CELEX: 62012CJ0067
Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas
Direktyva 2002/91/EB
Pastatų energinis naudingumas
3, 7 ir 8 straipsniai
Nevisiškas perkėlimas

Ieškiniu Europos Komisija prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad nepriėmusi visų įstatymų ir kitų teisės aktų, būtinų 2002 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/91/EB dėl pastatų energinio naudingumo (
OL L 1, p. 65
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 12 sk., 2 t., p. 168) 3, 7 ir 8 straipsniams įgyvendinti, arba bet kuriuo atveju nepranešusi apie šias priemones Komisijai Ispanijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal šiuos straipsnius ir 2010 m. gegužės 19 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2010/31/ES dėl pastatų energinio naudingumo (
OL L 153, p. 13
) 29 straipsnį.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Direktyvos 2002/91 3 straipsnis suformuluotas taip:
„Valstybės narės nacionaliniu ar regioniniu lygiu taiko pastatų energinio naudingumo metodiką, parengtą remiantis bendrąja sistema, apibrėžta priede. 1 ir 2 šios sistemos dalys suderinamos su technikos pažanga 14 straipsnio 2 dalyje nustatyta tvarka, atsižvelgiant į valstybės narės teisės aktuose taikomus standartus ir normas.“
Šios direktyvos 7 straipsnio „Energinio naudingumo sertifikatas“ 1 dalyje numatyta:
„Valstybės narės užtikrina, kad, kai pastatai statomi, parduodami ar išnuomojami, savininkui būtų išduodamas energinio naudingumo sertifikatas arba, kad savininkas jį išduotų būsimam pirkėjui ar nuomininkui. Tokio sertifikato galiojimo laikas turi būti ne ilgesnis kaip 10 metų.
<…>“
Minėtos direktyvos 8 straipsnyje „Šildymo katilų tikrinimas“ nurodyta:
„Siekdamos sumažinti suvartojamos energijos bei išskiriamo anglies dvideginio kiekį, valstybės narės arba:
a)
nustato priemones, būtinas nuolatiniams neatsinaujinančiu skystuoju ar kietuoju kuru kūrenamų šildymo katilų, kurių vardinė atiduodamoji galia yra 20–100 kW, tikrinimams. Tokius tikrinimus taip pat galima taikyti ir kitokiu kuru kūrenamiems katilams.
Katilai, kurių vardinė atiduodamoji galia didesnė už 100 kW, tikrinami bent kartą per dvejus metus. Dujomis kūrenamiems katilams šis laikotarpis gali būti pratęstas iki ketverių metų.
Šildymo įrangai su didesnės negu 20 kW vardinės atiduodamosios galios katilais, senesniais kaip 15 metų, valstybės narės nustato būtinąsias priemones numatyti vienkartinį visos šildymo sistemos tikrinimą. Remdamiesi šiuo tikrinimu, kurio metu dar įvertinamas šildymo katilo naudingumo koeficientas ir katilo dydis, palyginti su pastato šildymo poreikiais, ekspertai konsultuoja naudotojus dėl katilų pakeitimo, kitų šildymo sistemos modifikacijų bei alternatyvių sprendimų; arba
b)
imasi priemonių užtikrinti, kad naudotojams būtų suteiktos konsultacijos dėl šildymo katilų pakeitimo, kitų šildymo sistemos modifikacijų bei alternatyvių sprendimų. Tokios priemonės gali būti tikrinimai, kurių metu įvertinamas katilų naudingumo koeficientas ir tinkamas jų dydis. Bendras rezultatas taikant šį būdą didele dalimi turi sutapti su a punkte pateiktomis nuostatomis. Šį variantą pasirinkusios valstybės narės kas dvejus metus Komisijai pateikia ataskaitą apie jų pasirinkto būdo lygiavertiškumą.“
Pagal Direktyvos 2002/91 15 straipsnio 1 dalį valstybės narės turėjo priimti įstatymus ir kitus teisės aktus, kuriais, įsigaliojusiais ne vėliau kaip iki 2006 m. sausio 4 d., įgyvendinama ši direktyva, ir apie tai nedelsiant pranešti Komisijai. Direktyva 2010/31 nuo 2012 m. vasario 1 d. buvo panaikinta Direktyva 2002/91, tačiau nedarant poveikio valstybių narių pareigoms, susijusioms su Direktyvos 2002/91 perkėlimo į nacionalinę teisę ir taikymo pradžios terminais.
Ispanijos teisė
Liepos 20 d. Karaliaus dekreto 1027/2007 dėl šilumos įrenginių pastatuose reglamento (RITE) patvirtinimo motyvuojamosios dalies 8 punktas suformuluotas taip:
„Norma, kuri patvirtinama šiuo dekretu, iš dalies perkeliama <...> Direktyva 2002/91 <...>, nustatanti minimalius energinio naudingumo reikalavimus, kuriuos turi atitikti naujų ir esamų pastatų šilumos įrenginiai, ir periodinio šildymo katilų ir oro kondicionavimo sistemų tikrinimo procedūrą.“
Karaliaus dekreto 1027/2007 3.4.4 techninėje instrukcijoje numatyta:
„1.
