemaksud summast suurem, makstakse nende vahe asjaomasele isikule.
Kui eksporditud koguse suhtes kohaldatav summa on ettemakstud summast väiksem, ja eelkõige juhul, kui kohaldatakse lõiget 2, algatab pädev asutus viivitamata määruse (EMÜ) nr 2220/85 artiklis 29 sätestatud menetluse, et ettevõtja maksaks tagasi nende kahe summa vahe, mida suurendatakse 20%.”
Määrus nr 2220/85 nägi ette eeskirjad, millega reguleeriti muu hulgas määruse nr 822/87 ja selle rakendusmääruste alusel antavaid tagatisi.
Määruse nr 2220/85 IV jaotises „Ettemaksed” asuv artikkel 19 sätestas:
„1.   Tagatis vabastatakse, kui:
a)
ettemaksesumma saamise lõplik õigus on kindlaks tehtud
või
b)
ühenduse erimääruses ette nähtud määras suurendatud ettemaksesumma on tagasi makstud.
2.   Kui ületatakse ettemaksesumma saamise lõpliku õiguse tõendamiseks määratud tähtaeg ning ei esitata õiguse saamist kinnitavaid tõendeid, kohaldab pädev asutus viivitamata artiklis 29 ette nähtud menetlust.
[...]”.
[mitteametlik tõlge]
Komisjoni 26. juuli 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 2238/93 veinitoodete veo saatedokumentide ja veinisektoris peetavate registrite kohta (
EÜT L 200, lk 10
) artikkel 1 nägi ette:
„1.   Käesolevas määruses sätestatakse üksikasjalikud eeskirjad määruse (EMÜ) nr 822/87 artikli 71 kohaldamiseks veinitoodete veo saatedokumentide suhtes, ilma et see piiraks [nõukogu 25. veebruari 1992. aasta] direktiivi 92/12/EMÜ [aktsiisiga maksustatava kauba üldise korralduse ja selle kauba valdamise, liikumise ning järelevalve kohta (
EÜT L 76, lk 1
; ELT eriväljaanne 09/01, lk 179)] kohaldamist. Käesolevas määruses sätestatakse:
a)
eeskirjad määratletud piirkondades valmistatud kvaliteetveinide päritolu tõendamiseks ja geograafilise tähistuse kasutusõigusega lauaveinide päritolu tõendamiseks nende veinide veo saatedokumentides, mis on välja antud vastavalt direktiivil [92/12] põhinevatele ühenduse eeskirjadele;
b)
eeskirjad määruse (EMÜ) nr 822/87 artikli 1 lõikes 2 loetletud veinitoodete veo saatedokumentide väljaandmise kohta:
—
veoks liikmesriigis, juhul kui puudub direktiivil [92/12] põhinevate ühenduse eeskirjadega ette nähtud dokument;
—
ekspordiks kolmandasse riiki;
—
ühendusesiseseks kaubanduseks, juhul kui:
—
vedaja on väiketootja, kelle liikmesriik, kust vedu alustatakse, on vabastanud lihtsustatud saatedokumendi esitamisest,
või
—
veetakse veinitoodet, mille puhul ei kohaldata aktsiisimaksu;
c)
lisasätted järgmiste dokumentide koostamiseks:
—
haldus-saatedokument või selle asemel kasutatav äridokument,
—
lihtsustatud saatedokument või selle asemel kasutatav äridokument,
mis peaks olema kaasas määruse (EMÜ) nr 822/87 artikli 1 lõikes 2 loetletud veinitoodete veol.
2.   Käesolev määrus sätestab ka eeskirjad seoses oma ettevõtlustegevusega veinitooteid valdavate isikute sissetulevate ja väljaminevate kaupade registrite pidamiseks.”
[mitteametlik tõlge]
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
Cruz & Companhia on äriühing, mis tegeleb veini, piiritusjookide ja nende baasil valmistatud jookide turustamisega, sealhulgas ka nende tootmise, ladustamise ning ostmisega edasimüümise eesmärgil. Kõnealune äriühing eksportis oma tegevuse raames veini Angolasse hinna eest, mis oli väiksem sellest, mida talle oleks makstud juhul, kui ta oleks müünud veini Euroopa Liidu turul.
