CELEX: 62008TJ0108
Ochranná známka Spoločenstva
Námietkové konanie
Prihláška slovnej ochrannej známky Spoločenstva GOOD LIFE
Skoršia národná slovná ochranná známka GOOD LIFE
Riadne používanie skoršej ochrannej známky
Povinnosť náležitej starostlivosti
Článok 74 ods. 1 nariadenia (ES) č. 40/94 [teraz článok 76 ods. 1 nariadenia (ES) č. 207/2009]

Okolnosti predchádzajúce sporu
Žalobkyňa Zino Davidoff SA podala 14. júna 2000 na Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT)
prihlášku ochrannej známky Spoločenstva podľa nariadenia Rady (ES) č. 40/94 z 20. decembra 1993 o ochrannej známke spoločenstva
(Ú. v. ES L 11, 1994, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 146) v znení zmien a doplnení [nahradeného nariadením Rady (ES) č. 207/2009
z 26. februára 2009 o ochrannej známke Spoločenstva (Ú. v. EÚ L 78, s. 1)].
Prihláška ochrannej známky bola podaná na zápis slovného označenia GOOD LIFE.
Tovary uvedené v prihláške patria do triedy 3 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb pre zápis
známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení.
Prihláška ochrannej známky Spoločenstva bola uverejnená vo
Vestníku ochranných známok Spoločenstva
č. 27/2001 z 26. marca 2001.
Dňa 15. júna 2001 vedľajší účastník konania I. Kleinakis kai SIA OE podal podľa článku 42 nariadenia č. 40/94 (teraz článok
41 nariadenia č. 207/2009) námietku proti zápisu prihlasovanej ochrannej známky, pričom sa odvolával na pravdepodobnosť zámeny
v zmysle článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 [teraz článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009].
Námietka bola založená na skoršej gréckej slovnej ochrannej známke GOOD LIFE, zapísanej pod číslom 102703 a označujúcej tovary
patriace do tried 3 a 5, zodpovedajúcej tomuto opisu: „Parfumy, kozmetické výrobky, t. j. parfumované prípravky a prípravky
na osviežovanie vzduchu“.
Žalobkyňa požiadala 3. júna 2005 o predloženie dôkazu o riadnom používaní skoršej ochrannej známky v Grécku.
S cieľom preukázať riadne používanie skoršej ochrannej známky v Grécku vedľajší účastník konania predložil 3. októbra 2005
tieto dokumenty:
–        návrh žalobkyne na vyhlásenie neplatnosti skoršej ochrannej známky z dôvodu jej nepoužívania, ako aj rozhodnutie č. 2910/2002
z 8. apríla 2002 gréckeho správneho orgánu pre ochranné známky (ďalej len „grécke rozhodnutie“), ktorým bol zamietnutý tento
návrh na vyhlásenie neplatnosti,
–        10 faktúr vystavených od 17. mája 2000 do 27. septembra 2005,
–        17 kópií fotografií, na ktorých je zobrazený interiér a exteriér maloobchodných predajní, ktoré boli údajne zákazníkmi vedľajšieho
účastníka konania,
–        naskenované fotografie troch tovarov označených ochrannou známkou GOOD LIFE.
Dňa 20. decembra 2006 námietkové oddelenie zamietlo námietku v celom rozsahu. Riadne používanie skoršej ochrannej známky nebolo
údajne preukázané. Dokumenty, na ktorých sa grécke rozhodnutie zakladalo, neboli špecifikované ani predložené. Navyše sa len
dva z dokumentov predložených ako dôkazy riadneho používania vzťahovali na referenčné obdobie, pričom objem predaja nebol
dostatočný na preukázanie riadneho používania uvedenej ochrannej známky.
Vedľajší účastník konania podal 16. februára 2007 proti rozhodnutiu námietkového oddelenia odvolanie na ÚHVT podľa článkov
57 až 62 nariadenia č. 40/94 (teraz články 58 až 64 nariadenia č. 207/2009).
