CELEX: 62013FJ0117
Viešoji tarnyba
Frontex personalas
Laikinasis tarnautojas
Terminuotos sutarties nepratęsimas
Pratęsimo procedūra
Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnio 2 dalies a punktas
Teisė būti išklausytam
Pažeidimas
Įtaka sprendimo turiniui

Ieškiniu, kurį Tarnautojų teismo kanceliarija gavo 2013 m. lapkričio 30 d., K. Wahlström prašo panaikinti 2013 m. vasario 19 d. Europos operatyvaus bendradarbiavimo prie Europos Sąjungos valstybių narių išorės sienų valdymo agentūros (
Frontex
) vykdomojo direktoriaus sprendimą nepratęsti jo laikinojo tarnautojo sutarties.
Teisinis pagrindas
Pagal 2004 m. spalio 26 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 2007/2004, įsteigiančio Europos operatyvaus bendradarbiavimo prie Europos Sąjungos valstybių narių išorės sienų valdymo agentūrą (
OL L 349, p. 1
), 17 straipsnį
Frontex
personalui taikomi Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatai (toliau – PTN) ir Kitų Europos Sąjungos tarnautojų įdarbinimo sąlygos (toliau – KTĮS).
KTĮS
Pagal bylai taikomos redakcijos KTĮS 2 straipsnį:
„Šiose Įdarbinimo sąlygose „laikinai priimti tarnautojai“ reiškia:
a)
darbuotojus, priimtus į pareigybių sąrašą, pridedamą prie kiekvienai institucijai skirto biudžeto skirsnio, įtrauktoms pareigybėms, kurias biudžeto valdymo institucijos priskiria prie laikinų pareigybių, užimti;
<…>“
Dėl sutarties pasibaigimo bylai taikomos redakcijos KTĮS 47 straipsnyje nustatyta:
„Be tarnybos nutrūkimo dėl mirties, laikinųjų darbuotojų tarnyba baigiasi:
<…>
b)
jeigu darbo sutartis sudaryta fiksuotos trukmės laikotarpiui:
i)
darbo sutartyje nurodytą datą;
ii)
pasibaigus sutartyje apibrėžtam įspėjimo laikotarpiui, kuriuo tarnautojui ar institucijai suteikiama galimybė sutartį nutraukti anksčiau. <…>“
Laikinojo tarnautojų sutarčių pratęsimo procedūra
„Frontex
“
Tuo metu, kai klostėsi faktinės bylos aplinkybės, laikinojo tarnautojo sutarčių pratęsimo procedūra
Frontex
buvo vykdoma pagal gaires, pateiktas
Frontex
personalui 2010 m. liepos 26 d. administraciniu raštu Nr. 40, kurių tikslas buvo pirmiausia užtikrinti nuoseklią, skaidrią ir teisingą procedūros eigą (toliau – gairės). Pagal gairių 2 punktą pratęsimo procedūrą sudaro keturi etapai:
—
po to, kai tarnautojas išreiškia savo interesą dėl sutarties pratęsimo, vertintojas įrašo jo komentarus ir savo pasiūlymą dėl pratęsimo
ad hoc
formoje,
—
tvirtintojas išnagrinėja vertintojo pasiūlymą ir toje pačioje formoje nurodo savo motyvuotą pritarimą arba nepritarimą; vertintojo ir tvirtintojo nesutarimo atveju pastarasis raštu išdėsto savo nepritarimo priežastis,
—
susijusio skyriaus direktorius formoje suformuluoja rekomendaciją,
—
vykdomasis direktorius priima galutinį sprendimą.
