CELEX: 62012CJ0067
Liikmesriigi kohustuste rikkumine
Direktiiv 2002/91/EÜ
Ehitiste energiatõhusus
Artiklid 3, 7 ja 8
Mittetäielik ülevõtmine

Euroopa Komisjon palub oma hagiavalduses Euroopa Kohtul tuvastada, et kuna Hispaania Kuningriik ei ole võtnud vastu kõik vajalikud õigus‑ ja haldusnormid Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2002. aasta direktiivi 2002/91/EÜ ehitiste energiatõhususe kohta (
EÜT 2003, L 1, lk 65
; ELT eriväljaanne 12/02, lk 168) artiklite 3, 7 ja 8 täitmiseks või igal juhul ei ole komisjonile neist teatanud, siis on Hispaania Kuningriik rikkunud kohustusi, mis tulenevad selle direktiivi sätetest koostoimes Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. mai 2010. aasta direktiivi 2010/31/EL hoonete energiatõhususe kohta (
EÜT L 153, lk 13
) artikliga 29.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Direktiivi 2002/91 artikkel 3 on sõnastatud järgmiselt:
„Liikmesriigid kohaldavad riiklikul või piirkondlikul tasandil ehitiste energiatõhususe arvutamiseks meetodeid, mis põhinevad lisas sätestatud üldraamistikul. Raamistiku 1. ja 2. osa kohandatakse tehnika arenguga artikli 14 lõikes 2 sätestatud korras, võttes arvesse liikmesriigi õigusaktides kohaldatavaid standardeid või norme.”
Direktiivi artikli 7 „Energiatõhususe sertifikaat” lõige 1 näeb ette:
„Liikmesriigid tagavad, et kui ehitisi ehitatakse, müüakse või renditakse, antakse vastavalt juhtumi omanikule või omanik annab võimalikule ostjale või üürnikule energiatõhususe sertifikaadi. Sertifikaadi kehtivusaeg on kuni kümme aastat.
[…]”
Direktiivi artikkel 8 „Kuumaveekatelde ülevaatus” sätestab:
„Energiatarbimise vähendamiseks ja süsinikdioksiidi heitmete piiramiseks liikmesriigid:
a)
sätestavad vajalikud meetmed, et kehtestada taastumatu vedel- või tahkekütusega köetavate efektiivse nimivõimsusega 20 kW–100 kW kuumaveekatelde korrapärane ülevaatus. Ülevaatusi võib kohaldada ka muude kütustega köetavate kuumaveekatelde suhtes.
Efektiivse nimivõimsusega üle 100 kW kuumaveekatelde ülevaatus peab toimuma vähemalt iga kahe aasta järel. Gaasikatelde puhul võib seda aega pikendada kuni nelja aastani.
Kui kütteseadmete kuumaveekatlad efektiivse nimivõimsusega üle 20 kW on üle 15 aasta vanad, sätestavad liikmesriigid vajalikud meetmed kogu kütteseadme ühekordseks ülevaatuseks. Selle ülevaatuse alusel, mis hõlmab kuumaveekatla tõhususe hindamist ja selle suuruse võrdlemist ehitise küttenõuetega, annavad eksperdid kasutajatele nõu kuumaveekatelde asendamise, küttesüsteemi muude muudatuste ja alternatiivsete lahenduste kohta; või
b)
astuvad samme tagamaks kasutajatele kuumaveekatelde asendamise, küttesüsteemi muude muudatuste ja alternatiivsete lahenduste kohta nõuandeid, mis võivad olla seotud ülevaatustega, et hinnata kuumaveekatla tõhusust ja kohast suurust. Selle lähenemisviisi mõju peaks laias laastus olema võrdväärne punkti a sätete mõjuga. Selle võimaluse valinud liikmesriigid esitavad oma lähenemisviisi võrdväärsuse kohta komisjonile aruande iga kahe aasta järel.”
Vastavalt direktiivi 2002/91 artikli 15 lõikele 1 peavad liikmesriigid kehtestama direktiivi järgimiseks vajalikud õigus‑ ja haldusnormid hiljemalt 4. jaanuariks 2006 ja teatavad neist viivitamata komisjonile. Direktiiviga 2010/31 tunnistati direktiiv 2002/91/EÜ 1. veebruarist 2012 alates kehtetuks, ilma et sellega oleks piiratud liikmesriikide kohustusi, mis on seotud direktiivi 2002/91 siseriiklikku õigusesse ülevõtmise ja kohaldamise tähtpäevadega.
Hispaania õigus
20. juuli 2007. aasta kuninga dekreedi 1027/2007 ehitiste kütteseadmete määruse heaks kiitmise kohta seletuskirja punkt 8 on sõnastatud järgmiselt:
„Käesoleva dekreediga heaks kiidetud õigusnormiga võetakse osaliselt üle direktiiv 2002/91 [...], määrates kindlaks energiatõhususe miinimumnõuded, millele uute ja olemasolevate ehitiste kütteseadmed peavad vastama, ning kuumaveekatelde ja kliimaseadmete korrapärase ülevaatuse korra.”
