CELEX: 62012CJ0575
Eelotsusetaotlus
Vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanev ala
Määrus (EÜ) nr 810/2009
Artikli 24 lõige 1 ja artikkel 34
Ühtne viisa
Ühtse viisa tühistamine või kehtetuks tunnistamine
Tühistatud reisidokumenti kinnitatud ühtse viisa kehtivus
Määrus (EÜ) nr 562/2006
Artikli 5 lõige 1 ja artikli 13 lõige 1
Kontrollid piiril
Sisenemise tingimused
Siseriiklikud õigusnormid, mis nõuavad kehtivasse reisidokumenti kinnitatud kehtiva viisa olemasolu

Eelotsusetaotlus puudutab küsimust, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. märtsi 2006. aasta määrust (EÜ) nr 562/2006, millega kehtestatakse isikute üle piiri liikumist reguleerivad ühenduse eeskirjad (Schengeni piirieeskirjad) (
ELT L 105, lk 1
), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. märtsi 2010. aasta määrusega (EÜ) nr 265/2010 (
ELT L 85, lk 1
) (edaspidi „Schengeni piirieeskirjad”), ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta määrust (EÜ) nr 810/2009, millega kehtestatakse ühenduse viisaeeskiri (viisaeeskiri) (
ELT L 243, lk 1
).
Eelotsusetaotlus on esitatud lennuettevõtja Air Baltic Corporation AS (edaspidi „Air Baltic”) ja Valsts robežsardze (piirivalveamet) vahelises vaidluses seoses Valsts robežsardze otsusega määrata Air Balticule haldustrahv piiriületuseks vajalike reisidokumentideta reisija Lätti vedamise eest.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Schengeni piirieeskirjad
Schengeni piirieeskirjade põhjendused 4, 6, 7, 8 ja 19 on sõnastatud järgmiselt:
„(4)
Seoses välispiirikontrolliga on „ühise õigusaktide kogu” loomine, eelkõige
acquis
’ ühtlustamise ja edasiarendamise teel, üks põhikomponente välispiiride haldamise ühises poliitikas [...]
[...]
(6)
Piirikontroll ei ole üksnes nende liikmesriikide huvides, kelle välispiiril seda teostatakse, vaid kõigi liikmesriikide huvides, kes on kaotanud piirikontrolli sisepiiridel. Piirikontroll peaks aitama võidelda ebaseadusliku sisserände ja inimkaubandusega ning vältida ohtu liikmesriikide sisejulgeolekule, avalikule korrale, rahvatervisele ja rahvusvahelistele suhetele.
(7)
Kontrolli piiril tuleks teostada inimväärikust täielikult asutades. Piirikontrolli tuleks teostada professionaalselt ja lugupidaval viisil ning see peaks olema proportsionaalne taotletavate eesmärkidega.
(8)
Piirikontroll hõlmab lisaks piiripunktis toimuvale isikute kontrollimisele ja piiripunktide vahelisele patrull- ja vaatlustegevusele ka sisejulgeolekuriskide ning välispiiride julgeolekut mõjutada võivate ohtude analüüsimist. Seepärast on vaja kehtestada piiripunktides toimuvaid kontrolle ning patrull- ja vaatlustegevust reguleerivad tingimused, kriteeriumid ja üksikasjalikud eeskirjad.
[...]
(19)
Kuna käesoleva määruse eesmärki, nimelt isikute üle piiri liikumise suhtes kohaldatavate eeskirjade kehtestamist ei suuda liikmesriigid üksinda tegutsedes piisavalt saavutada, võib ühendus võtta meetmeid kooskõlas [ELL] artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. [...]”
Schengeni piirieeskirjade artikkel 1 „Sisu ja põhimõtted” sätestab:
„Käesoleva määrusega sätestatakse kontrolli puudumine isikute suhtes, kes ületavad Euroopa Liidu liikmesriikide vahelisi sisepiire.
Sellega kehtestatakse Euroopa Liidu liikmesriikide välispiire ületavate isikute piirikontrolli reguleerivad eeskirjad.”
Schengeni piirieeskirjade artikli 2 punktis 10 on „kontrollid piiril” määratletud kui „piiripunktis teostatavad kontrollid tagamaks, et isikutel, sealhulgas nende transpordivahenditel ja nende valduses olevatel esemetel võib lubada siseneda liikmesriigi territooriumile või sealt lahkuda”.