Pagal gairių 3 punkto a papunktį:
„Jeigu vykdomasis direktorius nusprendžia pratęsti sutartį [penkeriems] metams, [Žmogiškųjų išteklių departamentas] parengia raštą, kuriame siūloma pratęsti tarnautojo sutartį šiam laikotarpiui <…>
Gavęs teigiamą tarnautojo atsakymą, [Žmogiškųjų išteklių departamentas] parengia sutarties pakeitimą, kuris likus [dviem] mėnesiams iki einamosios sutarties pasibaigimo dienos pateikiamas tarnautojui, kad jis išreikštų savo sutikimą ir pasirašytų <…>“
Gairių 3 punkto c papunktyje nustatyta:
„Jeigu vykdomasis direktorius nusprendžia nepratęsti sutarties, [Žmogiškųjų išteklių departamentas] parengia raštą, kuriame išdėsto vertintojo pateiktus argumentus (motyvai, susiję su tarnybos interesu, darbo rezultatais arba abiem dalykais). Šį raštą pasirašo vykdomasis direktorius ir jis pateikiamas tarnautojui likus [dvylikai] mėnesių iki galiojančios sutarties pasibaigimo dienos.“
Faktinės bylos aplinkybės
Ieškovas pradėjo dirbti
Frontex
2006 m. rugpjūčio 1 d. kaip laikinasis tarnautojas, kaip jis suprantamas pagal KTĮS 2 straipsnio a punktą, įdarbinat penkerių metų laikotarpiui su galimybe pratęsti. Pirmiausia jis buvo paskirtas
Frontex
administracinių tarnybų padalinio vadovu ir priskirtas prie A*12 lygio antros pakopos.
2008 m. pradžioje tarp padalinių ir vykdomųjų direktorių buvo sukurtas papildomas organizacinės struktūros padalinys, sudarytas iš „skyrių“, kuriems vadovavo „skyrių direktoriai“. 2008 m. pavasarį buvo pradėta atrankos į vidurinio personalo vadovų, skyrių direktorių, darbo vietas procedūra. Paskatintas vykdomojo direktoriaus dalyvauti šioje procedūroje, ieškovas pateikė savo kandidatūrą Administracinio skyriaus direktoriaus pareigoms; jo kandidatūra vis dėlto nebuvo atrinkta, nes šias pareigas užimti buvo pasirinktas C.
Įvykus vidaus atrankos procedūrai ir remiantis jo sutarties pakeitimu, pasirašytu 2010 m. birželio 22 d., ieškovas nuo 2010 m. rugpjūčio 1 d. buvo įdarbintas
Frontex
vykdomojo biuro Pirėjuje (Graikija) vadovu. Jo, kaip administracinių tarnybų padalinio vadovo, funkcijos nuo 2010 m. birželio mėn. buvo perkeltos Administracinio skyriaus direktoriui C., kuris buvo ir jo viršininkas.
Kalbant apie ieškovo darbo rezultatų įvertinimą, pažymėtina, kad 2008 m. vertinimo ataskaita buvo užbaigta 2009 m. lapkričio mėn. Šioje ataskaitoje Administracinio skyriaus direktorius C., ieškovo tiesioginis viršininkas ir kartu vertintojas, ir vykdomojo direktoriaus pavaduotojas, kaip tvirtintojas, nusprendė, kad ieškovo darbo rezultatai atitiko III lygį, nes, jų nuomone, jis „iš dalies pateisino veiksmingumo, našumo ir elgesio tarnyboje lūkesčius“. Tačiau 2009 m. vertinimo ataskaitoje, užbaigtoje rengti 2010 m. birželio 23 d., tie patys vertintojas ir tvirtintojas ieškovo atliktą darbą priskyrė prie II lygio, nes, jų nuomone, jis „visiškai pateisino veiksmingumo, našumo ir elgesio tarnyboje lūkesčius“. Galiausiai 2011 m. vasario 23 d. ieškovui buvo pateiktas 2010 m. vertinimo ataskaitos projektas, kuriame vertintojas ir tvirtintojas, kurie pasikeitė ir atitinkamai buvo vykdomojo direktoriaus pavaduotojas ir vykdomasis direktorius, nusprendė, kad ieškovo darbo rezultatai turi būti priskirt prie III lygio.
2011 m. balandžio 28 d. ieškovas
Frontex
jungtiniam vertinimo komitetui, įsteigtam 2009 m. rugpjūčio 27 d. vykdomojo direktoriaus sprendimo, kuriuo nustatoma personalo vertinimo procedūra, 13 straipsniu, pateikė skundą dėl 2010 m. vertinimo ataskaitos projekto. Šis komitetas 2012 m. birželio 13 d. priėmė nuomonę, kurioje padarė išvadą, kad „atsižvelgiant į tai, kad atskaitoje nenustatyti tikslai ir kai kurių joje pateiktų vertinimų įrodymai nepakankami“, reikia „pagerinti [ataskaitos] nešališkumą ir objektyvumą“ ir kad „dėl ilgų ieškovo laikino nedarbingumo atostogų 2011 m. ir sunkumų, kurių dėl minėtos priežasties turėjo įtakos vykdant visus vertinimo procedūros etapus, <…> viena vertus, <…> nesilaikyta taikytinos procedūros, bet, antra vertus, atsakomybė už tai negali būti priskiriama vertintojui ir (arba) tvirtintojui“.