Rozhodnutím z 30. novembra 2007 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“) druhý odvolací senát ÚHVT vyhovel odvolaniu, zrušil rozhodnutie
námietkového oddelenia a vrátil vec tomuto oddeleniu na ďalšie konanie. Podľa odvolacieho senátu je grécke rozhodnutie, ktorým
sa rozhodlo o riadnom používaní skoršej ochrannej známky v Grécku, „mimoriadne relevantné v prejednávanej veci“ (body 19 a 20
napadnutého rozhodnutia). Navyše na preukázanie riadneho používania boli predložené dve faktúry a kópia fotografie jednej
predajne. Z faktúr zo 17. mája 2000 a z 8. januára 2001 vyplývalo, že sa predalo 19 287 a 782 tovarov označených skoršou ochrannou
známkou (bod 22 napadnutého rozhodnutia). Hoci dôkazov nebolo veľa, boli údajne dostatočné na preukázanie riadneho používania
skoršej ochrannej známky v Grécku (bod 24 napadnutého rozhodnutia). Hoci žiadny z dôkazov nemohol sám osebe stačiť na preukázanie
riadneho používania uvedenej ochrannej známky, na základe dôkazov predložených ako celok bolo možné, predovšetkým vzhľadom
na to, že grécke rozhodnutie bolo relevantné, dospieť k záveru, že skoršia ochranná známka bola predmetom riadneho používania
v zmysle článku 43 ods. 3 nariadenia č. 40/94 (teraz článok 42 ods. 3 nariadenia č. 207/2009) pre tovary, pre ktoré bola táto
ochranná známka zapísaná (bod 26 napadnutého rozhodnutia).

Návrhy účastníkov konania
Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:
–        zrušil napadnuté rozhodnutie,
–        zaviazal ÚHVT alebo vedľajšieho účastníka konania na náhradu trov konania.
ÚHVT navrhuje, aby Všeobecný súd:
–        vyhlásil druhý a štvrtý žalobný dôvod za neprípustné,
–        v zostávajúcej časti žalobu zamietol,
–        zaviazal žalobkyňu na náhradu trov konania.
Vedľajší účastník konania navrhuje, aby Všeobecný súd:
–        zamietol žalobu,
–        zaviazal žalobkyňu na náhradu trov konania.

Právny stav
Žalobkyňa na podporu svojej žaloby uvádza päť žalobných dôvodov, konkrétne prvý, založený na porušení zásady zákonnosti tým,
že sa zohľadnilo grécke rozhodnutie, druhý, založený na porušení článku 43 ods. 2 nariadenia č. 40/94 (teraz článok 42 ods. 2
nariadenia č. 207/2009) a nesprávnom zistení skutkového stavu, tretí, založený na porušení pravidla 22 ods. 2 a 3 nariadenia
Komisie (ES) č. 2868/95 z 13. decembra 1995, ktorým sa vykonáva nariadenie č. 40/94 (Ú. v. ES L 303, s. 1; Mim. vyd. 17/001,
s. 189), štvrtý, založený na porušení článku 74 ods. 1 nariadenia č. 40/94 (teraz článok 76 ods. 1 nariadenia č. 207/2009)
a nesprávnom zistení skutkového stavu, a piaty, založený na porušení článku 73 druhej vety nariadenia č. 40/94 (teraz článok
75 druhá veta nariadenia č. 207/2009).
V napadnutom rozhodnutí odvolací senát dospel k záveru, že skoršia ochranná známka bola riadne používaná, pričom svoje rozhodnutie
založil na gréckom rozhodnutí, ako aj faktúrach zo 17. mája 2000 a z 8. januára 2001.
Žalobkyňa tvrdí, že odvolací senát tým porušil zásadu zákonnosti, článok 43 ods. 2 a články 73 a 74 nariadenia č. 40/94, ako
aj pravidlo 22 ods. 2 a 3 nariadenia č. 2868/95.
ÚHVT a vedľajší účastník konania tvrdia, že odvolací senát správne dospel k záveru o riadnom používaní skoršej ochrannej známky.
Predložené dôkazy boli údajne dostatočné na rozhodnutie, že ochranná známka bola predmetom riadneho používania počas referenčného
obdobia v Grécku. Faktúra zo 17. mája 2000 sa vzťahovala na 19 287 tovarov a faktúra z 8. januára 2001 na 782 tovarov. V duplike
však ÚHVT pripustil, že zo strany odvolacieho senátu došlo k nesprávnemu prekladu, a teda k nesprávnemu výkladu týchto faktúr,
ktoré uvádzali menší počet predaných tovarov, ako sa pôvodne domnievalo námietkové oddelenie a zopakoval to odvolací senát.
Podľa ÚHVT je však význam týchto faktúr zanedbateľný v celkovom posúdení dôkazov o riadnom používaní, medzi ktorými je rozhodujúcim
dôkazom grécke rozhodnutie, na základe ktorého odvolací senát rozhodol, že skoršia ochranná známka bola predmetom riadneho
používania.