Cruz & Companhia taotles 1995. aasta juunis Instituto Nacional de Intervenção e Garantia Agrícola’lt (edaspidi „INGA”) eksporditoetuse ettemakset. Selleks esitas ta ekspordideklaratsiooni vastuvõtmist käsitleva dokumendi, tõendi selle kohta, et tooted olid liidu tolliterritooriumilt välja viidud 60‑päevase tähtaja jooksul nimetatud vastuvõtmisest ning CCAM poolt 14. juunil 1995 antud pangagarantii ettemaksele vastavas summas, mida oli suurendatud 15% võrra.
Eksporditoetuse ettemakse kanti Cruz & Companhiale üle 26. juunil 1995.
Pärast ekspordi teostamist esitas Cruz & Companhia INGA‑le ekspordiga seotud dokumendid, nimelt arved, tunnistuse, kaupade koostisosade deklaratsiooni, valitud valimi ja deklaratsiooni alusel antud impordiloa.
Tooted sisenesid sihtriigiks olevasse kolmandasse riiki ja neile tehti tollivormistus.
INGA ei tagastanud pangagarantiid Cruz & Companhiale mitte kunagi.
Cruz & Companhia veini ekspordi seaduspärasuse kontrolli tagajärjel kohustas INGA 29. juuli 2004. aasta otsusega Cruz & Companhiat maksma 30‑päevase tähtaja jooksul tagasi eksporditoetuse ettemakse, hoiatades, et vastasel juhul lastakse käiku pangagarantii väljanõudmise mehhanismid.
Cruz & Companhia, kes ei maksnud nõutud summat vabatahtlikult tagasi, esitas INGA 29. juuli 2004. aasta otsuse peale Tribunal Administrativo e Fiscal de Viseu’le kaebuse. Nimetatud kohus jättis Cruz & Companhia kaebuse 25. juulil 2008 põhjendamatuse tõttu rahuldamata.
Cruz & Companhia esitas selle kohtuotsuse peale Tribunal Central Administrativo do Norte’le apellatsioonkaebuse. See kohus jättis 9. juuli 2009. aasta jõustunud otsusega apellatsioonkaebuse rahuldamata ja jättis Tribunal Administrativo e Fiscal de Viseu kohtuotsuse muutmata.
Cruz & Companhia esitas eelotsusetaotluse esitanud kohtule INGA õigusjärglaseks oleva IFAP ning CCAM‑i vastu hagi, paludes tuvastada, et pangagarantii ese on ära langenud 31. augustil 1995 ehk kuupäeval, mil esitati dokumendid, mis tõendavad toodete sisenemist Angolasse, ja et neil asjaoludel oli pangagarantii väljanõudmine IFAP poolt ebaseaduslik ja kuritarvitav. Samuti palus Cruz & Companhia kohustada CCAM‑i jätma asjaomane pangagarantii IFAP‑le välja maksmata, lisaks palus ta mõista IFAP‑lt hüvitisena välja nõutud summad.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtus tõstatati küsimus, kas eksporditoetuse saamise lõplik õigus on tuvastatud, ja seega, kas ettemakse summa tagasimaksmist kindlustav tagatis tuleb vabastada niipea, kui eksportija on esitanud ekspordideklaratsiooni vastuvõtmist käsitleva dokumendi ning tõendi selle kohta, et tooted olid liidu tolliterritooriumilt välja viidud 60‑päevase tähtaja jooksul ja sisenenud sihtriigiks olevasse kolmandasse riiki, või kas peale selle on vaja kindlaks teha, et eksporditoetuse ettemaksena saadud summad tuli välja maksta.
Neil asjaoludel otsustas Tribunal da Relação de Lisboa menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas eksporditoetuse ettemakse korral seatud tagatist tuleb pidada kustunuks, kui on tuvastatud, et eksportija esitas ekspordideklaratsiooni vastuvõtmist käsitlevad dokumendid ning tõendi selle kohta, et tooted olid ühenduse tolliterritooriumilt välja viidud 60‑päevase tähtaja jooksul nimetatud vastuvõtmisest?
2.
Kas see on veelgi kindlamalt nii juhul, kui eksportija tõendas isegi nimetatud toodete tollivormistust kolmandas riigis, kuhu tooted imporditi?
3.