2012 m. liepos 11 d. laišku ieškovui buvo pranešta, kad tvirtintojas nusprendė patvirtinti 2010 m. vertinimo ataskaitą ir nepadarė jokio jos pakeitimo. Ieškovas užginčijo šią ataskaitą Tarnautojų teisme, o šis teismas 2013 m. spalio 9 d. Sprendimu
Wahlström / Frontex
(F‑116/12,
EU:F:2013:143
, dėl kurio Europos Sąjungos Bendrajame Teisme pareikštas apeliacinis skundas (byla T‑653/13 P)) atmetė ieškinį.
Be to, kalbant apie ieškovo laikinojo tarnautojo sutarties, kurios terminas toje sutartyje buvo nustatytas 2011 m. liepos 31 d., pratęsimą, 2010 m. liepos 22 d. elektoriniu laišku Žmogiškųjų išteklių departamentas paklausė, ar ieškovas suinteresuotas dėl sutarties pratęsimo, nes siekta sužinoti, ar reikia „pradėti pratęsimo procedūrą dvylika mėnesių prieš pasibaigiant sutarties terminui“, kaip numatyta gairėse. Tos pačios dienos elektroniniu laišku ieškovas atsakė teigiamai ir nurodė, kad „yra labiau nei bet kada suinteresuotas <…> [jo pareigybei] priskiriamomis užduotimis, aplinkybėmis ir ateities perspektyvomis ir tai jam leistų tarnauti
Frontex
ir panaudoti savo, kaip atsargos karininko, žinias ir 20 metų patirtį sienų valdymo srityje“. Žmogiškųjų išteklių departamentas tuoj pat atsakė ieškovui elektroniniu laišku, kad ketina „pradėti“ sutarties pratęsimo procedūrą ir kad sprendimo šiuo klausimu būtų galima tikėtis 2010 m. rugsėjo mėn. pabaigoje arba spalio mėn. pradžioje.
Per 2010 m. gruodžio 9 d. susirinkimą vykdomasis direktorius kaip
Frontex
sudaryti tarnybos sutartis įgaliota institucija (toliau – STSĮT) pranešė ieškovui apie savo ketinimą nepratęsti jo sutarties. Kitą dieną, remdamasis vykdomojo direktoriaus pavaduotojo, kuris kaip ieškovo vertintojas sutarties pratęsimo formoje pabrėžė, kad ieškovo darbo rezultatai ketveriais paskutiniais metais neatitiko lūkesčių, siūlymu, vykdomasis direktorius priėmė oficialų sprendimą nepratęsti ieškovo sutarties. Apie šį sprendimą ieškovui buvo pranešta gruodžio 16 d. laišku.
2010 m. gruodžio 10 d.
Frontex
vykdomojo direktoriaus sprendimas nepratęsti ieškovo sutarties buvo užginčytas ikiteisminėje administracinėje procedūroje, paskui ieškovas jį užginčijo Tarnautojų teisme, o šis teismas 2013 m. sausio 30 d. Sprendimu
Wahlström / Frontex
(F‑87/11,
EU:F:2013:10
) panaikino minėtą sprendimą dėl esminių procedūros reikalavimų pažeidimo; Tarnautojų teismas konstatavo, kad vykdant ieškovo sutarties pratęsimo procedūrą vertintojas, su kuriuo konsultuotasi, neturėjo reikiamos kompetencijos. Po šio panaikinimo
Frontex
vykdomasis direktorius kaip STSĮT 2013 m. vasario 19 d. priėmė naują sprendimą nepratęsti ieškovo sutarties (toliau – ginčijamas sprendimas); apie šį sprendimą ieškovui pranešta vasario 22 d., įteikiant naują formą dėl jo sutarties pratęsimo, užpildytą vertintojo ir tvirtintojo.
2013 m. balandžio 23 d. ieškovas dėl ginčijamo sprendimo pateikė skundą pagal PTN 90 straipsnio 2 dalį. Šis skundas buvo atmestas 2013 m. rugpjūčio 21 d. STSĮT sprendimu.