Článok 74 ods. 1 nariadenia č. 40/94 stanovuje, že „v priebehu konaní pred úradom preskúma [ÚHVT] fakty na základe vlastnej
iniciatívy; v prípade konaní týkajúcich sa relatívnych dôvodov zamietnutia zápisu sa však úrad pri svojom skúmaní obmedzí
na fakty, dôkazy a argumenty predložené stranami a na požadovaný žalobný nárok. [V konaniach pred Úradom preskúma ÚHVT skutočnosti
ex offo
; v konaniach týkajúcich sa relatívnych dôvodov zamietnutia zápisu sa však Úrad pri svojom skúmaní obmedzí na dôvody, dôkazy
a návrhy predložené účastníkmi konania –
neoficiálny preklad
]“. Toto ustanovenie je vyjadrením povinnosti náležitej starostlivosti, podľa ktorej je príslušná inštitúcia povinná starostlivo
a nestranne preskúmať všetky relevantné skutkové a právne okolnosti prejednávaného prípadu (pozri v tomto zmysle rozsudky
Súdneho dvora z 21. novembra 1991, Technische Universität München, C‑269/90, Zb. s. I‑5469, bod 14, a zo 6. novembra 2008,
Holandsko/Komisia, C‑405/07 P, Zb. s. I‑8301, bod 56; rozsudok Súdu prvého stupňa z 18. septembra 1995, Nölle/Rada a Komisia,
T‑167/94, Zb. s. II‑2589, bod 73, a uznesenie Súdu prvého stupňa zo 14. decembra 2005, Arizona Chemical a i./Komisia, T‑369/03,
Zb. s. II‑5839, bod 85).
V rámci posúdenia otázky, či dôkaz o riadnom používaní skoršej ochrannej známky bol dostatočný, má ÚHVT a jeho odvolacie senáty
tiež povinnosť starostlivo a nestranne preskúmať všetky dôkazy predložené účastníkmi konania.
V tomto prípade odvolací senát založil napadnuté rozhodnutie na gréckom rozhodnutí, pretože toto rozhodnutie bolo „relevantné
v prejednávanej veci“, ako aj faktúrach zo 17. mája 2000 a z 8. januára 2001. Odvolací senát sa domnieval, že hoci žiadny
z týchto dôkazov nemôže sám osebe stačiť na preukázanie riadneho používania skoršej ochrannej známky, dôkazy predložené ako
celok na to stačiť môžu (bod 26 napadnutého rozhodnutia).
V tejto súvislosti treba v prvom rade uviesť, že odvolací senát v napadnutom rozhodnutí len uviedol, že „sa domnieva, že [grécke]
rozhodnutie je v skutočnosti mimoriadne relevantné v prejednávanej veci“, pričom pripustil, že dané rozhodnutie neobsahuje
nijaký údaj o povahe dôkazov predložených počas správneho konania, ktoré prijatiu tohto rozhodnutia predchádzalo.
Ak však ÚHVT, čiže aj odvolacie senáty rozhodnú založiť svoje rozhodnutie na rozhodnutí vnútroštátneho orgánu ako dôkaze,
čo v zásade urobiť môžu [pozri v tomto zmysle rozsudky Súdu prvého stupňa zo 16. februára 2000, Procter & Gamble/ÚHVT (Tvar
mydla), T‑122/99, Zb. s. II‑265, bod 61, a z 19. septembra 2001, Henkel/ÚHVT (Červená a biela okrúhla tableta), T‑337/99,
Zb. s. II‑2597, bod 58], musia však v súlade so zásadami uvedenými v bodoch 19 a 20 vyššie preskúmať s náležitou starostlivosťou
a pozorne, či tento dôkaz môže preukázať riadne používanie skoršej ochrannej známky.
V prejednávanej veci by z pozorného preskúmania gréckeho rozhodnutia vyplývalo, že toto rozhodnutie odkazuje len na dokumenty
a tvrdenia predložené účastníkmi počas konania, na základe ktorého bolo dané rozhodnutie prijaté. Navyše tieto dokumenty neboli
priložené do spisu ÚHVT, a neboli teda k dispozícii odvolaciemu senátu. Medzi dôkazmi predloženými vedľajším účastníkom konania
v rámci konania pred ÚHVT totiž nebol nijaký dokument zo spisu konania pred gréckym orgánom. Za týchto okolností odvolací
senát nemal možnosť porozumieť odôvodneniu, čiže ani posúdeniu dôkazov gréckym orgánom, a nemohol ani identifikovať dôkazy,
na ktorých bolo grécke rozhodnutie, ktorým sa rozhodlo o riadnom používaní skoršej ochrannej známky, založené.
Odvolací senát si teda nemohol osvojiť výrok rozhodnutia gréckych orgánov ako dôkaz riadneho používania skoršej ochrannej
známky bez hlbšieho preskúmania toho, či sa grécke rozhodnutie zakladalo na presvedčivých dôkazoch, pričom také dôkazy mal
predložiť ďalší účastník konania pred odvolacím senátom. Odvolací senát teda porušil článok 74 ods. 1 nariadenia č. 40/94
a povinnosť náležitej starostlivosti tým, že napriek neexistencii týchto dôkazov priznal gréckemu rozhodnutiu dôkaznú hodnotu
na účely preukázania riadneho používania skoršej ochrannej známky.