Või tuleb vastupidi asuda seisukohale, et lisaks nimetatud nõuete täitmisele on tagatise vabastamiseks vajalik, et riigil ei ole mingil muul ekspordiga seotud õigusrikkumistega seonduvatel alusel õigust ettemakstud eksporditoetust tagasi nõuda?”
Eelotsuse küsimused
Nende küsimustega, mida tuleb käsitleda koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada seda, kas määruse nr 2220/85 artikli 19 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et eksporditoetuse ettemakse tagasimaksmise kindlustamiseks eksportija poolt seatud tagatist tuleb pidada kustunuks, kui on tuvastatud, et eksportija esitas ekspordideklaratsiooni vastuvõtmist käsitlevad dokumendid, tõendi selle kohta, et tooted olid liidu tolliterritooriumilt välja viidud 60‑päevase tähtaja jooksul nimetatud vastuvõtmisest ning tõendi nimetatud toodete tollivormistuse kohta kolmandas riigis, kuhu tooted imporditi.
Kõigepealt tuleb meenutada, et määruse nr 3665/87 artikli 22 kohaselt peavad liikmesriigid eksportija taotluse korral maksma toetuse kas täielikult või osaliselt ette välja pärast ekspordideklaratsiooni vastuvõtmist tingimusel, et antakse tagatis.
Seoses tingimustega, mille täitmise korral tuleb see tagatis vabastada, tuleb märkida, et määruse nr 2220/85 artikli 19 lõike 1 punkt a, mis asub IV jaotises „Ettemaksed”, näeb ette, et tagatis vabastatakse, kui ettemaksesumma lõpliku saamise õigus on kindlaks tehtud.
Euroopa Kohtule esitatud seisukohtades leiab Cruz & Companhia, et antud garantii ese on tagada, et eksport, millega seoses eksporditoetuse ettemakse tehti, on teostatud, tooted on sihtriiki saabunud ja selles riigis turule viidud; ja seda ette nähtud tähtaja jooksul. Viidates määruse nr 3665/87 artikli 4 lõikele 1 koostoimes artikli 18 lõike 1 punktiga b väidab ta, et tagatis tuleb vabastada niipea, kui eksportija esitab tollivormistuse dokumendi, sest alates sellest ajast muutub toetuse saamise õigus lõplikuks.
Selles osas tuleb märkida, et määruse nr 3665/87 artikli 4 lõike 1 sõnastusest tuleneb, et toetuse maksmine sõltub tõendamisest, et vastuvõetud ekspordideklaratsioonidega hõlmatud tooted on muutmata kujul lahkunud liidu tolliterritooriumilt 60 päeva jooksul alates kõnealusest vastuvõtmisest.
Nimetatud säte ei maini kordagi selle toetuse saamise lõplikku õigust.
Nagu tuleneb määruse nr 3665/87 põhjendusest 16, on selle määruse artikli 22 alusel antud tagatise eesmärk kindlustada ettemakse tagasimaksmine, kui hiljem ilmneb, et toetust poleks pidanud maksma.
Selles kontekstis tuleb märkida, et nimetatud määruse artikkel 13 näeb ette, et toetust ei anta toodetele, mis pole „veatu ja standardse turustuskvaliteediga”, ega inimtoiduks mõeldud toodetele, mille omadused ja seisukord välistavad nende kasutamise kõnealusel eesmärgil või piiravad seda oluliselt.
„Veatu ja standardse turustuskvaliteedi” osas tuleb märkida, et määruse nr 3665/87 artikkel 13 kuulub määruse II jaotise „Eksport kolmandatesse riikidesse” 1. peatükki „Õigus toetusele”, millest nähtub, et eksporditud toote „veatu ja standardne turustuskvaliteet” on toetuse saamiseks vajalik sisuline tingimus (vt kohtuotsus Fleisch‑Winter, C‑309/04,
EU:C:2005:732
, punkt 28).
Kõnealusest artiklist 13 tuleneb ühtlasi, et liikmesriigid peavad kontrollima, et kolmandatesse riikidesse eksporditud tooted oleks veatu ja standardse turustuskvaliteediga (vt selle kohta kohtuotsus Saksamaa
vs
. komisjon, C‑54/95,
EU:C:1999:11
, punkt 49).