Šalių reikalavimai
Ieškovas Tarnautojų teismo prašo:
—
panaikinti ginčijamą sprendimą,
—
vykdyti „savo neribotą jurisdikciją, kad būtų užtikrintas jo sprendimo veiksmingumas“,
—
priteisti iš
Frontex
bylinėjimosi išlaidas.
Frontex
Tarnautojų teismo prašo:
—
atmesti ieškinį,
—
priteisti iš ieškovo bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
Dėl reikalavimų panaikinti
Grįsdamas savo reikalavimus panaikinti, ieškovas pateikia penkis pagrindus, susijusius su, pirma, teisės į gynybą pažeidimu, antra, gairių 3 punkto c papunkčio pažeidimu, trečia, teisėtų lūkesčių apsaugos principo pažeidimu, ketvirta, rūpestingumo pareigos nesilaikymu ir, penkta, akivaizdžia vertinimo klaida.
Pirmajame ieškinio pagrinde ieškovas kaltina
Frontex
jo neišklausius prieš priimant ginčijamą sprendimą, kuris buvo jo nenaudai priimtas aktas, galėjęs turėti rimtų pasekmių jo profesinei situacijai, nes remiantis jo savybių ir gebėjimų vertinimu šiuo sprendimu buvo nutraukti jo darbo santykiai. Taigi toks sprendimas turėtų būti analizuojamas kaip sprendimas, priimtas po procedūros, pardėtos prieš ieškovą.
Ieškovas taip pat pažymi, kad teisė būti išklausytam yra pagrindinis Sąjungos teisės principas, kuris turi viršenybę gairių atžvilgiu, ir todėl, net jeigu jose nenumatytas konsultavimasis su susijusiais tarnautojais, dėl šios aplinkybės šis principas negali būti netaikomas. Tik labai ypatingais atvejais, kai praktikoje neįmanoma arba nesuderinama su tarnybos interesu iš anksto pasikonsultuoti su suinteresuotuoju asmeniu, su nurodytu principu siejami reikalavimai gali būti įvykdyti jį išklausius netrukus po to, kai priimtas asmens nenaudai priimtas sprendimas. Šioje byloje
Frontex
nesikonsultavo su ieškovu nei prieš, nei pasitaikius pirmai progai po ginčijamo sprendimo priėmimo.
Frontex
neginčija, kad ginčijamas sprendimas nenaudingas ieškovui, kad teisės į gynybą paisymas bet kurioje prieš asmenį pradėtoje procedūroje, kuriai pasibaigus gali būti priimtas sprendimas asmens nenaudai, yra pagrindinis Sąjungos teisės principas, kuris turi būti užtikrinamas, net jeigu nėra atitinkamą procedūrą reglamentuojančių nuostatų. Tačiau
Frontex
tvirtina, kad vien to, jog sprendimas procedūriniu požiūriu yra asmens nenaudai priimtas aktas, nepakanka, kad administracija turėtų pareigą naudingai išklausyti susijusį tarnautoją prieš priimdama šį sprendimą. Be to, reikia, kad administracinė procedūra, kuriai pasibaigus priimamas sprendimas asmens nenaudai, būtų pradėta prieš suinteresuotąjį asmenį. Taip nėra laikinojo tarnautojo sutarties pratęsimo procedūros atveju; ši procedūra taikoma laikantis tų pačių taisyklių ir vertinimo kriterijų visiems laikiniesiems tarnautojams, kurių sutartys baigiasi netolimoje ateityje ir kurie aiškiai nori, kad jos būtų pratęstos. Šiomis aplinkybėmis prieštaringa teigti, kad tokia procedūra pradėta prieš susijusį tarnautoją.
Frontex
per posėdį taip pat teigė, kad pagal Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnio 2 dalies a punktą ji vis dėlto neįpareigojama išklausyti ieškovo dėl jo sutarties pratęsimo, nes toks pratęsimas negalėjo būti jam nenaudingas.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką bet kurioje prieš asmenį pradėtoje procedūroje, kuriai pasibaigus gali būti priimtas sprendimas asmens nenaudai, teisė į gynybą turi būti taikoma kaip vienas pagrindinių Sąjungos teisės principų, ir jį reikia užtikrinti, net jeigu nėra atitinkamą procedūrą reglamentuojančių nuostatų (Sprendimo
Belgija / Komisija
, 234/84,
EU:C:1986:302
, 27 punktas; Sprendimo
Vokietija / Komisija
, C‑288/96,
EU:C:2000:537
, 99 punktas ir Sprendimo
Komisija / De Bry
, C‑344/05 P,
EU:C:2006:710
, 37 punktas).