Kuninga dekreedi 1027/2007 tehniline juhend 3.4.4 näeb ette:
„1.
Hooldusettevõtja annab valdajale nõu ja soovitab talle seadmete ning nende kasutamise ja töötamise parendamise või väljavahetamise lahendusi, mis võimaldavad saavutada tõhusama energiakasutuse.
2.
Seadmetes, mille nimisoojusvõimsus ületab 70 kW, viib hooldusettevõtja korrapäraselt läbi kütteseadme energia ja vee tarbimise ülevaatust, et avastada võimalikke lahknevusi ja teha vastavad parandused. Neid andmeid säilitatakse vähemalt viis aastat.”
Kuninga dekreedi 1027/2007 tehniline juhend 4.3.1 „Soojusgeneraatori ülevaatuse sagedus” näeb ette:
„1.
Soojusgeneraatoreid, mis on kasutusele võetud pärast käesoleva ehitiste kütteseadmete määruse jõustumist ja mille installeeritud nimisoojusvõimsus on võrdväärne või suurem kui 20 kW, vaadatakse üle tabelis 4.3.1. märgitud sagedusega.
Tabel 4.3.1 Soojusgeneraatorite ülevaatuste sagedus
Nimisoojusvõimsus (kW)
Kütuse liik
Ülevaatuste sagedus
20 P 70
gaas ja taastuvkütused
viie aasta järel
muud kütused
viie aasta järel
P > 70
gaas ja taastuvkütused
nelja aasta järel
muud kütused
kahe aasta järel
2.
Käesoleva ehitiste kütteseadmete määruse jõustumise ajal olemasolevate ehitiste soojusgeneraatorid tuleb esimest korda üle vaadata vastavalt autonoomse piirkonna pädeva asutuse poolt selleks ette nähtud kalendrile, arvestades nende võimsust, kütuse liiki ja vanust.”
Kohtueelne menetlus
Komisjon heitis 24. veebruari 2009. aasta kirjas Hispaania Kuningriigile ette, et viimane ei ole üle võtnud direktiivi 2002/91 artikleid 3 ja 4 olemasolevaid ehitisi puudutavas osas.
Hispaania Kuningriik tunnistas 7. aprilli 2009. aasta kirjas, et selle direktiivi ülevõtmine on olemasolevate ehitiste energiatõhususe sertifitseerimise osas pooleli.
Komisjon saatis 29. jaanuaril 2010 Hispaania Kuningriigile täiendava märgukirja, milles andis teada, et talle ei ole direktiivi 2002/91 artiklite 7 ja 8 ülevõtmiseks võetud meetmetest veel teatatud. Direktiivi artikli 8 osas märkis komisjon, et kuninga dekreet 1027/2007 kehtestas kuumaveekatelde ülevaatuse sageduse üksnes pärast selle dekreedi jõustumist kasutusele võetud kuumaveekatelde osas ning jättis juba olemasolevate kuumaveekatelde ülevaatuste kalendri autonoomsete piirkondade määrata. Seetõttu leidis komisjon 24. veebruari 2009. aasta märgukirjale täiendavalt, et Hispaania Kuningriik on rikkunud direktiivi 2002/91 artiklist 7 ja artikli 8 punktist a tulenevaid kohustusi.
Hispaania Kuningriik selgitas 22. juuli 2010. aasta kirjas, mis põhjustel on olemasolevate hoonete sertifitseerimise osas kuninga dekreedi eelnõu menetlemine hilinenud ning märkis direktiivi 2002/91 artikli 8 ülevõtmise kohta, et kolm autonoomset piirkonda on juba avaldanud kuninga dekreedi 1027/2007 kohaldamiseks rakendusmäärused, milles määratakse kindlaks kuninga dekreeti vastaval territooriumil rakendavad õigusnormid, ning muude asjaomaste rakendusmääruste vastuvõtmine on pooleli.
Komisjon võttis 25. novembril 2010 saadetud põhjendatud arvamuses kokku oma seisukoha, et kuna Hispaania Kuningriik ei ole direktiivi 2002/91 artiklit 3, artikli 7 lõiget 1 ja artikli 8 punkti a Hispaania õiguskorda täielikult üle võtnud, siis on ta rikkunud sellest direktiivist tulenevaid kohustusi, ja kutsus seda liikmesriiki võtma vajalikke meetmeid kahe kuu jooksul arvamuse kättesaamisest.
Hispaania Kuningriik vastas 31. jaanuari 2011. aasta kirjas, et olemasolevate ehitiste sertifitseerimist käsitleva kuninga dekreedi eelnõu vastuvõtmisega võetakse direktiivi 2002/91 artiklid 3 ja 7 üle. Direktiivi artikli 8 osas täpsustas Hispaania Kuningriik, et autonoomsed piirkonnad ei ole kohustatud kuumaveekatelde ülevaatuse kalendrist komisjonile teatama. Ta lisas veel, et on otsustanud kasutada kaht direktiivi artiklis 8 ette nähtud võimalust.