Schengeni piirieeskirjade artikli 5 „Sisenemise nõuded kolmandate riikide kodanikele” lõige 1 sätestab:
„Kuni kolmekuuliseks riigis viibimiseks kuue kuu jooksul kehtivad kolmandate riikide kodanikele järgmised territooriumile sisenemise tingimused:
a)
neil on kehtiv reisidokument või -dokumendid, mis lubavad neil piiri ületada;
b)
neil on kehtiv viisa, kui see on nõutav vastavalt nõukogu 15. märtsi 2001. aasta määrusele (EÜ) nr 539/2001 (milles loetletakse kolmandad riigid, kelle kodanikel peab välispiiride ületamisel olema viisa, ja need kolmandad riigid, kelle kodanikud on sellest nõudest vabastatud) [
EÜT L 81, lk 1
; ELT eriväljaanne 19/04, lk 65] [...];
c)
nad tõendavad kavatsetava viibimise eesmärki ja tingimusi ning neil on piisavalt elatusvahendeid nii kavatsetava viibimise ajaks kui ka tagasipöördumiseks oma päritolumaale või sõiduks kolmandasse riiki, kus nende vastuvõtmine on tagatud, või nad on võimelised omandama need vahendid seaduslikul teel;
d)
nende kohta ei ole Schengeni infosüsteemi (SIS) kantud hoiatust sisenemise keelamise eesmärgil;
e)
nad ei ohusta ühegi liikmesriigi avalikku korda, sisejulgeolekut, rahvatervist või rahvusvahelisi suhteid, eelkõige juhul kui nende kohta pole liikmesriikide siseriiklikesse andmebaasidesse kantud hoiatust sisenemise keelamise eesmärgil samadel põhjustel.”
Schengeni piirieeskirjade artikli 5 lõikes 4 on ette nähtud, et erandina sama artikli lõikest 1 võib teatud eriolukordades lubada liikmesriigi territooriumile siseneda kolmanda riigi kodanikel ka siis, kui nad ei täida kõiki lõikes 1 sätestatud tingimusi.
Schengeni piirieeskirjade artikli 6 lõike 1 teises lõigus on täpsustatud, et piirivalveametnike poolt oma kohustuste täitmisel võetavad meetmed on proportsionaalsed nimetatud meetmete eesmärkidega.
Schengeni piirieeskirjade artikli 7 „Isikute kontrollimine piiril” lõiked 1 ja 3 sätestavad:
„1.   Välispiiri ületamist kontrollivad piirivalveametnikud. Kontrollimine toimub käesoleva peatüki kohaselt.
[...]
3.   Kolmandate riikide kodanikke kontrollitakse riiki sisenemisel ja riigist lahkumisel põhjalikult.
a)
Riiki sisenemisel hõlmab põhjalik kontroll järgmist: artikli 5 lõikes 1 riiki sisenemise kohta sätestatud tingimuste kontrollimist ning vajaduse korral riigis elamist ja kutsealaga tegelemist lubavate dokumentide kontrollimist. See hõlmab järgmiste aspektide üksikasjalikku kontrollimist:
i)
kolmanda riigi kodanikul piiriületuseks vajaliku kehtiva ning vajadusel asjakohast viisat või elamisluba sisaldava dokumendi olemasolu kontrollimist;
[...]
iii)
asjaomase kolmanda riigi kodaniku reisidokumendil olevate sisenemis- ja väljumistemplite kontrollimist, et sisenemis- ja väljumiskuupäevi võrreldes teha kindlaks, kas isik on juba ületanud liikmesriikide territooriumil maksimaalse lubatud viibimise aja;
[...]”.
Schengeni piirieeskirjade artikli 8 lõikes 1 on täpsustatud, et välispiiridel võib kontrolle erakorralistel ja ettenägematutel asjaoludel leevendada.
Schengeni piirieeskirjade artikli 10 lõiked 1 ja 3 sätestavad:
„1.   Kolmandate riikide kodanike reisidokumentidesse lüüakse sisenemisel ja väljumisel korrapäraselt templeid. Eelkõige lüüakse sisenemis- ja väljumistempel:
a)
kehtivat viisat sisaldavatesse dokumentidesse, mis võimaldavad kolmandate riikide kodanikel piiri ületada;
[...]
3.   [...]
Erandkorras võib kolmanda riigi kodaniku palvel sisenemis- või väljumistempli löömisest loobuda, kui see võib asjaomasele isikule tõsiseid ebameeldivusi tekitada. Sel juhul tuleb sisenemine või lahkumine registreerida eraldi lehel, millele märgitakse isiku nimi ja passinumber. Nimetatud leht antakse kolmanda riigi kodanikule.”
Schengeni piirieeskirjade artikkel 13 sätestab:
„1.   Kolmanda riigi kodanikul, kes ei vasta kõigile artikli 5 lõikes 1 sätestatud nõuetele ja kes ei kuulu artikli 5 lõikes 4 osutatud isikute kategooriatesse, on keelatud siseneda liikmesriikide territooriumile. See ei piira varjupaigaõiguse, rahvusvahelise kaitse ega pikaajaliste viisade väljastamisega seotud erisätete kohaldamist.
