CELEX: 62009CJ0410
Stojimo į Europos Sąjungą sąlygų aktas
58 straipsnis
Direktyva 2002/21/EB
Komisijos gairės
Nepaskelbimas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje valstybės narės kalba
Galimybė remtis

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su Akto dėl Čekijos Respublikos, Estijos Respublikos, Kipro Respublikos, Latvijos
Respublikos, Lietuvos Respublikos, Vengrijos Respublikos, Maltos Respublikos, Lenkijos Respublikos, Slovėnijos Respublikos
ir Slovakijos Respublikos stojimo sąlygų ir sutarčių, kuriomis yra grindžiama Europos Sąjunga, pritaikomųjų pataisų (OL L 236,
2003, p. 33, toliau – 2003 m. Stojimo aktas), 58 straipsnio aiškinimu.
Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant
Polska Telefonia Cyfrowa sp. z o.o.
(toliau – PTC) ir
Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej
(Elektroninės komunikacijos tarnybos pirmininkas, toliau –
Prezes
) ginčą dėl pastarojo nustatytų tam tikrų PTC reglamentuojančio pobūdžio įpareigojimų.

Teisinis pagrindas

2003 m. Stojimo aktas
Pagal 2003 m. Stojimo akto 2 straipsnį:
„Nuo įstojimo dienos pirminių Sutarčių ir prieš įstojimą institucijų ir Europos centrinio banko priimtų aktų nuostatos naujosioms
valstybėms narėms yra privalomos ir tose valstybėse taikomos tose Sutartyse ir šiame Akte nustatytomis sąlygomis.“
2003 m. Stojimo akto 58 straipsnyje nustatyta:
„Iki įstojimo priimti ir Tarybos, Komisijos arba Europos centrinio banko čekų, estų, vengrų, latvių, lietuvių, maltiečių,
lenkų, slovakų ir slovėnų kalbomis parengti institucijų ir Europos centrinio banko aktų tekstai nuo įstojimo dienos yra autentiški
tomis pačiomis sąlygomis, kaip ir esamomis vienuolika kalbų parengti tekstai. Jie skelbiami
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
, jei tie tekstai taip buvo paskelbti esamomis kalbomis“.

Reglamentas Nr. 1
Pagal 1958 m. balandžio 15 d. Tarybos reglamento Nr. 1, nustatančio kalbas, kurios turi būti vartojamos Europos ekonominėje
bendrijoje (OL 17, 1958, p. 385; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 1 t., p. 3), iš dalies pakeisto 2003 m.
Stojimo aktu, 1 straipsnį Sąjungos oficialiosios kalbos yra:
„anglų, čekų, danų, estų, graikų, ispanų, italų, latvių, lenkų, lietuvių, maltiečių, olandų, portugalų, prancūzų, slovakų,
slovėnų, suomių, švedų, vengrų ir vokiečių.“
Šio reglamento 4 straipsnyje nustatyta:
„Reglamentai ir kiti bendro taikymo dokumentai rengiami dvidešimčia oficialiųjų kalbų.“
Minėto reglamento 5 straipsnyje įtvirtinta:
„
Europos Sąjungos oficialusis leidinys
leidžiamas dvidešimčia oficialiųjų kalbų.“
Pagal to paties reglamento 8 straipsnį:
„Jei valstybė narė turi daugiau nei vieną valstybinę kalbą, tos valstybės prašymu kalba vartojama pagal jos teisės bendrąsias
nuostatas.“

Direktyva 2002/21/EB
2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/21/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų bendrosios
reguliavimo sistemos (Pagrindų direktyva) (OL L 108, p. 33; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 29 t., p. 349)
1 straipsnio 1 dalis suformuluota taip:
„Ši direktyva nustato elektroninių ryšių paslaugų, elektroninių ryšių tinklų, susijusių priemonių ir susijusių paslaugų reguliavimo
suderintą sistemą. Ji nustato nacionalinių reguliavimo institucijų užduotis ir procedūras, kurios užtikrintų, kad reguliavimo
sistema būtų suderintai taikoma visoje [Sąjungoje].“
Direktyvos 2002/21 15 straipsnio, kuriame reglamentuojama rinkos apibrėžimo tvarka, 1–3 dalyse nustatyta:
„1.      Po viešų konsultacijų ir konsultacijų su nacionalinėmis reguliavimo institucijomis Komisija priima rekomendaciją dėl atitinkamų
produktų ir paslaugų rinkų (toliau – rekomendacija). Pagal šios direktyvos I priedą rekomendacijoje bus nurodytos tos elektroninių
ryšių sektoriaus produktų ir paslaugų rinkos, kurių charakteristikos pagrįstai leidžia joms taikyti specifinėse direktyvose
nurodytus reglamentuojančio pobūdžio įpareigojimus, jų netaikant rinkoms, konkrečiais atvejais galinčioms būti apibrėžtoms
pagal konkurencijos teisę. Komisija rinkas apibrėžia pagal konkurencijos teisės principus.