Hispaania Kuningriik edastas 29. aprilli 2011. aasta kirjas komisjonile olemasolevate ehitiste sertifitseerimist käsitleva kuninga dekreedi eelnõu.
Kuna Komisjon leidis, et Hispaania Kuningriigi rikkumine seisneb põhjendatud arvamuses ette nähtud tähtaja ületamises, esitas ta käesoleva hagi.
Hagi
Hispaania Kuningriik esitas 20. aprilli 2012. aasta eraldi dokumendiga vastuvõetamatuse vastuväite, milles palus Euroopa Kohtul tunnistada hagi vastuvõetamatuks osas, mis puudutab liikmesriigi kohustuste rikkumist seoses direktiivi 2002/91 artikli 8 kõigi sätetega, ja teise võimalusena tunnistada hagi vastuvõetamatuks osas, mis puudutab liikmesriigi vastavate kohustuste rikkumist seoses selle direktiivi artikli 8 punktiga b.
Euroopa Kohus liitis 16. oktoobri 2012. aasta määrusega vastuvõetamatuse vastuväide põhivaidlusega ja palus Hispaania Kuningriigilt esitada kostja vastuse.
Väide seoses direktiivi 2002/91 artiklite 3 ja 7 ülevõtmata jätmisega
Poolte argumendid
Komisjon heidab Hispaania Kuningriigile ette seda, et viimane ei ole võtnud vastu kõik direktiivi 2002/91 artiklite 3 ja 7 täitmiseks vajalikud meetmed või ning igal juhul ei ole komisjonile neist teatanud, kuivõrd kuninga dekreet 1027/2007 sisaldab ehitiste energiatõhususe arvutamise meetodi ja energiatõhususe sertifikaadi kohta norme üksnes uusehitiste osas ja ei käsitle olemasolevaid ehitisi. Ta rõhutab, et põhjendatud arvamusele antud vastuses tunnistas Hispaania Kuningriik sisuliselt, et täielik ülevõtmine Hispaania õigusesse ei ole veel toimunud, ning märkis üksnes seda, et see saab teoks olemasolevate ehitiste sertifitseerimist käsitleva kuninga dekreedi eelnõu vastuvõtmise kuupäeval.
Komisjon leiab, et Hispaania Kuningriik on loobunud kaitsest direktiivi 2002/91 artiklite 3 ja 7 ülevõtmise kohustuse rikkumise etteheite osas ja selle kohta kostja vastuses ja vasturepliigis avaldatud seisukohad esitati pärast tähtaja möödumist, kuivõrd eraldi dokumendiga esitatud hagi osalise vastuvõetamatuse vastuväide ei puuduta direktiivi 2002/91 artiklitest 3 ja 7 tulenevate kohustuste rikkumist.
Hispaania Kuningriik väidab, et ei ole loobunud kaitsest direktiivi 2002/91 artikleid 3 ja 7 puudutava etteheite osas. Ta rõhutab, et Euroopa Kohtu kodukorra artikli 91 kohaselt tuleb vastuväide esitada eraldi dokumendiga ja selles ei tehta vahet, kas vastuväide puudutab hagi tervikuna või selle üht osa. Seega on osalise vastuvõetamatuse vastuväide lubatud esitada eraldi dokumendiga, ilma et see tooks kaasa kahjulikke tagajärgi.
Euroopa Kohtu hinnang
Kuna Hispaania Kuningriik esitas eraldi dokumendiga vastuvõetamatuse väite üksnes direktiivi 2002/91 artiklit 8 puudutavas osas, esitamata selles staadiumis ühtki argumenti direktiivi artikleid 3 ja 7 käsitleva etteheite vastuvõetavuse või põhjendatuse kohta, siis tõusetub küsimus, kas tema õigus end selle etteheite osas kaitsta on tähtaja möödumise tõttu lõppenud.
Selles osas tuleb meenutada, et käesoleva hagi esitamise kuupäeval kehtinud sõnastuses oli kodukorra artiklis 40 sätestatud, et kostja esitab vastuse ühe kuu jooksul hagiavalduse kättetoimetamisest arvates. Kodukorra artikkel 91 näeb aga ette võimaluse paluda eraldi dokumendis esitatud taotlusega lahendada Euroopa Kohtul vastuväide või menetlusküsimus, mis ei puuduta kohtuvaidluse sisu.
Vastuvõetamatuse vastuväide võimaldab nimelt menetlusökonoomia kaalutlustel esmalt arutamisel ja hindamisel piirduda küsimusega, kas asjaomane hagi on vastuvõetav. Nimetatud menetlusinstrument võimaldab seega vältida seda, et poolte seisukohad ja kohtu hinnang käsitlevad sisulisi küsimusi, kuigi hagi on vastuvõetamatu (vt 17. detsembri 2009. aasta otsus kohtuasjas
C-197/09 RX-II: M
vs.
Euroopa Ravimiamet (uuesti läbivaatamine), EKL 2009, lk I-12033
, punkt 48).