Po druhé treba preskúmať, či odvolací senát mohol aspoň platne rozhodnúť o existencii dôkazu o riadnom používaní skoršej ochrannej
známky najmä na základe faktúr zo 17. mája 2000 a z 8. januára 2001. V tejto súvislosti treba uviesť, že z dôvodu nesprávneho
prekladu a výkladu odvolací senát na základe toho nesprávne dospel k záveru, že preukazovali predaj 19 287 a 782 tovarov.
Ako totiž uviedla žalobkyňa a v rámci konania to ÚHVT pripustil, bunka, ktorá bola preložená ako „množstvo“, zodpovedala v skutočnosti
„jednotkovej cene“ v gréckych drachmách. ÚHVT uznal, že odvolací senát založil svoje rozhodnutie z dôvodu nepozorného prekladu
na nesprávnych číslach rozhodnutia vnútroštátneho orgánu.
Zo správneho prekladu faktúry zo 17. mája 2000 vyplýva, že namiesto fakturovaných 19 287 vonných olejov, krémov a parfumovaných
mydiel sa predalo len 30 vonných olejov, 1 krém a 9 mydiel, čiže celkovo 40 tovarov. Čo sa týka faktúry z 8. januára 2001,
zo správneho prekladu vyplýva, že sa predalo len 45 mydiel označených skoršou ochrannou známkou. Naopak, ako ÚHVT uznal počas
konania, 1 500 vonných vrecúšok uvedených v tejto faktúre nebolo označených skoršou ochrannou známkou, a nemôžu teda predstavovať
dôkaz jej používania. Počet predaných tovarov je tak podstatne nižší ako ten, ktorý uviedol odvolací senát v napadnutom rozhodnutí.
Odvolací senát sa preto pri posúdení faktúr zo 17. mája 2000 a z 8. januára 2001 dopustil nesprávneho právneho posúdenia,
ktoré nie je zanedbateľné.
Keďže grécke rozhodnutie malo len malú dôkaznú hodnotu, správne posúdenie údajov vo faktúrach bolo rozhodujúce pre posúdenie
riadneho používania skoršej ochrannej známky. Tým, že posúdenie týchto dvoch faktúr sa zakladalo na nesprávnom preklade, znamená
to, že pri prijatí napadnutého rozhodnutia ako celok došlo k nesprávnemu posúdeniu skutkového stavu vyplývajúcemu z porušenia
povinnosti náležitej starostlivosti. Odvolací senát v rámci správneho konania, ktoré viedlo k prijatiu napadnutého rozhodnutia,
teda porušil článok 74 ods. 1 nariadenia č. 40/94 a povinnosť náležitej starostlivosti tým, že nestranne a starostlivo nepreskúmal
všetky relevantné dôkazy v danom prípade. Nie je pritom vylúčené, že ak by boli uvedené dôkazy správne preskúmané, mohol by
odvolací senát prípadne dospieť k inému posúdeniu dôkazu riadneho používania skoršej ochrannej známky.
Toto procesné pochybenie môže viesť k zrušeniu napadnutého rozhodnutia. Žalobnému dôvodu založenému na porušení článku 74
nariadenia č. 40/94 treba vyhovieť.
Napadnuté rozhodnutie musí byť preto zrušené bez toho, aby bolo potrebné preskúmať ostatné žalobné dôvody.

O trovách
Podľa článku 87 ods. 2 rokovacieho poriadku Všeobecného súdu účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť
trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže ÚHVT nemal vo veci úspech, je opodstatnené rozhodnúť, že znáša vlastné
trovy konania a je povinný nahradiť trovy konania žalobkyne v súlade s návrhom predloženým žalobkyňou.
Podľa článku 87 ods. 4 tretieho pododseku rokovacieho poriadku vedľajší účastník konania znáša vlastné trovy konania.
Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (prvá komora)
rozhodol a vyhlásil:
1.
Rozhodnutie druhého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) z 30. novembra
2007 (vec R 298/2007-2) sa zrušuje.
2.
ÚHVT znáša vlastné trovy konania a je povinný nahradiť trovy konania Zino Davidoff SA.
3.
I. Kleinakis kai SIA OE znáša vlastné trovy konania.
Azizi
Cremona
Frimodt Nielsen
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 15. júla 2011.
Podpisy
*
Jazyk konania: angličtina.