Komisija reguliariai persvarsto rekomendaciją.
2.      Ne vėliau kaip šios direktyvos įsigaliojimo dieną Komisija paskelbia rinkos analizės ir didelės įtakos rinkoje įvertinimo
gaires (toliau – gairės), kurios atitinka konkurencijos teisės principus.
3.      Su didžiausiu atidumu atsižvelgdamos į rekomendaciją ir gaires, nacionalinės reguliavimo institucijos pagal nacionalines aplinkybes
ir konkurencijos teisės principus apibrėžia geografines rinkas. Apibrėždamos rinkas, kurios skiriasi nuo rekomendacijoje apibrėžtų
rinkų, nacionalinės reguliavimo institucijos laikosi 6 ir 7 straipsniuose nurodytos tvarkos.“
Direktyvos 2002/21 16 straipsnio „Rinkos analizės tvarka“ 1–5 dalyse numatyta:
„1.      Po to, kai priimama ar atnaujinama rekomendacija, nacionalinės reguliavimo institucijos kuo skubiau atlieka atitinkamų rinkų
analizę atidžiai atsižvelgdamos į gaires. Valstybės narės užtikrina, kad ši analizė atitinkamais atvejais būtų atliekama kartu
su nacionalinėmis konkurencijos institucijomis.
2.      Tais atvejais, kai pagal Direktyvos 2002/22/EB (Universaliųjų paslaugų direktyva) 16, 17, 18 ar 19 straipsnius arba Direktyvos
2002/19/EB (Prieigos direktyva) 7 ar 8 straipsnius reikalaujama, kad nacionalinė reguliavimo institucija  [toliau – NRI] nustatytų,
ar įmonėms reikia skirti, palikti galioti, pakeisti ar panaikinti įpareigojimus, ji, remdamasi šio straipsnio 1 dalyje nurodyta
analize, turi nustatyti, ar konkurencija atitinkamoje rinkoje yra veiksminga.
3.      Jei [NRI] padaro išvadą, kad konkurencija rinkoje yra veiksminga, ji neskiria ir nepalieka galioti jokių šio straipsnio 2 dalyje
minėtų specifinių įpareigojimų. Tais atvejais, kai įpareigojimai konkretiems sektoriams jau paskirti, nacionalinė reguliavimo
institucija atitinkamos rinkos įmonėms tokius įpareigojimus panaikina. Apie tokį panaikinimą šalims, kurioms jis turi įtakos,
pranešama iš anksto.
4.      Jei [NRI] nustato, kad atitinkamoje rinkoje nėra veiksmingos konkurencijos, ji pagal 14 straipsnį nustato įmones, turinčias
didelę įtaką toje rinkoje, ir joms nustato atitinkamus specifinius šio straipsnio 2 dalyje minėtus reglamentuojančio pobūdžio
įpareigojimus, arba jei jie jau nustatyti, juos palieka ar iš dalies pakeičia.
5.      15 straipsnio 4 dalyje minimame sprendime minėtų transnacionalinių rinkų atveju rinkos analizę atitinkamos [NRI] atlieka kartu,
su didžiausiu atidumu atsižvelgdamos į gaires, ir kartu suderintai sprendžia, ar pradėti taikyti, palikti galioti, keisti
ar panaikinti šio straipsnio 2 dalyje minėtus įpareigojimus.
Taikydama Direktyvos 2002/21 15 straipsnio 2 dalį, Komisija priėmė Rinkos analizės ir didelės įtakos rinkoje įvertinimo remiantis
Bendrijos teisės aktais dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų gaires (OL C 165, 2002, p. 6, toliau – 2002 m. gairės).

Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
PTC yra viena pagrindinių Lenkijos telekomunikacijų įmonių.
2006 m. liepos 17 d.
Prezes
pripažino, kad PTC turi didelę įtaką telefono skambučių užbaigimo paslaugų rinkoje ir nusprendė nustatyti šiai įmonei reglamentuojančio
pobūdžio įpareigojimus.
PTC skundas dėl šio
Prezes
sprendimo buvo atmestas pirmosios ir apeliacinės instancijų teismų. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme
paduotame kasaciniame skunde PTC teigia, kad 2002 m. gairės, kuriomis pagrįstas minėtas sprendimas, jai nėra privalomos, nes
jos nebuvo paskelbtos
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
lenkų kalba.

Sąd Najwyższy
kilo abejonių dėl tokio nepaskelbimo pasekmių.
Šis teismas primena, kad Teisingumo Teismas yra nusprendęs, jog 2003 m. Stojimo akto 58 straipsniu draudžiama Bendrijos teisės
aktuose, kurie nebuvo paskelbti
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
naujosios valstybės narės kalba, nors ši yra oficialioji Europos Sąjungos kalba, įtvirtintas pareigas nustatyti privatiems
asmenims šioje valstybėje, net jei šie asmenys galėjo susipažinti su šiais teisės aktais kitais būdais (2007 m. gruodžio 11 d.
Sprendimo
Skoma-Lux
, C‑161/06, Rink. p. I‑10841, 57–59 punktai ir 2009 m. birželio 4 d. Sprendimo
Balbiino
, C‑560/07, Rink. p. I‑4447, 30 punktas).
Ši teismo praktika paskatino prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą manyti, kad Lenkijos telekomunikacijų
įmonių padėtis blogesnė nei kitose valstybėse narėse įsteigtų įmonių, kurios turi galimybę susipažinti su gairėmis tų valstybių
oficialiosiomis kalbomis.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kilo klausimas, ar minėto Sprendimo
Skoma-Lux
51 punkte pavartotais žodžiais „Bendrijos teisės aktuose įtvirtintos pareigos“ daroma nuoroda tik į reglamentus ir sprendimus,
kuriais dėl jų pobūdžio nustatomos pareigos privatiems asmenims, ar jie apima ir kitus Sąjungos institucijų aktus, turinčius
įtakos privačių asmenų teisėms ar pareigoms, reglamentuojamoms nacionalinės teisės nuostatomis, kuriomis perkeliamos Bendrijos
direktyvos. Šiuo klausimu jis pažymi, kad savo 2009 m. kovo 10 d. Sprendime
Heinrich
(C‑345/06, Rink. p. I‑1659) Teisingumo Teismas, atrodo, plačiai išaiškino sąvoką „Bendrijos teisės aktai“, kaip galinčią
apimti visus Sąjungos institucijų aktus. Jis taip pat pabrėžia, kad iš 2007 m. birželio 21 d. Sprendimo
ROM-projecten
(C‑158/06, Rink. p. I‑5103), atrodo, matyti, jog skelbti privalu ne tik Sąjungos teisės aktus, kuriais nustatomos pareigos
privatiems asmenims, o kad paskelbimas taptu privalomas, pakanka, jog aktu valstybė narė būtų įpareigojama imtis konkrečių
veiksmų privačių asmenų atžvilgiu.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad 2002 m. gairėmis asmenims, kurių situacija patenka į jų
taikymo sritį, sukuriami teisėti teisiniai lūkesčiai. Be to, Komisijos pareiga priimti šias gaires tiesiogiai numatyta Direktyvos 2002/21
15 straipsnio 2 dalyje. Šios direktyvos 15 straipsnio 3 dalyje ir 16 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad NRI, apibrėždamos atitinkamas
rinkas ir jas analizuodamos, turi „su didžiausiu atidumu“ atsižvelgti į gaires.