Kui aga hagi tunnistatakse vastuvõetamatuse vastuväite tagasi lükkamisega seoses vastuvõetavaks või kui nimetatud vastuväide liidetakse põhivaidlusega, siis peab järgnema hagi sisuline arutamine. Eespool mainitud sätted näevad sõnaselgelt ette, et president määrab uued tähtajad kohtuasja menetluse jätkamiseks, kui taotlus lahendada vastuvõetamatuse vastuväide jäetakse rahuldamata või liidetakse põhivaidlusega (vt eespool viidatud kohtuotsus M
vs.
Euroopa Ravimiamet (uuesti läbivaatamine), punkt 49).
Käesoleva hagi esitamise kuupäeval kehtinud sõnastuses nägid kodukorra artiklid 40 ja 91 koostoimes seega ette, et hagi saab sisuliselt arutama hakata üksnes osas, mida käsitleb vastuvõetamatuse vastuväide, kui kostja ei ole esitanud artiklis 40 nimetatud ühekuulise tähtaja jooksul täiendavat vastust.
Isegi kui hagi üht osa puudutav vastuvõetavuse vastuväide on põhjendatud, ei too see nimelt kaasa hagi kui terviku läbivaatamata jätmist ja seega puudub kostjal õigustus jätta kodukorra artiklis 40 nimetatud tähtaja jooksul esitamata vastus hagi sellele osale, mida vastuväide ei hõlma.
Kui kostja leiab, et vaid üks hagi osa on vastuvõetamatu, peab ta selle vastuvõetavuse vaidlustama kostja vastuses või esitama hagiavaldusele vastamiseks määratud tähtaja jooksul osalise vastuvõetamatuse vastuväite ning kostja vastuse hagi sisulistes küsimustes seoses hagi selle osaga, mida vastuvõetamatuse vastuväide ei hõlma, vastasel korral see õigus tal lõppeb.
Kuivõrd Hispaania Kuningriik esitas seisukohad direktiivi 2002/91 artiklite 3 ja 7 kohta 26. detsembril 2012, s.o enam kui kaheksa kuud pärast kõnealuse pikendatud tähtaja möödumist, mis oli kindlaks määratud hagiavaldusele vastamiseks seisukohtade esitamiseks, siis tuleb järeldada sellest, et need esitati pärast tähtaja möödumist ja seetõttu ei saa neid arvesse võtta.
Siiski on Euroopa Kohtu ülesanne tuvastada, kas liikmesriik rikkus oma kohustusi või mitte, ja seda ka juhul, kui rikkumist ei vaidlustata (vt 15. jaanuari 2002. aasta otsus kohtuasjas
C-439/99: komisjon
vs.
Itaalia, EKL 2002, lk I-305
, punkt 20, ja 6. oktoobri 2009. aasta otsus kohtuasjas
C-438/07: komisjon
vs.
Rootsi, EKL 2009, lk I-9517
, punkt 53).
Selles osas tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb liikmesriigi kohustuste rikkumise esinemist hinnata põhjendatud arvamuses määratud tähtaja lõppemisel liikmesriigis esineva olukorra alusel ning Euroopa Kohus ei saa arvestada hiljem toimunud muutusi (vt eelkõige 28. veebruari 2013. aasta otsus kohtuasjas C‑473/10: komisjon
vs.
Ungari, punkt 96 ja seal viidatud kohtupraktika).
Käesoleval juhul piisab, kui nentida, et kohtueelsest menetlusest ja hagiavaldusest nähtuvalt tunnistas Hispaania Kuningriik sisuliselt, et olemasolevate ehitiste osas, mida komisjoni etteheide ainsana puudutab, võetakse direktiivi 2002/91 artiklid 3 ja 7 Hispaania õigusesse täielikult üle alles vastava kuninga dekreedi eelnõu vastuvõtmisega.
Põhjendatud arvamuses määratud tähtaja lõppemisel, s.o 25. jaanuaril 2011 see nii aga ei olnud.
Sellest nähtub, et direktiivi 2002/91 artiklite 3 ja 7 ülevõtmata jätmise väide on põhjendatud.
Väide seoses direktiivi 2002/91 artikli 8 ülevõtmata jätmisega
Vastuvõetavus
– Poolte argumendid
Hispaania Kuningriik väidab esimese võimalusena, et hagi on selles osas vastuvõetamatu, kuivõrd see on vastuoluline ja rikub kodukorra artiklit 38, sest kohtueelse menetluse jooksul piirdus komisjon sellega, et heitis talle ette direktiivi 2002/91 artikli 8 punktist a tulenevate kohustuste rikkumist, olgugi et artikli 8 punkt b näeb selles kindlaks määratud eesmärgi saavutamiseks ette muu võimaluse. Hispaania Kuningriigi sõnul oleks komisjon pidanud enne artiklist 8 tulenevate kohustuste rikkumise etteheite esitamist tegema kindlaks, kas see liikmesriik ei ole võtnud direktiivi 2002/91 üle mitte esimesel vaid hoopis teisel viisil.