Šioje byloje ieškovas tvirtina, kad ginčijamas sprendimas priimtas pasibaigus prieš jį pradėtai procedūrai, nes šiuo sprendimu jis baudžiamas nutraukiant su juo darbo santykius, remiantis jo savybių ir gebėjimų vertinimu. Tačiau, kaip teisingai pažymi
Frontex
, laikinojo tarnautojo sutarčių pratęsimo procedūra, kurios organizavimo tvarka reglamentuojama gairėse, būtent siekiama suteikti galimybę STSĮT, jeigu to aiškiai norėjo susiję tarnautojai, išnagrinėti, ar galima pratęsti jų artimiausiu metu pasibaigsiančias sutartis pagal taisykles, kuriomis užtikrinamas vienodas vertinimas, ir tai yra sritis, kurioje STSĮT naudojasi didele diskrecija. Šiomis aplinkybėmis negalima daryti išvados, kad procedūra, kuriai pasibaigus priimtas ginčijamas sprendimas, buvo pradėta prieš ieškovą ir ieškovas dėl to negali remtis teise į gynybą.
Net jeigu šioje byloje nenustatyta, kad ginčijamas sprendimas priimtas pasibaigus prieš ieškovą pradėtai procedūrai, negalima nesutikti, kad šis sprendimas turėjo nepalankų poveikį jo situacijai, nes iš jo atimta galimybė tęsti darbo santykius su
Frontex
. Teisė į gynybą, nuo šiol įtvirtinta Chartijos 41 straipsnyje, kuris, Sąjungos teismo nuomone, yra visuotinai taikomas (Sprendimo
L / Parlamentas
, T‑317/10 P,
EU:T:2013:413
, 81 punktas) apima, be kita ko, šio straipsnio 2 dalies a punkte numatytą kiekvieno asmens procedūrinę teisę būti išklausytam prieš jo atžvilgiu priimant individualią priemonę, kuri jam būtų nepalanki (šiuo klausimu žr. Sprendimo
Prancūzija / People’s Mojahedin Organization of Iran
, C‑27/09 P,
EU:C:2011:853
, 65 punktą; Sprendimo
M
., C‑277/11,
EU:C:2012:744
, 81–83 punktus ir Sprendimo
Komisija / Kadi
, C‑584/10 P, C‑593/10 P ir C‑595/10 P,
EU:C:2013:518
, 98 ir 99 punktus). Todėl pagal Chartijos 41 straipsnio 2 dalies a punktą
Frontex
turėjo suteikti galimybę ieškovui naudingai pateikti savo pastabas prieš priimdama ginčijamą sprendimą.
Frontex
visiškai neginčija, kad nesuteikė ieškovui teisės būti išklausytam prieš priimdama šį sprendimą.
Tačiau, kad teisės būti išklausytam pažeidimas lemtų ginčijamo sprendimo panaikinimą, dar reikia išnagrinėti, kaip patvirtinta nusistovėjusioje teismų praktikoje, ar nesant šio pažeidimo procedūros rezultatas būtų kitoks (Sprendimo
G. ir R
., C‑383/13 PPU,
EU:C:2013:533
, 38 punktas ir jame nurodyta teismų praktika ir Sprendimo
CH / Parlamentas
, F‑129/12,
EU:F:2013:203
, 38 punktas).