Šiomis aplinkybėmis
Sąd Najwyższy
nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar [2003 m. Stojimo akto] 58 straipsnis leidžia prieš valstybės narės privačius asmenis remtis [2002 m. gairėmis], į kurias,
remiantis [Direktyvos 2002/21] 16 straipsnio 1 dalimi, [NRI] privalo būtinai atsižvelgti atlikdama atitinkamų rinkų analizę,
jeigu tokios gairės nebuvo paskelbtos
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
tos valstybės narės kalba, kuri yra oficialioji Europos Sąjungos kalba?“

Dėl prejudicinio klausimo
Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar 2003 m. Stojimo akto 58 straipsnį
reikia aiškinti taip, kad juo NRI draudžiama remtis 2002 m. gairėmis sprendime, kuriuo ši institucija nustato tam tikras pareigas
elektroninių ryšių paslaugų operatoriui, jeigu šios gairės nebuvo paskelbtos
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
konkrečios valstybės narės oficialiąja kalba, nors ji yra oficialioji Sąjungos kalba.
Siekiant atsakyti į šį klausimą, reikėtų priminti, kad Sąjungos teisės sistemos pagrindiniu principu reikalaujama, jog viešosios
valdžios institucijos priimtu aktu nebūtų remiamasi prieš suinteresuotuosius asmenis, kol jie neturi galimybės su juo susipažinti
(1979 m. sausio 25 d. Sprendimo
Racke
, 98/78, Rink. p. 69, 15 punktas).
Be to, iš 2003 m. Stojimo akto 2 straipsnio matyti, kad prieš įstojimą institucijų priimti aktai naujosioms valstybėms narėms
yra privalomi ir šiose valstybėse taikomi nuo įstojimo. Vis dėlto tam, kad jais būtų galima remtis fizinių ir juridinių asmenų
atžvilgiu šiose valstybėse, yra nustatytos bendrosios Sąjungos teisės įgyvendinimo valstybėse narėse sąlygos, kaip antai numatytosios
pirminėse sutartyse, o naujosioms valstybėms narėms – pačiame 2003 m. Stojimo akte (minėto Sprendimo
Skoma-Lux
32 punktas).
Dėl Tarybos ir Komisijos reglamentų ir direktyvų, skirtų visoms valstybėms narėms, pažymėtina, jog iš EB 254 straipsnio 2 dalies
nuostatų matyti, kad šie aktai sukelia teisines pasekmes, tik jeigu jie paskelbti
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
(šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
Skoma-Lux
33 punktą).
Be to, valstybėje narėje šiais aktais fizinių ir juridinių asmenų atžvilgiu negalima remtis, kol šiems nebus sudaryta galimybė
su jais susipažinti juos tinkamai paskelbus
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
(minėto Sprendimo
Racke
15 punktas ir minėto Sprendimo
Skoma-Lux
37 punktas).
Šių principų lygiai taip pat būtina laikytis, kai Sąjungos teisės aktu valstybės narės įpareigojamos imtis priemonių jam įgyvendinti,
kuriomis būtų nustatytos pareigos privatiems asmenims. Dėl šios priežasties nacionalinės teisės aktai, kuriais įgyvendinant
Sąjungos teisės aktus nustatomos pareigos privatiems asmenims, turi būti skelbiami, kad šie galėtų su jais susipažinti (šiuo
klausimu žr. 2002 m. birželio 20 d. Sprendimo
Mulligan ir kt.,
C‑313/99, Rink. p. I-5719, 51 ir 52 punktus). Tokioje situacijoje suinteresuotieji asmenys taip pat turi turėti galimybę sužinoti
nacionalinės teisės aktų, kuriais jiems nustatomos pareigos, šaltinį. Taigi privalu skelbti ne tik nacionalinės teisės aktus,
bet ir Sąjungos teisės aktą, kuriuo galbūt valstybės narės įpareigojamos imtis priemonių nustatyti pareigas privatiems asmenims
(šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
Heinrich
45–47 punktus).
Be to, iš kartu skaitomų 2003 m. Stojimo akto 58 straipsnio ir Reglamento Nr. 1 4, 5 ir 8 straipsnių nuostatų išplaukia, kad
tinkamas Sąjungos reglamento paskelbimas valstybėje narėje, kurios kalba yra oficialioji Sąjungos kalba, turi būti suprantamas
kaip šio akto paskelbimas šia kalba
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
(minėto Sprendimo
Skoma-Lux
34 punktas).