Teise võimalusena väidab Hispaania Kuningriik, et hagi on vastuvõetamatu direktiivi 2002/91 artikli 8 punkti b puudutavas osas, kuna põhjendatud arvamuses seda ei käsitletud.
Mis puutub esimese võimalusena esitatud vastuvõetamatuse vastuväidet, siis ei vaidlusta komisjon asjaolu, et liikmesriikidel on võimalik ülevõtmisel valida ühe või teise direktiivi 2002/91 artiklis 8 nimetatud võimaluse üle, kuid rõhutab, et täiendava märgukirja saatmise ajaks oli Hispaania Kuningriik juba teatanud teatavatest siseriiklikest meetmetest, mis tähendas direktiivi artikli 8 punkti a osalist ülevõtmist.
Neil asjaoludel sai Hispaania Kuningriik suurepäraselt aru talle ette heidetud kohustuste rikkumise ulatust ja komisjon ei teinud loogikaviga, heites liikmesriigile ette, et direktiivi 2002/91 artikli 8 punktis a ette nähtud variandi ülevõtmine on olnud puudulik; rääkimata sellest, et liikmesriik ei olnud teatanud ka ühestki artikli 8 punktis b ette nähtud variandi ülevõtmise meetmest.
Mis puutub teise võimalusena esitatud vastuvõetamatuse vastuväitesse, siis leiab komisjon, et hagiavalduses direktiivi 2002/91 artikli 8 punkti b kohta esitatud argumendid ei muuda kohustuste rikkumise objekti, nagu see oli määratletud kohtueelses menetluses.
– Euroopa Kohtu hinnang
Hispaania Kuningriik väidab esimese võimalusena, et direktiivi 2002/91 artikli 8 ülevõtmata jätmist puudutav väide on vastuoluline ja rikub käesoleva hagi esitamise kuupäeval kehtinud sõnastuses kodukorra artiklit 38, kuivõrd kohtueelse menetluse etapis ja põhjendatud arvamuses heitis komisjon talle ette üksnes direktiivi artikli 8 punkti a puudulikku ülevõtmist, samas kui see säte on vaid üks kahest liikmesriikidele artiklis 8 ette nähtud energiatarbimise vähendamise eesmärgi saavutamiseks antud variandist.
Lisaks tuleb selles osas meenutada, et kodukorra artikli 38 lõike 1 punktist c ja sellega seonduvast kohtupraktikast tulenevalt tuleb hagiavalduses märkida hagi ese ja ülevaade fakti‑ ja õigusväidetest ning need peavad olema esitatud piisavalt selgelt ja täpselt, et kostja saaks valmistuda enda kaitsmiseks ja Euroopa Kohus saaks teostada oma kontrolli. Sellest tuleneb, et põhilised faktilised ja õiguslikud asjaolud, millele hagiavaldus tugineb, peavad üheti mõistetavalt ja arusaadavalt nähtuma hagiavalduse tekstist endast ning nõuded peavad olema esitatud üheti mõistetavalt, et vältida seda, et Euroopa Kohus teeb otsuse
ultra petita
või jätab teatava väite kohta seisukoha võtmata (vt eelkõige 12. veebruari 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑475/07: komisjon
vs.
Poola, punkt 43, ja 16. juuli 2009. aasta otsus kohtuasjas
C-165/08: komisjon
vs.
Poola, EKL 2009, lk I-6843
, punkt 42).
Euroopa Kohus on ELTL artikli 258 alusel esitatud hagi lahendades ka sedastanud, et hagiavalduses tuleb etteheited esitada terviklikult ja täpselt, et liikmesriik ja Euroopa Kohus saaksid täpselt aru liidu õiguse väidetava rikkumise ulatusest, mis on vajalik selleks, et nimetatud riik saaks tõhusalt esitada oma vastuväited ja et Euroopa Kohus saaks väidetava rikkumise olemasolu hinnata (vt eelkõige eespool viidatud 16. juuli 2009. aasta kohtuotsus komisjon
vs.
Poola, punkt 43).
Käesoleval juhul on komisjon nii 29. jaanuari 2010. aasta täiendavas märgukirjas kui põhjendatud arvamuses selgesti märkinud, et direktiivi 2002/91 artiklis 8 jäetakse liikmesriikidele võimalus valida kahe selles sättes ette nähtud variandi vahel. Ta on väitnud ka seda, et kuigi Hispaania Kuningriigi teatatud kuninga dekreedis 1027/2007 on määratud kindlaks pärast selle dekreedi jõustumist kasutusele võetud kuumaveekatelde ülevaatuse sagedus ja sellega võetakse üle artikli 8 punktis a osutatud valik, jätab see dekreet juba olemasolevate kuumaveekatelde ülevaatuse kalendri autonoomsete piirkondade määrata.