Kirjalikes seisukohtades väidab Portugali valitsus, et Cruz & Companhia tegevuse kontrolli tagajärjel tuvastati, et asjaomane eksportija ei pidanud erieeskirjades ette nähtud kohustuslikke registreid.
Selles osas tuleb meenutada, et määruse nr 822/87 artikli 71 lõige 2 näeb ette, et füüsilised või juriidilised isikud või isikute rühmad, kes valdavad seoses oma ettevõtlustegevusega artiklis 1 nimetatud veinitooteid, eriti tootjad, villijad ja töötlejad, samuti kindlaksmääratavad hulgikauplejad, on kohustatud pidama nende toodete kohta sissetulevate ja väljaminevate kaupade registreid.
Lisaks ilmneb määruse nr 2238/93 artikli 1 lõikest 1, et selles määruses sätestatakse üksikasjalikud eeskirjad määruse nr 822/87 artikli 71 kohaldamiseks veinitoodete veo saatedokumentide suhtes.
Tuleb märkida, et kui eksportija ei ole täitnud kohustust pidada registreid vastavalt määrustele nr 822/87 ja nr 2238/93 – kusjuures selle peab välja selgitama eelotsusetaotluse esitanud kohus –, siis puudub liikmesriikidel võimalus määruse nr 3665/87 artikli 13 kohaselt kontrollida, kas kolmandatesse riikidesse eksporditud tooted on veatu ja standardse turustuskvaliteediga, ja seega veenduda, et on täidetud eksporditoetuse ettemaksete korraga seonduvad tingimused.
Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et just eksportija vastutab eksporditoetuste ettemaksete korrast tulenevate kohustuste rikkumise tagajärgede eest (vt määruse nr 3665/87 artikli 33 lõike 1 teise lõigu tõlgendamise kohta kohtuotsus Groupe Limagrain Holding, C‑402/10,
EU:C:2011:704
, punkt 52).
Seega tuleb esitatud küsimustele vastata, et määruse nr 2220/85 artikli 19 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et eksporditoetuse ettemakse tagasimaksmise kindlustamiseks eksportija poolt seatud tagatist ei tohi pidada kustunuks, isegi kui on tuvastatud, et eksportija esitas ekspordideklaratsiooni vastuvõtmist käsitlevad dokumendid, tõendi selle kohta, et tooted olid liidu tolliterritooriumilt välja viidud 60‑päevase tähtaja jooksul nimetatud vastuvõtmisest ning tõendi nimetatud toodete tollivormistuse kohta kolmandas riigis, kuhu tooted imporditi, kui toetuse saamise teised tingimused, eeskätt eksporditud toodete veatu ja standardse turustuskvaliteedi tingimus, mis on ette nähtud määruse nr 3665/87 artiklis 13, ei ole täidetud.
Kohtukulud
Et põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (viies koda) otsustab:

Komisjoni 22. juuli 1985. aasta määruse (EMÜ) nr 2220/85, millega sätestatakse põllumajandustoodete tagatissüsteemi üksikasjalikud rakenduseeskirjad ja mida on muudetud komisjoni 10. detsembri 1993. aasta määrusega (EÜ) nr 3403/93, artikli 19 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et eksporditoetuse ettemakse tagasimaksmise kindlustamiseks eksportija poolt seatud tagatist ei tohi pidada kustunuks, isegi kui on tuvastatud, et eksportija esitas ekspordideklaratsiooni vastuvõtmist käsitlevad dokumendid, tõendi selle kohta, et tooted olid liidu tolliterritooriumilt välja viidud 60‑päevase tähtaja jooksul nimetatud vastuvõtmisest ning tõendi nimetatud toodete tollivormistuse kohta kolmandas riigis, kuhu tooted imporditi, kui toetuse saamise teised tingimused, eeskätt eksporditud toodete veatu ja standardse turustuskvaliteedi tingimus, mis on ette nähtud komisjoni 27. novembri 1987. aasta määruse (EMÜ) nr 3665/87, millega sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad ja mida on muudetud komisjoni 26. juuli 1994. aasta määrusega (EÜ) nr 1829/94, artiklis 13, ei ole täidetud.

Allkirjad
(
*1
)   Kohtumenetluse keel: portugali.