Dėl šios priežasties Teisingumo Teismas nusprendė, kad 2003 m. Stojimo akto 58 straipsniu draudžiama Sąjungos teisės aktuose,
kurie nebuvo paskelbti naujosios valstybės narės kalba
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
, nors ši yra oficialioji Sąjungos kalba, įtvirtintas pareigas nustatyti privatiems asmenims šioje valstybėje, net jei šie
asmenys galėjo susipažinti su šiais teisės aktais kitais būdais (minėto Sprendimo
Skoma-Lux
51 punktas ir minėto Sprendimo
Balbiino
30 punktas).
Atsižvelgiant į šio sprendimo 23–29 punktuose primintą teismo praktiką, pagrįstą teisinio saugumo ir nediskriminavimo principais,
reikėtų patikrinti, ar 2002 m. gairėmis dėl jų turinio nustatomos pareigos privatiems asmenims. Jei taip, šiomis gairėmis
nebūtų galima remtis prieš privačius asmenis Lenkijoje, nes jos nebuvo paskelbtos
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
lenkų kalba.
Direktyvos 2002/21 15 ir 16 straipsniai, skirti tiesiogiai NRI, sudaro 2002 m. gairių teisinį pagrindą. Šiomis gairėmis NRI
vadovaujasi apibrėždama ir analizuodama atitinkamas rinkas, nustatydama, ar jų nereikėtų sureguliuoti
ex ante
. Iš tiesų pagal gairių 1 punktą jose įtvirtinti principai, kuriais NRI turi pagrįsti savo rinkų ir veiksmingos konkurencijos
analizę pagal elektroninių ryšių bendrąją reguliavimo sistemą. Gairių 6 punkte taip pat nurodyta, kad jų tikslas – padėti
NRI vykdyti naujas pareigas apibrėžiant rinkas ir vertinant įtaką jose (2009 m. gruodžio 3 d. Sprendimo
Komisija prieš Vokietiją
, C‑424/07, Rink. p. I‑11431, 75 ir 76 punktai).
Trijuose pirmuosiuose 2002 m. gairių skirsniuose apibendrinti metodai ir kriterijai, naudingi apibrėžiant rinką, vertinant
joje turimą įtaką ir nustatant didelę įtaką rinkoje turinčias įmones. Iš esmės tai teismo praktikos šioje srityje santrauka,
papildyta trijų Komisijos pranešimų, skelbtų
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
lenkų kalba, apžvalga. Šie pranešimai – tai atitinkamai Komisijos pranešimas dėl atitinkamos rinkos apibrėžimo Bendrijos konkurencijos
teisės tikslams (OL C 372, 1997, p. 5 ir specialusis
Europos Sąjungos oficialiojo leidinio
leidimas lenkų kalba, 8 sk., 1 t., p. 155), EEB konkurencijos taisyklių taikymo telekomunikacijų sektoriuje gairės (OL C 233,
1991, p. 2 ir specialusis
Europos Sąjungos oficialiojo leidinio
leidimas lenkų kalba, 8 sk., 1 t., p. 43) ir Komisijos pranešimas apie konkurencijos taisyklių taikymą prisijungimo susitarimams
telekomunikacijų sektoriuje (OL C 265, 1998, p. 2 ir specialusis
Europos Sąjungos oficialiojo leidinio
leidimas lenkų kalba, 8 sk., 1 t., p. 255).
Paskutiniai trys skirsniai tiesiogiai susiję su Direktyvos 2002/21 įgyvendinimu. Ketvirtuoju skirsniu „Pareigų pagal teisės
aktus nustatymas, palikimas galioti, pakeitimas ar panaikinimas“ siekiama NRI pateikti rekomendacijas dėl priemonių, kurių
reikia imtis ištyrus rinkos konkurencingumą. Penktasis ir šeštasis skirsniai susiję, pirma, su tyrimo įgaliojimais ir bendradarbiavimo
procedūromis analizuojant rinką ir, antra, su konsultavimosi ir paskelbimo procedūromis dėl NRI sprendimo projektų. Be to,
kad juose primenamos taikytinų teisės aktų svarbios nuostatos, šiais trim skirsniais siekiama patikslinti NRI, nacionalinių
konkurencijos institucijų ir Komisijos bendradarbiavimo mechanizmų veikimą.
Iš šių požymių matyti, kad 2002 m. gairėse nėra jokios pareigos, kurią būtų galima tiesiogiai ar netiesiogiai nustatyti privatiems
asmenims. Dėl šios priežasties šių gairių nepaskelbimas
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
lenkų kalba neužkerta kelio Lenkijos Respublikos NRI jomis remtis privatiems asmenims skirtame sprendime.