Neil kaalutlustel ei kujuta asjaolu, et komisjon heidab põhjendatud arvamuses ette mitte kõigi direktiivi 2002/91 artikli 8 sätete, vaid üksnes artikli 8 punkti a rikkumist, endast vastuolu või loogikaviga. Tegelikult heidab komisjon direktiivi artikli 8 punktis a ette nähtud variandi ülevõtmise puudulikkust ette seoses asjaoluga, et Hispaania Kuningriik on juba teatanud selle sätte ülevõtmise meetmetest, mis komisjoni sõnul on siiski ebapiisavad.
Lisaks nähtub toimikust, et Hispaania Kuningriigil on olnud võimalik saada aru talle ette heidetud kohustuste rikkumise ulatust ja kasutada kõiki oma kaitseõigusi kohtueelsest menetlusest alates.
Nii märkis Hispaania Kuningriik oma 22. juuli 2010. aasta vastuses täiendavale märgukirjale üksnes seda, et kolm autonoomset piirkonda on rakendusmäärused kuninga dekreedi 1027/2007 kohaldamiseks vastavalt oma pädevusele juba avaldanud ning muude asjaomaste rakendusmääruste menetlemine on pooleli. Seega ei vaidlustanud Hispaania Kuningriik komisjoni hinnangut, et see liikmesriik kavatseb direktiivi 2002/91 artikli 8 ülevõtmisel piirduda nimetatud artikli punktiga a.
Eeltoodust tuleneb, et komisjon ei eiranud käesoleva hagi esitamise kuupäeval kehtinud sõnastuses kodukorra artiklit 38, kui heitis Hispaania Kuningriigile ette, et direktiivi 2002/91 artikli 8 punktis a ette nähtud variant on puudulikult üle võetud; rääkimata sellest, et liikmesriik ei olnud teatanud ka ühtki artikli 8 punktis b ette nähtud variandi ülevõtmise meedet.
Seetõttu tuleb esimese võimalusena esitatud vastuvõetamatuse vastuväide tagasi lükata.
Teise võimalusena direktiivi 2002/91 artikli 8 punkti b osas esitatud vastuvõetamatuse vastuväide tuleb samuti tagasi lükata.
Ühelt poolt heitis komisjon põhjendatud arvamuses Hispaania Kuningriigile ette, et viimane ei ole võtnud vastu direktiivi 2002/91 artikli 8 täitmiseks vajalikud meetmed, osutades just selle artikli punktile a, kuna liikmesriik oli juba teatanud selles sättes ette nähtud variandi ülevõtmise meetmetest.
Teiselt poolt, kuna Hispaania Kuningriik väitis põhjendatud arvamusele vastates hiljem, et ta on valinud võtta üle direktiivi 2002/91 artiklist 8 tulenevad kohustused, ühendades artikli 8 punktides a ja b nimetatud variandid, siis tuli komisjonil hagiavalduses kontrollida, kas Hispaania Kuningriigi võetud meetmetega võeti artikli 8 nii punkti a kui ka punkti b sätted täielikult üle.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt piiritlevad komisjoni poolt asjaomasele liikmesriigile saadetud märgukiri ja seejärel põhjendatud arvamus vaidluse eseme, mida seejärel ei saa enam laiendada. Järelikult peavad põhjendatud arvamus ja hagi olema rajatud samadele väidetele (vt eelkõige 29. septembri 1998. aasta otsus kohtuasjas
C-191/95: komisjon
vs
. Saksamaa, EKL 1998, lk I-5449
, punkt 55, ja 11. juuli 2002. aasta otsus kohtuasjas
C-139/00: komisjon
vs
. Hispaania, EKL 2002, lk I-6407
, punkt 18).
Siiski ei saa see nõue minna nii kaugele, et eeldada, et märgukirjas, põhjendatud arvamuse resolutiivosas ja hagis esitatud väited kattuksid üks-üheselt, kui vaidluse eset, nii nagu seda põhjendatud arvamuses määratletakse, ei ole laiendatud ega muudetud (vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsused komisjon
vs
. Saksamaa, punkt 56; ja komisjon
vs
. Hispaania, punkt 19).
Käesoleval juhul tuleb kogu kohtueelset menetlust arvestades märkida, et komisjoni osutatud liikmesriigi kohustuste rikkumine puudutab direktiivi 2002/91 kogu artiklit 8. Kuigi komisjon vastas sõnaselgelt üksnes direktiivi artikli 8 punkti a ülevõtmist käsitlevatele argumentidele, on ilmne, et põhjendatud arvamus tugineb ka direktiivi artikli 8 punkti b ülevõtmata jätmise kaudsele nentimisele.
Seetõttu ei laiendanud komisjoni etteheited direktiivi 2002/91 artikli 8 punkti b kohta vaidluse eset.
Sellest tuleneb, et direktiivi 2002/91 artikli 8 ülevõtmata jätmist käsitlev väide on vastuvõetav.