Priežiūros įmonė patars savininkui ir rekomenduos patobulinimus ar pakeitimus, susijusius su įrenginiu, jo naudojimu ir veikimu, dėl kurių bus sudarytos sąlygos didesniam energiniam naudingumui.
2.
Be to, įrenginiuose, kurių nominalioji šiluminė galia yra didesnė negu 70 kW, priežiūros įmonė periodiškai atliks šilumos įrenginio energijos ir vandens suvartojimo pokyčių stebėseną tam, kad galėtų nustatyti galimus nukrypimus ir imtis tinkamų taisomųjų priemonių. Šie duomenys bus saugomi ne trumpiau kaip penkerius metus.“
Karaliaus dekreto 1027/2007 4.3.1 techninėje instrukcijoje „Šilumos generatorių tikrinimo periodiškumas“ numatyta:
„1.
Šilumos generatoriai, kurie pradėti naudoti įsigaliojus šiam RITE ir kurių įrengtoji nominalioji šiluminė galia yra lygi 20 kW arba didesnė, bus tikrinami 4.3.1 lentelėje nurodytais laikotarpiais.
4.3.1 lentelė. Šilumos generatorių tikrinimo periodiškumas
2.
Šio RITE įsigaliojimo dieną esamų įrenginių šilumos generatoriai pirmą kartą turi būti patikrinti pagal kompetentingos autonominės bendrijos institucijos nustatytą tvarkaraštį, atsižvelgiant į jų galią, kuro rūšį ir senumą.“
Ikiteisminė procedūra
2009 m. vasario 24 d. pranešimu Komisija apkaltino Ispanijos Karalystę, kad ši neperkėlė Direktyvos 2002/91 3 ir 4 straipsnių, kiek tai susiję su esamais pastatais.
2009 m. balandžio 7 d. raštu Ispanijos Karalystė pripažino, kad ši direktyva bus perkelta, kiek tai susiję su esamų pastatų energinio naudingumo sertifikavimu.
2010 m. sausio 29 d. Komisija išsiuntė Ispanijos Karalystei papildomą oficialų pranešimą, kuriame nurodė dar negavusi pranešimo apie Direktyvos 2002/91 7 ir 8 straipsnių perkėlimo priemones. Dėl šios direktyvos 8 straipsnio Komisija pažymėjo, kad Karaliaus dekretu 1027/2007 buvo nustatytas šildymo katilų tikrinimo periodiškumas tik dėl šildymo katilų, pradėtų naudoti po šio dekreto įsigaliojimo, o dėl jau esamų įrenginių šildymo katilų tikrinimo tvarkaraščio palikta nuspręsti autonominėms bendrijoms. Todėl Komisija, papildydama 2009 m. vasario 24 d. oficialų pranešimą, laikėsi nuomonės, kad Ispanijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal Direktyvos 2002/91 7 straipsnį ir 8 straipsnio a punktą.
2010 m. liepos 22 d. raštu Ispanijos Karalystė paaiškino Karaliaus dekreto dėl esamų pastatų sertifikavimo projekto priėmimo vėlavimo priežastis, o dėl Direktyvos 2002/91 8 straipsnio perkėlimo nurodė, kad trys autonominės bendrijos jau paskelbė nutarimus, kuriais nustatytos Karaliaus dekreto 1027/2007 taikymo jų teritorijose normos, ir kad vyksta kitų nutarimų priėmimo procesas.
2010 m. lapkričio 25 d. Komisija pateikė pagrįstą nuomonę, kurioje padarė išvadą, kad nevisiškai į Ispanijos teisę perkėlusi Direktyvos 2002/91 3 straipsnį, 7 straipsnio 1 dalį ir 8 straipsnio a punktą Ispanijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal šią direktyvą, ir paragino imtis reikiamų priemonių per du mėnesius nuo šios pagrįstos nuomonės gavimo dienos.
2011 m. sausio 31 d. rašte Ispanijos Karalystė atsakė, kad priėmus Karaliaus dekreto dėl esamų pastatų sertifikavimo projektą bus užbaigtas Direktyvos 2002/91 3 ir 7 straipsnių perkėlimas. Dėl šios direktyvos 8 straipsnio Ispanijos Karalystė pažymėjo, kad autonominės bendrijos neprivalo pranešti Komisijai šildymo katilų tikrinimo tvarkaraščių. Be to, ji pridūrė, kad nusprendė pasinaudoti minėtos direktyvos 8 straipsnyje numatytomis dviem galimybėmis.
2011 m. balandžio 29 d. raštu Ispanijos Karalystė vėl pranešė Komisijai apie Karaliaus dekreto dėl esamų pastatų sertifikavimo projektą.
Nusprendusi, kad Ispanijos Karalystės pažeidimas išliko pasibaigus pagrįstoje nuomonėje nustatytam terminui, Komisija pareiškė šį ieškinį.