Be to, reikia pažymėti, kad minėtos gairės buvo paskelbtos 2002 m.
Europos Sąjungos oficialiojo leidinio
C serijoje. Tačiau, skirtingai nuo L serijos, C serijos paskirtis – skelbti ne teisiškai privalomus aktus, o tik su Sąjunga
susijusią informaciją, rekomendacijas ir nuomones.
Vis dėlto PTC mano: kadangi šios gairės 2002 m. buvo paskelbtos
Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje
, remiantis 2003 m. Stojimo akto 58 straipsniu, jos taip pat turėjo būti paskelbtos naujų valstybių narių kalbomis, be kita
ko, lenkų kalba.
Tačiau pažymėtina, kad 2003 m. Stojimo akto 58 straipsniu Taryba, Komisija ar Europos Centrinis Bankas neįpareigojami į šiame
straipsnyje išvardytas devynias naujas kalbas versti visų institucijų ir Europos Centrinio Banko aktų, priimtų iki naujų valstybių
narių įstojimo. Iš tikrųjų minėtame straipsnyje, kuriame reglamentuojamas kalbų vartojimas ir institucijų bei Europos Centrinio
Banko iki įstojimo priimtų aktų skelbimo sąlygos, tik numatyta, kad tik tie iš šių aktų, kurių tekstai buvo parengti oficialiosiomis
Sąjungos kalbomis tapusiomis naujų valstybių narių kalbomis, nuo įstojimo dienos yra autentiški tomis pačiomis sąlygomis kaip
ir kitomis oficialiosiomis kalbomis parengti tekstai, ir jie skelbiami
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
, jei tie tekstai taip buvo paskelbti esamomis kalbomis. Taigi minėtas straipsnis suponuoja, kad valstybės narės ir institucijos
atrenka aktus, kuriuos reikia skelbti
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
, ir nepašalina galimybės neskelbti kai kurių aktų. Dėl šios priežasties 2003 m. Stojimo akto 58 straipsniu nebuvo reikalaujama
skelbti 2002 m. gairių oficialiajame leidinyje lenkų kalba.
Galiausiai reikia pabrėžti, kad Teisingumo Teismas nepripažino bendrojo Sąjungos teisės principo, pagal kurį viskas, kas gali
turėti įtakos Sąjungos piliečio interesams, visais atvejais turi būti parengta jo vartojama kalba (šiuo klausimu žr. 2003 m.
rugsėjo 9 d. Sprendimo
Kik prieš VRDT
, C‑361/01 P, Rink. p. I‑8283, 82 ir 83 punktus).
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti, kad 2003 m. Stojimo akto 58 straipsnį reikia aiškinti
taip, kad juo NRI nedraudžiama remtis 2002 m. gairėmis sprendime, kuriuo ši institucija nustato tam tikrus reglamentuojančio
pobūdžio įpareigojimus elektroninių ryšių paslaugų operatoriui, neatsižvelgiant į tai, kad šios gairės nebuvo paskelbtos
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
atitinkamos valstybės narės kalba, nors ši yra oficialioji Europos Sąjungos kalba.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
Akto dėl Čekijos Respublikos, Estijos Respublikos, Kipro Respublikos, Latvijos Respublikos, Lietuvos Respublikos, Vengrijos
Respublikos, Maltos Respublikos, Lenkijos Respublikos, Slovėnijos Respublikos ir Slovakijos Respublikos stojimo sąlygų ir
sutarčių, kuriomis yra grindžiama Europos Sąjunga, pritaikomųjų pataisų 58 straipsnį reikia aiškinti taip, kad juo nacionalinei
reguliavimo institucijai nedraudžiama remtis Komisijos priimtomis Rinkos analizės ir didelės įtakos rinkoje įvertinimo remiantis
Bendrijos teisės aktais dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų gairėmis sprendime, kuriuo ši institucija nustato tam tikrus
reglamentuojančio pobūdžio įpareigojimus elektroninių ryšių paslaugų operatoriui, neatsižvelgiant į tai, kad šios gairės nebuvo
paskelbtos
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
atitinkamos valstybės narės kalba, nors ši yra oficialioji Europos Sąjungos kalba.
Parašai.
*
Proceso kalba: lenkų.