Sisulised küsimused
– Poolte argumendid
Komisjon leiab esiteks, et kuninga dekreediga 1027/2007 võeti direktiivi 2002/91 artikli 8 punkt a puudulikult üle, kuna selles on määratud otseselt kindlaks üksnes pärast selle dekreedi jõustumist kasutusele võetud kuumaveekatelde korrapärase ülevaatuse meetmed ja juba olemasolevate kütteseadmete kuumaveekatelde ülevaatuse kalender on jäetud autonoomsete piirkondade määrata.
Teiseks, mis puutub Hispaania Kuningriigi argumenti, et ta on valinud direktiivi 2002/91 artikli 8 sellise ülevõtmise, mis seisneb artiklis 8 nimetatud variantide ühendamises, siis väidab komisjon kõigepealt, et need variandid kujutavad endast kaht alternatiivset lahendust.
Komisjon rõhutab seejärel, et Hispaania Kuningriik ei ole varem väitnud, et valis direktiivi 2002/91 artikli 8 sellise siseriiklikku õigusesse ülevõtmise ühendatud viisi, ning kuninga dekreedi 1027/2007 seletuskirja punktist 8 tuleneb, et dekreedi eesmärk on võtta üle artikli 8 punktis a ette nähtud variant. Ta rõhutab, et Hispaania Kuningriik viitas 22. juuli 2010. aasta vastuses täiendavale märgukirjale üksnes autonoomsete piirkondade rakendusmäärustele – millest mõnede menetlemine on pooleli – kuumaveekatelde ülevaatuse kohta, ning seda hoolimata asjaolust, et õigusnormid, mis pidid artikli 8 punkti b Hispaania õigusesse üle võtma, sel kuupäeval juba kehtisid.
Lõpuks märgib komisjon seoses väidetavate direktiivi 2002/91 artikli 8 punkti b ülevõtmise meetmetega, et Hispaania Kuningriik ei tugine enam „tegevuskavale”, millele ta viitas põhjendatud arvamusele antud vastuses ning sellest ei ole teatatud. Ta märgib ka, et kuninga dekreedi 1027/2007 tehnilises juhendis 3.4.4 esitatud energiasäästu alase nõustamise kohustus on väga üldsõnaline ja seda ei saa käsitada direktiivi 2002/91 artikli 8 punkti b ülevõtmisena.
Hispaania Kuningriik väidab esiteks, et direktiivi artikkel 8 võeti üle kuninga dekreediga 1027/2007.
Ta väidab selles osas, et direktiiv 2002/91 näeb ette üksnes kohustuse võtta „vajalikud meetmed, et kehtestada […] kuumaveekatelde korrapärane ülevaatus” ja ei kohusta teatama sel eesmärgil koostatud kalendritest. Kuninga dekreet 1027/2007 näeb ette mitte üksnes konkreetse kohustuse viia läbi korrapäraseid ülevaatusi, vaid määrab ka kindlaks selle sageduse vastavalt kuumaveekatla võimsusele ja kasutatava kütuse liigile; ainus autonoomsetele piirkondadele delegeeritud volitus seisneb olemasolevate seadmete esimese ülevaatuse toimumise aja konkreetses kindlaksmääramises.
Hispaania Kuningriik väidab teiseks, et ta on täitnud direktiivi 2002/91 artiklis 8 ette nähtud kohustuse, kuivõrd kuninga dekreet 1027/2007 kehtestab kohustuse viia läbi korrapäraseid ülevaatusi ja näeb ette terve rea meetmeid energiatarbimise vähendamiseks ja süsinikdioksiidi heidete piiramiseks. Ta osutab selles osas tehnilisele juhendile 3, milles on pandud kohustuseks viia igal aastal läbi hooldus ja nõustada ehitiste omanikke võimalike parenduste osas.
Vasturepliigis osutab Hispaania Kuningriik vastuvõetavale kuninga dekreedi eelnõule, millega muudetakse kuninga dekreediga 1027/2007 heaks kiidetud ehitiste kütteseadmete määruse teatavaid artikleid ja tehnilisi juhendeid; selle alusel ei määra kütte‑ ja soojaveeseadmete ja ülevaatuse sagedust kindlaks enam autonoomsed piirkonnad, vaid seda tehakse kogu riigi territooriumi suhtes.
– Euroopa Kohtu hinnang
Kõigepealt tuleb meenutada, et vaidlust ei ole küsimuses, et direktiivi 2002/91 artikkel 8 puudutab nii uusi kui ka olemasolevaid ehitisi, ning komisjon heidab Hispaania Kuningriigile ette üksnes seda, et viimane ei ole võtnud vajalikke meetmeid olemasolevaid ehitisi puudutavas osas või igal juhul ei ole neist teatanud.
Mis esiteks puutub Hispaania Kuningriigi väitesse, et direktiivi 2002/91 artikkel 8 võeti üle kuninga dekreedi 1027/2007 abil, siis piisab, kui märkida, et nimetatud dekreedis on määratud otseselt kindlaks üksnes pärast selle dekreedi jõustumist kasutusele võetud kuumaveekatelde korrapärase ülevaatuse meetmed ja juba olemasolevate kuumaveekatelde ülevaatuse kalendri üle otsustamine on jäetud autonoomsetele piirkondadele.