Dėl ieškinio
2012 m. balandžio 20 d. atskiru dokumentu Ispanijos Karalystė pateikė nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą, kuriuo prašo Teisingumo Teismo pripažinti ieškinį nepriimtinu, kiek jis susijęs su įsipareigojimų pagal visas Direktyvos 2002/91 8 straipsnio nuostatas neįvykdymu, o nepatenkinus šio reikalavimo – pripažinti ieškinį nepriimtinu, kiek jis susijęs su įsipareigojimų pagal šios direktyvos 8 straipsnio b punktą neįvykdymu.
2012 m. spalio 16 d. sprendimu nepriimtinumu grindžiamas prieštaravimas buvo pridėtas prie bylos nagrinėjimo iš esmės ir Ispanijos Karalystės buvo paprašyta pateikti atsiliepimą į ieškinį.
Dėl kaltinimo, susijusio su Direktyvos 2002/91 3 ir 7 straipsnių neperkėlimu
Šalių argumentai
Komisija kaltina Ispanijos Karalystę, kad ši nesiėmė visų priemonių, būtinų Direktyvos 2002/91 3 ir 7 straipsniams įgyvendinti, ir bet kuriuo atveju nepranešė jai apie šias priemones, nes Karaliaus dekreto 1027/2007 normos dėl pastatų energinio naudingumo apskaičiavimo metodikos ir energinio naudingumo sertifikato apima tik naujus pastatus, o esami pastatai nenurodyti. Ji pažymi, jog atsakyme į pagrįstą nuomonę Ispanijos Karalystė iš esmės pripažino, kad visiškas perkėlimas į Ispanijos teisę dar neatliktas, ir tik nurodė, kad tai bus padaryta priėmus Karaliaus dekreto dėl esamų pastatų sertifikavimo projektą.
Komisija mano, kad Ispanijos Karalystė atsisakė gintis dėl įsipareigojimų pagal Direktyvos 2002/91 3 ir 7 straipsnius neįvykdymo ir kad atsiliepime į ieškinį ir triplike šiuo klausimu esančios pastabos pateiktos praleidus terminą, nes atskiru dokumentu pareikštas daliniu ieškinio nepriimtinumu grindžiamas prieštaravimas nesusijęs su įsipareigojimų pagal Direktyvos 2002/91 3 ir 7 straipsnius neįvykdymu.
Ispanijos Karalystė nesutinka su tuo, kad atsisakė gintis, kiek tai susiję su Direktyvos 2002/91 3 ir 7 straipsniais. Ji pažymi, kad Teisingumo Teismo procedūros reglamento 91 straipsnyje numatyta, kad nepriimtinumu grindžiamas prieštaravimas turi būti pateiktas atskirai, ir nedaromas skirtumas atsižvelgiant į tai, ar nepriimtinumas susijęs su visu ieškiniu, ar tik su jo dalimi. Taigi nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą galima pateikti atskiru dokumentu ir tai nesukelia jokių neigiamų pasekmių.
Teisingumo Teismo vertinimas
Kadangi Ispanijos Karalystė atskiru dokumentu pateikė nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą tik dėl kaltinimo, susijusio su Direktyvos 2002/91 8 straipsniu, ir šiame etape nepateikė jokių argumentų dėl priimtinumo ar dėl esmės, kiek tai susiję su šios direktyvos 3 ir 7 straipsniais, kyla klausimas, ar turi būti laikoma, kad Ispanijos Karalystė neteko teisės pateikti gynybos argumentų dėl pastarojo kaltinimo.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad remiantis Procedūros reglamento redakcijos, galiojusios šio ieškinio pateikimo dieną, 40 straipsniu atsakovas turi pateikti atsiliepimą į ieškinį per mėnesį nuo ieškinio įteikimo. Tačiau šio reglamento 91 straipsnyje numatyta galimybė atskiru dokumentu prašyti Teisingumo Teismo priimti sprendimą dėl preliminaraus prieštaravimo arba dėl kito klausimo, nesusijusio su bylos esme.
Nepriimtinumu grindžiamas prieštaravimas leidžia dėl proceso ekonomijos priežasčių pirmame etape apriboti teisminius ginčus ir nagrinėjimą vien ieškinio priimtinumo klausimu. Taip šis atskirasis procesinis klausimas leidžia išvengti to, kad šalių pareiškimuose ir teismo atliekamame nagrinėjime būtų aptariama ginčo esmė, nors ieškinys yra nepriimtinas (žr. 2009 m. gruodžio 17 d. Sprendimo
M prieš EMEA
(peržiūra),
C-197/09 RX-II, Rink. p. I-12033
, 48 punktą).
Tačiau jeigu ieškinys pripažįstamas priimtinu atmetus nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą arba šis prieštaravimas pridedamas prie bylos nagrinėjimo iš esmės, antrame etape turi įvykti teisminiai ginčai dėl esmės. Minėtose nuostatose aiškiai numatyta, kad jeigu prašymas išnagrinėti nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą atmetamas arba pridedamas prie bylos nagrinėjimo iš esmės, pirmininkas nustato naujus tolesnių veiksmų byloje terminus (žr. minėto Sprendimo
M prieš EMEA
(peržiūra) 49 punktą).