Šiuo atveju iš naujos sutarties pratęsimo formos matyti, kad vertintojo rekomendacija nepratęsti ieškovo sutarties pagrįsta 2009 m. darbo rezultatais, įvertintais 2010 m. birželio 23 d. užbaigtoje rengti vertinimo ataskaitoje. Šie vertinimai buvo iš esmės – didžioji dalis net pažodžiui – perkelti į ginčijamą sprendimą, nes vertintojas pabrėžė „nepakankamą darbo rezultatų (vertinant kompetenciją ir elgesį) lygį srityse, kurios pripažintos esminėmis, svarbiausiomis ir prioritetinėmis pareigūno užimamai darbo vietai“, aiškiai nurodydamas du nepasiektus tikslus, paminėtus vertinimo ataskaitos B skyriuje („Tikslų įgyvendinimas per referencinį laikotarpį“). Be to, santykių su tam tikrais padaliniais sunkumai ir nuolat priimami netinkami sprendimai, nurodyti šios ataskaitos D skyriuje „Gebėjimai (kompetencija ir kvalifikacija) referenciniu laikotarpiu“, buvo pažodžiui pakartoti ginčijamame sprendime su vertintojo komentarais. Neginčijama, kad ieškovas buvo išklausytas per 2009 m. vertinimo procedūrą.
Tačiau ieškovo ir vertintojo pokalbis vykstant šiai procedūrai savaime negali įrodyti, kad net nesant šio sprendimo 27 punkte nustatyto procedūros pažeidimo, t. y. net darant prielaidą, kad ieškovas buvo išklausytas prieš priimant ginčijamą sprendimą ir turėjo galimybę pateikti gynybos argumentus iškilus grėsmei prarasti darbą, sutarties pratęsimo procedūros rezultatas negalėtų būti kitoks, nes abiejų nagrinėjamų procedūrų, viena kurių susijusi su vertinimo ataskaitos parengimu, o kita – su sutarties pratęsimu arbe nepratęsimu, tikslai yra tikrai panašūs, bet vis dėlto ir skirtingi, galintys būti pagrįsti skirtingais vertinimo kriterijais. Visų pirma susijusio tarnautojo atlikto darbo ir gebėjimų lygis yra tik vienas elementų, į kuriuos gali atsižvelgti STSĮT, turinti priimti sprendimą dėl sutarties pratęsimo.
Tas pats pasakytina ir apie tvirtintojo, t. y. vykdomojo direktoriaus pavaduotojo, su kuriuo taip pat buvo konsultuotasi vykdant naują sutarties pratęsimo procedūrą, pradėtą Tarnautojų teismui priėmus sprendimą dėl panaikinimo, komentarus. Šie komentarai buvo pateikti dėl ieškovo darbo rezultatų 2010 m., kuriuos vykdomojo direktoriaus pavaduotojas, šįkart kaip ieškovo vertintojas, jau įvertino per 2011 m. vertinimo procedūrą. Sprendime
Wahlström / Frontex
(
EU:F:2013:143
, 38 punktas) dėl per 2011 m. vertinimo procedūrą priimtos vertinimo ataskaitos Tarnautojų teismas aiškiai konstatavo, kad vykdant šią procedūrą nebuvo surengtas joks vertintojo ir ieškovo pokalbis.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, negalima atmesti galimybės, kad STSĮT išvada nepratęsti ieškovo sutarties galėjo būti kitokia, jeigu jam būtų suteikta galimybė naudingai pateikti nuomonę dėl darbo rezultatų 2009 ir 2010 m. lygio, atsižvelgiant į perspektyvą tęsti darbo santykius su
Frontex
, ir todėl teisės būti išklausytam laikymasis galėjo turėti įtakos ginčijamo sprendimo turiniui.
Jeigu tokiomis šios bylos aplinkybėmis būtų pripažinta, kad
Frontex
būtų priėmusi identišką sprendimą net išklausiusi ieškovą, Chartijos 41 straipsnio 2 dalies a punkte įtvirtinta teisė būti išklausytam netektų prasmės, nes ši teisė apima suinteresuotojo asmens galimybę daryti įtaką nagrinėjamai sprendimų priėmimo procedūrai (Sprendimo
Marcuccio / Komisija
, T‑236/02,
EU:T:2005:417
, 115 punktas).
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad pirmasis ieškinio pagrindas yra pagrįstas ir kad todėl reikia panaikinti ginčijamą sprendimą ir nereikia nagrinėti kitų ieškinio pagrindų.
Dėl reikalavimų, kad Tarnautojų teismas vykdytų neribotą jurisdikciją
Manydamas, kad ieškinys, kiek jis susijęs su sprendimo nepratęsti laikinojo tarnautojo sutarties panaikinimu, turi finansinių pasekmių, ieškovas prašo Tarnautojų teismo vykdyti neribotą jurisdikciją, suteiktą jam pagal PTN 91 straipsnio 1 dalį, ir priteisti iš
Frontex
sumokėti sumą, kurią laiko reikalinga
ex æquo et bono
užtikrinti savo sprendimo veiksmingumą.