Hispaania Kuningriik väitis täiendavale märgukirjale vastates sellega seoses, et kolm autonoomset piirkonda on kuninga dekreeti 1027/2007 oma vastaval territooriumil kohaldavad rakendusmäärused juba avaldanud ning muude asjaomaste rakendusmääruste vastuvõtmine on pooleli.
Vastupidi Hispaania Kuningriigi esitatud kostja vastuses väidetule nähtub kuninga dekreedi 1027/2007 tehnilise juhendi 4.3.1 sõnastusest, et autonoomsed piirkonnad peavad määrama kindlaks mitte üksnes esimese ülevaatuse kuupäeva, vaid ka ülevaatuste sageduse, arvestades kuumveekatla võimsust, kütuse liiki ja katla vanust.
Samuti ei saa nõustuda argumendiga, mille kohaselt ei pea kalendrist ja selle täitmise üksikasjadest komisjonile teatama.
Direktiiv 2002/91 näeb ette kõigi kuumaveekatelde korrapärase ülevaatuse ning seda tuleb tõlgendada nii, et ka kuumaveekatelde osas, mille kohta ei ole direktiivis endas minimaalset sagedust ette nähtud, peavad liikmesriigid kindlaks määrama täpse sageduse ja teatama komisjonile võetud meetmetest, et viimane saaks kontrollida, et need meetmed võimaldavad saavutada asjaomases direktiivis kindlaks määratud eesmärgid.
Mis teiseks puutub Hispaania Kuningriigi argumenti, mille kohaselt direktiivi 2002/91 artikli 8 täielik ülevõtmine tuleneb kuninga dekreedi 1027/2007 ja selle dekreedi tehnilises juhendis 3.4.4. sisalduvate terve rea meetmete koostoimest, mille eesmärk on vähendada energiatarbimist, siis tuleb rõhutada, et artikli 8 vastavalt punktides a ja b ette nähtud kaks varianti on alternatiivsed võimalused, mistõttu liikmesriigid peavad võtma ühe neist täielikult üle ja nad ei saa piirduda mõlema variandi osalise ülevõtmisega. Teatavate punkti a kohaste meetmete ja teatavate punkti b kohaste meetmete võtmine ei tähenda seega direktiivi 2002/91 täielikku ülevõtmist.
Peale selle on kuninga dekreedi 1027/2007 tehnilises juhendis 3.4 esitatud energiasäästu alase nõustamise kohustus väga üldsõnaline ja seda ei saa käsitada direktiivi 2002/91 artikli 8 punkti b ülevõtmisena, kuna seal ei ole täpsustatud kohustust anda nõu kuumaveekatelde väljavahetamise ja muude võimalike lahenduste osas. Kuigi artikli 8 punktis b ette nähtud variandi kohta kehtib tingimus, et selle lahenduse mõju peaks laias laastus olema võrdväärne artikli 8 punkti a sätete mõjuga, kehtib kuninga dekreedi 1027/2007 tehnilises juhendis 3.4.4 ette nähtud nõustamise kohustus hooldusettevõtjate suhtes, samas kui asjaomane punkt a koostoimes direktiivi 2002/91 artikliga 10 nõuab korrapärast ülevaatamist sõltumatu hindaja poolt.
Lõpuks tuleb märkida, et Hispaania Kuningriik sisuliselt tunnistab oma vasturepliigis, et kuni käesoleva ajani võetud meetmed on ebapiisavad ning lisab üksnes seda, et kuninga dekreeti 1027/2007 muutva sellise kuninga dekreedi eelnõu menetlemine, milles endas määratakse kogu riigi territooriumi suhtes vahetult kindlaks olemasolevate seadmete ülevaatuse sagedus, on pooleli.
Seetõttu on direktiivi 2002/91 artikli 8 ülevõtmata jätmise etteheide olemasolevate ehitiste osas põhjendatud.
Kõigist eelnevatest kaalutlustest tuleneb, et hagi on põhjendatud.
Seetõttu tuleb nentida, et kuna Hispaania Kuningriik ei ole ettenähtud tähtaja jooksul võtnud kõiki vajalikke õigus‑ ja haldusnorme direktiivi 2002/91 artiklite 3, 7 ja 8 täitmiseks, siis on Hispaania Kuningriik rikkunud neist sätetest tulenevaid kohustusi.
Kohtukulud
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 138 lõike 1 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja Hispaania Kuningriik on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud temalt välja mõista.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kümnes koda) otsustab:

1.
Kuna Hispaania Kuningriik ei ole ettenähtud tähtaja jooksul võtnud kõik vajalikud õigus‑ ja haldusnormid Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2002. aasta direktiivi 2002/91/EÜ ehitiste energiatõhususe kohta artiklite 3, 7 ja 8 täitmiseks, siis on Hispaania Kuningriik rikkunud neist sätetest tulenevaid kohustusi.

2.
Mõista kohtukulud välja Hispaania Kuningriigilt.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: hispaania.