Iš kartu skaitomų Procedūros reglamento redakcijos, galiojusios šio ieškinio pateikimo dieną, 40 ir 91 straipsnių matyti, kad tolesnis nagrinėjimas iš esmės gali būti susiję tik su ieškinio dalimi, nurodyta nepriimtinumu grindžiamame prieštaravime, nes atsakovas nepateikė papildomo atsiliepimo į ieškinį per minėtame 40 straipsnyje nustatytą vieno mėnesio terminą.
Net jeigu nepriimtinumu grindžiamas prieštaravimas, susijęs tik su dalimi ieškinio, yra pagrįstas, dėl jo negali būti atmestas visas ieškinys, taigi ir negali būti pateisinama tai, kad atsakovas nepateikė gynybos argumentų dėl ieškinio dalies, nenurodytos minėtame prieštaravime, per Procedūros reglamento 40 straipsnyje numatytą terminą.
Jei atsakovas mano, kad tik dalis ieškinio yra nepriimtina, tuo atveju jis privalo arba ginčyti tos dalies priimtinumą atsiliepime į ieškinį, arba per atsiliepimui į ieškinį nustatytą terminą pateikti daliniu nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą ir paaiškinimą dėl ieškinio dalies, nenurodytos minėtame nepriimtinumu grindžiamame prieštaravime, esmės, priešingu atveju jis netenka teisės teikti prieštaravimų šiuo klausimu.
Kadangi Ispanijos Karalystės pastabos, susijusios su Direktyvos 2002/91 3 ir 7 straipsniais, buvo pateiktos 2012 m. gruodžio 26 d., t. y. praėjus daugiau negu aštuoniems mėnesiams nuo pratęsto termino, nustatyto atsiliepimui į ieškinį pateikti, pabaigos, darytina išvada, kad jos pateiktos praleidus terminą, taigi į jas negali būti atsižvelgta.
Vis dėlto bet kuriuo atveju Teisingumo Teismas turi konstatuoti įsipareigojimų neįvykdymą, kuriuo kaltinama, nors atitinkama valstybė narė neginčija įsipareigojimų neįvykdymo (žr. 2002 m. sausio 15 d. Sprendimo
Komisija prieš Italiją
,
C-439/99, Rink. p. I-305
, 20 punktą ir 2009 m. spalio 6 d. Sprendimo
Komisija prieš Švediją
,
C-438/07, Rink. p. I-9517
, 53 punktą).
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką įsipareigojimų neįvykdymas turi būti vertinamas atsižvelgiant į padėtį valstybėje narėje pasibaigus pagrįstoje nuomonėje nustatytam terminui, o į vėlesnius pakeitimus Teisingumo Teismas atsižvelgti negali (žr., be kita ko, 2013 m. vasario 28 d. Sprendimo
Komisija prieš Vengriją
, C‑473/10, 96 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Šiuo atveju pakanka konstatuoti, kad iš ikiteisminės procedūros ir ieškinio matyti, kad Ispanijos Karalystė iš esmės pripažino, jog, kiek tai susiję su esamais pastatais, kurie vieninteliai nurodyti Komisijos pateiktame kaltinime, Direktyvos 2002/91 3 ir 7 straipsniai bus visiškai perkelti į Ispanijos teisę tik priėmus Karaliaus dekreto projektą.
Tačiau taip nebuvo pasibaigus pagrįstoje nuomonėje nustatytam terminui, t. y. 2011 m. sausio 25 d.
Darytina išvada, kad kaltinimas, susijęs su Direktyvos 2002/91 3 ir 7 straipsnių neperkėlimu, yra pagrįstas.
Dėl kaltinimo, susijusio su Direktyvos 2002/91 8 straipsnio neperkėlimu
Dėl priimtinumo
– Šalių argumentai
Ispanijos Karalystė visų pirma tvirtina, kad ieškinys yra nepriimtinas dėl to, kad jam trūksta nuoseklumo ir juo pažeidžiamas Procedūros reglamento 38 straipsnis, nes per ikiteisminę procedūrą Komisija ją kaltino tik pažeidus įsipareigojimus, kylančius iš Direktyvos 2002/91 8 straipsnio a punkto, nors šio 8 straipsnio b punkte numatyta kita galimybė šiame straipsnyje nustatytam tikslui įgyvendinti. Ispanijos Karalystės teigimu, kad apkaltintų ją neįvykdžius įsipareigojimų pagal minėtą 8 straipsnį, Komisija turėjo įsitikinti, kad ji neperkėlė Direktyvos 2002/91 nei pasinaudojusi pirmąja, nei antrąja galimybe.
Papildomai Ispanijos Karalystė tvirtina, kad ieškinys yra nepriimtinas, kiek tai susiję su įsipareigojimų pagal šios direktyvos 8 straipsnio b punktą neįvykdymu, nes ši nuostata nebuvo nurodyta pagrįstoje nuomonėje.