Frontex
mano, kad Tarnautojų teismas negali vykdyti neribotos jurisdikcijos ir priteisti iš jos atlyginti žalą.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad akto panaikinimo, kurį atliko Sąjungos teismas, pasekmės yra tos, jog šis aktas atgaline data pašalinamas iš teisės sistemos ir, jeigu šis aktas jau įgyvendintas, jo pasekmių pašalinimas reikalauja atkurti teisinę situaciją, kurioje ieškovas buvo prieš priimant šį aktą (Sprendimo
Landgren / ETF
, F‑1/05,
EU:F:2006:112
, 92 punktas ir Sprendimo
Kalmár / Europolas
, F‑83/09,
EU:F:2011:66
, 88 punktas). Be to, pagal SESV 266 straipsnį institucija, kuri priėmė panaikintą aktą, turi „imtis būtinų priemonių Europos Sąjungos Teisingumo Teismo sprendimui įvykdyti“.
Dar reikia pabrėžti, kad ginčijamas sprendimas buvo panaikintas todėl, kad prieš jį priimdama STSĮT naudingai neišklausė ieškovo.
Tokiomis aplinkybėmis negalima pašalinti prielaidos, kad STSĮT, atsižvelgusi į šio teismo sprendimo motyvus ir išsamiai bei detaliai išnagrinėjusi bylą, nuspręs, jog gali dar kartą priimti sprendimą nepratęsti ieškovo, kaip laikinojo tarnautojo, sutarties.
Be to, jeigu reikėtų šiuos reikalavimus laikyti reikalavimais, kuriais siekiama atlyginti neturtinę žalą, kurią ieškovas patyrė dėl pažeidimų, kuriais kaltinama STSĮT ir kurie nurodomi pateikiant reikalavimus panaikinti, vis dėlto konstatuotina, kad ieškinyje nėra nė menkiausio įrodymo, kad visą tariamą neturtinę žalą nebūtų galima atlyginti panaikinus ją sukėlusį ginčijamą sprendimą.
Todėl Tarnautojų teismas, vykdydamas neribotą jurisdikciją pagal PTN 91 straipsnio 1 dalį, neturi užtikrinti praktinio šio sprendimo dėl panaikinimo veiksmingumo.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 1 dalį, nepažeidžiant antros dalies aštunto skyriaus kitų nuostatų, iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Pagal to paties straipsnio 2 dalį, kai to reikalauja teisingumas, Tarnautojų teismas gali nuspręsti iš pralaimėjusios šalies priteisti tik dalį bylinėjimosi išlaidų arba tai, kad pralaimėjusi šalis visai jų neturi padengti.
Iš šiame sprendime išdėstytų motyvų matyti, kad
Frontex
pralaimėjo bylą. Be to, ieškovas savo reikalavimuose aiškiai prašė priteisti iš
Frontex
bylinėjimosi išlaidas. Kadangi šios bylos aplinkybėmis negalima pagrįsti Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalies taikymo,
Frontex
turi padengti savo pačios bylinėjimosi išlaidas ir iš jos priteisiamos ieškovo patirtos bylinėjimosi išlaidos.

Remdamasis šiais motyvais,
TARNAUTOJŲ TEISMAS (trečioji kolegija)
nusprendžia:

1.
Panaikinti 2013 m. vasario 19 d. Europos operatyvaus bendradarbiavimo prie Europos Sąjungos valstybių narių išorės sienų valdymo agentūros vykdomojo direktoriaus sprendimą nepratęsti K. Wahlström laikinojo tarnautojo sutarties.

2.
Atmesti likusią ieškinio dalį.

3.
Europos operatyvaus bendradarbiavimo prie Europos Sąjungos valstybių narių išorės sienų valdymo agentūra padengia savo bylinėjimosi išlaidas ir iš jos priteisiamos K. Wahlström patirtos bylinėjimosi išlaidos.

Van Raepenbusch
Barents
Bradley
Paskelbta 2014 m. rugsėjo 17 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Kanclerė
W. Hakenberg
Pirmininkas
S. Van Raepenbusch
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.