Dėl pagrindinio nepriimtinumo pagrindo Komisija neginčija to, kad valstybės narės gali perkelti vieną iš Direktyvos 2002/91 8 straipsnyje nurodytų galimybių, tačiau pažymi, kad kai buvo išsiųstas papildomas oficialus pranešimas, Ispanijos Karalystė jau buvo pranešusi apie kai kurias nacionalines priemones, kuriomis iš dalies perkeltas šios direktyvos 8 straipsnio a punktas.
Tokiomis aplinkybėmis Ispanijos Karalystė visiškai suprato įsipareigojimų neįvykdymo, kuriuo ji kaltinama, apimtį, ir nebuvo padaryta motyvavimo klaidos kaltinant šią valstybę narę nevisiškai perkėlus Direktyvos 2002/91 8 straipsnio a punkte numatytą galimybę, nekalbant apie tai, kad ši valstybė narė nepranešė apie jokias priemones, susijusias su šio 8 straipsnio b punkte numatyta galimybe.
Dėl papildomo nepriimtinumo pagrindo Komisija mano, kad dėl ieškinyje išdėstytų argumentų, susijusių su Direktyvos 2002/91 8 straipsnio b punktu, nepasikeičia per ikiteisminę procedūrą nustatytas įsipareigojimų neįvykdymo dalykas.
– Teisingumo Teismo vertinimas
Visų pirma Ispanijos Karalystė tvirtina, kad kaltinimui, susijusiam su Direktyvos 2002/91 8 straipsnio neperkėlimu, trūksta nuoseklumo ir juo pažeidžiamas Procedūros reglamento redakcijos, galiojusios ieškinio pateikimo dieną, 38 straipsnis, nes per ikiteisminį etapą ir pagrįstoje nuomonėje Komisija ją kaltino tik šios direktyvos 8 straipsnio a punkto nevisišku perkėlimu, nors ši nuostata yra tik viena iš dviejų galimybių, suteiktų valstybėms narėms minėto 8 straipsnio tikslui sumažinti energijos suvartojimą pasiekti.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad iš Procedūros reglamento 38 straipsnio 1 dalies c punkto ir su šia nuostata susijusios teismo praktikos matyti, kad kiekviename ieškinyje turi būti nurodytas ginčo dalykas ir pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka, ir tai turi būti išdėstyta pakankamai aiškiai ir tiksliai, kad atsakovas galėtų pasirengti gynybai, o Teisingumo Teismas – vykdyti jam pavestą kontrolę. Iš to išplaukia, kad esminės faktinės ir teisinės aplinkybės, kuriomis grindžiamas ieškinys, turi būti nuosekliai išdėstytos ir suprantamos iš paties ieškinio teksto ir kad jame pateikiamus reikalavimus reikia suformuluoti nedviprasmiškai, kad Teisingumo Teismas nepriimtų sprendimo
ultra petita
arba apskritai nepriimtų sprendimo dėl kaltinimo (žr., be kita ko, 2009 m. vasario 12 d. Sprendimo
Komisija prieš Lenkiją
, C‑475/07, 43 punktą ir 2009 m. liepos 16 d. Sprendimo
Komisija prieš Lenkiją
,
C-165/08, Rink. p. I-6843
, 42 punktą).
Teisingumo Teismas taip pat yra nusprendęs, kad pagal SESV 258 straipsnį pareikštame ieškinyje kaltinimai turi būti pateikti nuosekliai ir tiksliai, kad valstybė narė ir Teisingumo Teismas galėtų tiksliai suvokti nurodyto Sąjungos teisės pažeidimo apimtį, o tai yra būtina sąlyga tam, kad ta valstybė narė galėtų naudingai pateikti savo gynybos argumentus, o Teisingumo Teismas galėtų patikrinti nurodyto įsipareigojimų neįvykdymo buvimą (žr., be kita ko, minėto 2009 m. liepos 16 d. Sprendimo
Komisija prieš Lenkiją
43 punktą).
Šiuo atveju tiek 2010 m. sausio 29 d. papildomame oficialiame pranešime, tiek pagrįstoje nuomonėje Komisija aiškiai nurodė, kad Direktyvos 2002/91 8 straipsnyje leidžiama valstybėms narėms pasirinkti iš dviejų šioje nuostatoje numatytų galimybių. Tada ji nurodė, kad nors Karaliaus dekretu 1027/2007, apie kurį pranešė Ispanijos Karalystė, nustatomas šildymo katilų, pradėtų naudoti įsigaliojus šiam dekretui, tikrinimo dažnumas ir perkeliama 8 straipsnio a punkte numatyta galimybė, jame paliekama teisė autonominėms bendrijoms nustatyti esamų šildymo katilų tikrinimo tvarkaraštį.
Tokiomis aplinkybėmis tai, kad pagrįstoje nuomonėje Komisija padarė išvadą, jog pažeistos ne visos Direktyvos 2002/91 8 straipsnio nuostatos, o tik šios direktyvos 8 straipsnio a punktas, nėra nenuoseklumas ar motyvavimo klaida. Iš tiesų atsižvelgusi į aplinkybę, kad Ispanijos Karalystė jau pranešė apie šį 8 straipsnio a punktą perkeliančias priemones, kurios vis dėlto, kaip manė Komisija, buvo nepakankamos, Komisija padarė išvadą, kad šioje nuostatoje numatyta galimybė perkelta nevisiškai.
Be to, iš bylos medžiagos matyti, kad Ispanijos Karalystė galėjo suprasti įsipareigojimų neįvykdymo, kuriuo ji kaltinama, apimtį ir visiškai pasinaudoti savo teise į gynybą dar per ikiteisminę procedūrą.
2010 m. liepos 22 d. atsakyme į papildomą oficialų pranešimą Ispanijos Karalystė tik atsakė, kad remdamosi savo atitinkama kompetencija trys autonominės bendrijos jau paskelbė nutarimus, kuriais nustatytos Karaliaus dekreto 1027/2007 taikymo normos, ir kad dėl kitų nutarimų atliekami administraciniai veiksmai. Taigi Ispanijos Karalystė neginčijo Komisijos vertinimo dėl jos siekio perkeliant Direktyvos 2002/91 8 straipsnį apsiriboti šio straipsnio a punktu.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad Komisija nepažeidė Procedūros reglamento redakcijos, galiojusios šio ieškinio pateikimo dieną, 38 straipsnio, kaltindama Ispanijos Karalystę nevisiškai perkėlus Direktyvos 2002/91 8 straipsnio a punkte numatytą galimybę ir, be to, nepaminėdama, kad ši valstybė narė nepranešė apie jokias priemones, susijusias su šio 8 straipsnio b punkte numatyta galimybe.
Taigi pagrindinis nepriimtinumo pagrindas turi būti atmestas.
Papildomas nepriimtinumo pagrindas, kuriuo remiantis kaltinimas nepriimtinas, kiek tai susiję su Direktyvos 2002/91 8 straipsnio b punktu, taip pat turi būti atmestas.
Iš tiesų, pirma, pagrįstoje nuomonėje Komisija apkaltino Ispanijos Karalystę, kad ši nesiėmė priemonių, būtinų Direktyvos 2002/91 8 straipsniui įgyvendinti, ir atkreipė dėmesį į šio straipsnio a punktą dėl to, kad ši valstybė narė jau buvo pranešusi apie perkėlimo priemones pagal šioje nuostatoje numatytą galimybę.
Antra, kadangi vėliau Ispanijos Karalystė, atsakydama į pagrįstą nuomonę, teigė pasirinkusi perkelti Direktyvos 2002/91 8 straipsnio įpareigojimus bendrai pasinaudodama dviem šio 8 straipsnio a ir b punktuose pateiktomis galimybėmis, ieškinyje Komisija turėjo išnagrinėti, ar priemonėmis, kurių ėmėsi Ispanijos Karalystė, visiškai perkeltas 8 straipsnis atsižvelgiant tiek į šio straipsnio a, tiek į b punktą.
Pagal nusistovėjusią teismo praktiką Komisijos valstybei narei adresuotame oficialiame pranešime, o vėliau jos išsiųstoje pagrįstoje nuomonėje apibrėžiamas ginčo dalykas, kuris nuo tol nebegali būti išplėstas. Todėl pagrįsta nuomonė ir ieškinys turi būti grindžiami tais pačiais kaltinimais (žr., be kita ko, 1998 m. rugsėjo 29 d. Sprendimo
Komisija prieš Vokietiją
,
C-191/95, Rink. p. I-5449
, 55 punktą ir 2002 m. liepos 11 d. Sprendimo
Komisija prieš Ispaniją
,
C-139/00, Rink. p. I-6407
, 18 punktą).
Tačiau šis reikalavimas negali reikšti, kad kiekvienu atveju oficialiame pranešime nurodyti kaltinimai, pagrįstos nuomonės rezoliucinė dalis ir ieškinio reikalavimai turi visiškai sutapti, jeigu pagrįstoje nuomonėje apibrėžtas ginčo dalykas nebuvo išplėstas arba pakeistas (žr., be kita ko, minėtų sprendimų
Komisija prieš Vokietiją
56 punktą ir
Komisija prieš Ispaniją
19 punktą).
Šioje byloje, atsižvelgiant į visą ikiteisminę procedūrą, reikia konstatuoti, kad Komisijos nurodytas įsipareigojimų neįvykdymas susijęs su visu Direktyvos 2002/91 8 straipsniu. Taigi, nors Komisija aiškiai atsakė tik į argumentus, susijusius su šios direktyvos 8 straipsnio a punktu, akivaizdu, kad pagrįsta nuomonė taip pat pagrįsta aiškia išvada, kad neperkeltas minėtos direktyvos 8 straipsnio b punktas.
Taigi dėl Komisijos kaltinimų, susijusių su Direktyvos 2002/91 8 straipsnio b punktu, ginčo objektas nebuvo išplėstas.
Darytina išvada, kad kaltinimas, susijęs su Direktyvos 2002/91 8 straipsnio neperkėlimu, yra priimtinas.
Dėl esmės
– Šalių argumentai
Pirma, Komisija mano, kad Karaliaus dekretu 1027/2007 tik nevisiškai perkeltas Direktyvos 2002/91 8 straipsnio a punktas, nes juo tiesiogiai nustatomos priemonės, skirtos tik šildymo katilų, pradėtų naudoti įsigaliojus šiam dekretui, reguliariam tikrinimui, o dėl jau esamų įrenginių šildymo katilų tikrinimo tvarkaraščio paliekama nuspręsti autonominėms bendrijoms.
Antra, dėl Ispanijos Karalystės argumentų, kad ji pasirinko perkelti Direktyvos 2002/91 8 straipsnį bendrai taikydama dvi šioje nuostatoje pateiktas galimybes, Komisija visų pirma teigia, kad šios dvi galimybės yra alternatyvūs sprendimai.
Toliau Komisija pažymi, kad Ispanijos Karalystė anksčiau neteigė, jog pasirinko tokį Direktyvos 2002/91 8 straipsnio bendro perkėlimo į vidaus teisę būdą, ir kad iš Karaliaus dekreto 1027/2007 įžanginės dalies 8 pastraipos taip pat matyti, kad šio dekreto tikslas buvo perkelti 8 straipsnio a punkte numatytą galimybę. Ji primena, kad 2010 m. liepos 22 d. atsakyme į papildomą oficialų pranešimą Ispanijos Karalystė nurodė tik autonominių bendrijų nutarimus dėl šildymo katilų tikrinimo, iš kurių kai kurie yra rengiami, nepaisydama to, kad nuostatos, kuriomis į Ispanijos teisę turėjo būti perkeltas 8 straipsnio b punktas, jau galiojo tą dieną.
Galiausiai, dėl tariamų perkėlimo priemonių pagal Direktyvos 2002/91 8 straipsnio b punktą Komisija pažymi, kad Ispanijos Karalystė nebesiremia „veiksmų planu“, kurį nurodė atsakyme į pagrįstą nuomonę, ir kad apie jį nebuvo pranešta. Ji taip pat pabrėžia, kad pareiga teikti su energetika susijusį patarimą, nurodyta Karaliaus dekreto 1027/2007 3.4.4 techninėje instrukcijoje, yra labai bendro pobūdžio pareiga ir negali būti laikoma perkeliančia Direktyvos 2002/91 8 straipsnio b punktą.
Ispanijos Karalystė tvirtina, pirma, kad šios direktyvos 8 straipsnis buvo perkeltas Karaliaus dekretu 1027/2007.
Šiuo atžvilgiu ji teigia, kad Direktyva 2002/91 tik nustatyta pareiga imtis „priemonių, būtinų nuolatiniams <...> šildymo katilų <...> tikrinimams“, tačiau nenustatyta pareiga pranešti šiuo tikslu sudarytus tvarkaraščius. Tačiau Karaliaus dekrete 1027/2007 numatyta ne tik konkreti pareiga atlikti periodinius tikrinimus, bet taip pat nustatytas šis periodiškumas atsižvelgiant į šildymo katilų galią ir juose naudojamą kuro rūšį, o autonominėms bendrijoms suteikta tik kompetencija konkrečiai nustatyti pirmą esamų įrenginių patikrinimą.
Ispanijos Karalystė tvirtina, antra, kad įvykdė Direktyvos 2002/91 8 straipsnyje numatytą įpareigojimą, nes Karaliaus dekretu 1027/2007 nustatyta pareiga atlikti periodinius tikrinimus ir įvairios priemonės, skirtos energijos suvartojimui ir išmetamo anglies dioksido kiekiui sumažinti. Šiuo tikslu ji nurodo 3 techninę instrukciją, kuria nustatyta pareiga atlikti kasmetinę priežiūrą ir įrenginių savininkams teikti patarimus dėl galimų šių įrenginių patobulinimų.
Triplike Ispanijos Karalystė nurodo, kad bus priimtas Karaliaus dekreto, iš dalies keičiančio kai kuriuos Šilumos įrenginių pastatuose reglamento, patvirtinto Karaliaus dekretu 1027/2007, straipsnius ir technines instrukcijas, kuriame šildymo ir karšto vandens gamybos įrenginių tikrinimo periodiškumas nustatomas nebe autonominių bendrijų, o visai nacionalinei teritorijai, projektas.
– Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmiausia reikia priminti, jog neginčijama, kad Direktyvos 2002/91 8 straipsnis susijęs tiek su naujais pastatais, tiek su esamais pastatais ir kad Komisija kaltina Ispanijos Karalystę tik nesiėmus būtinų priemonių dėl esamų pastatų arba bet kuriuo atveju apie jas nepranešus.
Pirma, dėl Ispanijos Karalystės tvirtinimo, kad Direktyvos 2002/91 8 straipsnis buvo perkeltas Karaliaus dekretu 1027/2007, pakanka pažymėti, kad minėtu dekretu tiesiogiai nustatomos priemonės, skirtos tik šildymo katilų, pradėtų naudoti įsigaliojus šiam dekretui, reguliariam tikrinimui, o dėl jau esamų įrenginių šildymo katilų tikrinimo tvarkaraščio paliekama nuspręsti autonominėms bendrijoms.
Atsakyme į papildomą oficialų pranešimą Ispanijos Karalystė šiuo klausimu teigė, kad trys autonominės bendrijos jau paskelbė nutarimus, kuriais nustatytos Karaliaus dekreto 1027/2007 taikymo jų teritorijose normos, ir kad vyksta kitų nutarimų priėmimo procesas.
Priešingai, nei atsiliepime į ieškinį tvirtina Ispanijos Karalystė, iš Karaliaus dekreto 1027/2007 4.3.1 techninės instrukcijos formuluotės matyti, kad autonominės bendrijos turi nustatyti ne tik pirmo patikrinimo datą, bet taip pat tikrinimo periodiškumą pagal šildymo katilo galią, kuro rūšį ir senumą.
Be to, negalima remtis argumentu, kad neprivaloma pateikti Komisijai informacijos apie tvarkaraštį ir jo vykdymą.
Iš tiesų Direktyvoje 2002/91 numatytas periodiškas visų šildymo katilų tikrinimas ir ji turi būti aiškinama taip, kad net dėl šildymo katilų, dėl kurių šioje direktyvoje nenustatytas minimalus periodiškumas, valstybės narės taip pat privalo įtvirtinti konkretų periodiškumą ir pranešti Komisijai apie priemones, kurių ėmėsi, kad ši galėtų patikrinti, ar šiomis priemonėmis sudaroma galimybė pasiekti minėtoje direktyvoje nustatytus tikslus.
Antra, dėl Ispanijos Karalystės argumento, kad Direktyvos 2002/91 8 straipsnis visiškai perkeltas bendrai Karaliaus dekretu 1027/2007 ir įvairiomis Karaliaus dekreto 1027/2007 3.4.4 techninėje instrukcijoje numatytomis priemonėmis, skirtomis energijos suvartojimui sumažinti, reikia pažymėti, kad dvi galimybės, numatytos minėto 8 straipsnio a ir b punktuose, yra alternatyvios galimybės, todėl valstybės narės privalo visiškai perkelti vieną iš jų ir negali tik iš dalies perkelti dvi galimybes. Taigi ėmusis tam tikrų priemonių, susijusių su minėtu a punktu, ir tam tikrų priemonių, susijusių su minėtu b punktu, negali būti visiškai perkelta Direktyva 2002/91.
Be to, pareiga teikti su energetika susijusį patarimą, nurodyta Karaliaus dekreto 1027/2007 3.4 techninėje instrukcijoje, yra labai bendro pobūdžio pareiga, ir ji negali būti laikoma perkeliančia Direktyvos 2002/91 8 straipsnio b punktą, nes joje nėra jokios konkrečios nuorodos į pareigą patarti dėl šildymo katilų pakeitimo ir dėl kitų galimų sprendimų. Toliau pažymėtina, kad nors minėto 8 straipsnio b punkte numatytai galimybei taikoma sąlyga, kad bendras šios galimybės poveikis turi apytikriai prilygti to paties 8 straipsnio a punkto nuostatos poveikiui, Karaliaus dekreto 1027/2007 3.4.4 techninėje instrukcijoje numatytą patarimą turi teikti priežiūros įmonės, o pagal minėtą a punktą kartu su Direktyvos 2002/91 10 straipsniu reikalaujama periodinio tikrinimo, atliekamo nepriklausomų ekspertų.
Galiausiai reikia pažymėti, jog triplike Ispanijos Karalystė iš esmės pripažįsta, kad iki šiol ėmėsi nepakankamai priemonių, ir tik teigia, kad vis dar vyksta Karaliaus dekreto, kuriuo iš dalies keičiamas Karaliaus dekretas 1027/2007 ir tiesiogiai visai nacionalinei teritorijai nustatomas esamų įrenginių tikrinimo periodiškumas, projekto priėmimo procesas.
Taigi kaltinimas, kad neperkeltas Direktyvos 2002/91 8 straipsnis, kiek tai susiję su esamais pastatais, yra pagrįstas.
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad ieškinys yra pagrįstas.
Todėl reikia konstatuoti, kad per nustatytą terminą nepriėmusi visų įstatymų ir kitų teisės aktų, būtinų Direktyvos 2002/91 3, 7 ir 8 straipsniams įgyvendinti, Ispanijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal šias nuostatas.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi Komisija reikalavo priteisti bylinėjimosi išlaidas ir Ispanijos Karalystė pralaimėjo bylą, pastaroji turi jas padengti.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (dešimtoji kolegija) nusprendžia:

1.
Per nustatytą terminą nepriėmusi visų įstatymų ir kitų teisės aktų, būtinų 2002 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/91/EB dėl pastatų energinio naudingumo 3, 7 ir 8 straipsniams įgyvendinti, Ispanijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal šias nuostatas.

2.
Priteisti iš Ispanijos Karalystės bylinėjimosi išlaidas.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: ispanų.