2.   Sisenemist võib keelata üksnes põhjendatud otsusega, milles märgitakse keeldumise täpsed põhjused. Otsuse teeb selleks siseriikliku õiguse alusel volitatud asutus. See jõustub kohe.
Põhjendatud otsus, milles märgitakse keeldumise täpsed põhjused, antakse V lisa B‑osas toodud standardvormi kujul, mis täidetakse asutuse või ametiisiku poolt, kes on siseriikliku õiguse alusel volitatud sisenemiskeeldu andma. Täidetud standardvorm antakse asjaomasele kolmanda riigi kodanikule, kes kinnitab selle vormiga sisenemiskeelu otsuse kättesaamist.
3.   Sisenemiskeelu saanud isikutel on õigus otsus edasi kaevata. Edasikaebamine toimub siseriikliku õiguse kohaselt. [...]
[...]
6.   Sisenemiskeeldu reguleerivad üksikasjalikud eeskirjad on sätestatud V lisa A‑osas.”
Schengeni piirieeskirjade V lisa A‑osa punkti 1 alapunkt b näeb ette, et sisenemist keelates kirjutab pädev piirivalveametnik kustumatu tindiga tähed, mis vastavad sisenemise keelamise põhjustele, mille loetelu on esitatud sisenemiskeelu standardvormil.
Schengeni piirieeskirjade V lisa B‑osas toodud standardvormil on üheksa kastikest, mille kasutamine võimaldab pädeval asutusel märkida täpsed sisenemise keelamise põhjused.
Viisaeeskiri
Viisaeeskirja põhjendus 3 on sõnastatud järgmiselt:
„Viisapoliitika puhul on ühise õigusaktide kogu loomine, eriti
acquis
’ ([konventsiooni, millega rakendatakse 14. juuni 1985. aasta Schengeni lepingut Beneluxi Majandusliidu riikide, Saksamaa Liitvabariigi ja Prantsuse Vabariigi valitsuste vahel nende ühispiiridel kontrolli järkjärgulise kaotamise kohta (
EÜT 2000, L 239, lk 19
; ELT eriväljaanne 19/02, lk 9) ja mis on allkirjastatud 19. juunil 1990 Schengenis] asjakohased sätted ja ühised konsulaarjuhised) […] konsolideerimise ja edasiarendamise kaudu, üks olulisemaid komponente „ühise viisapoliitika edasiarendamises osana mitmekihilisest süsteemist, mille eesmärk on siseriiklike õigusaktide ning kohalike konsulaaresinduste käitlemistoimingute edasise ühtlustamise tulemusena hõlbustada seaduslikku reisimist ja võidelda ebaseadusliku sisserändega” [...].”
Viisaeeskirja artikli 24 lõike 1 esimene ja teine lõik sätestavad:
„Viisa kehtivusaeg ja lubatud viibimise kestus määratakse kindlaks artikli 21 kohase läbivaatamise põhjal.
Viisa võib anda ühe-, kahe- või mitmekordseks sisenemiseks. Kehtivusaeg ei või olla pikem kui viis aastat. [...]”
Viisaeeskirja artikli 29 lõiked 1 ja 2 sätestavad:
„1.   [...] trükitud viisakleebis kinnitatakse reisidokumenti [...]
2.   Kui viisat andev liikmesriik ei tunnusta taotleja reisidokumenti, kasutatakse viisa kinnitamiseks eraldi lehte.”
Viisaeeskirja artiklis 30 on täpsustatud, et „ühtse viisa [...] omamine ei anna automaatset sisenemise õigust”.
Viisaeeskirja artikkel 33 lubab teatud erijuhtudel pikendada välja antud viisa kehtivusaega ja/või viibimise kestust.
Viisaeeskirja artikli 34 lõiked 1 ja 2 sätestavad:
„1.   Viisa tühistatakse, kui selgub, et selle andmise ajal ei olnud täidetud viisa andmise tingimused, eelkõige juhul, kui on tõsine põhjus arvata, et viisa on omandatud pettuse teel. Üldjuhul tühistavad viisa selle andnud liikmesriigi pädevad asutused. Viisa võivad tühistada teise liikmesriigi pädevad asutused [...]
2.   Viisa tunnistatakse kehtetuks, kui selgub, et selle andmiseks vajalikud tingimused ei ole enam täidetud. Üldjuhul tunnistavad viisa kehtetuks selle andnud liikmesriigi pädevad asutused. Viisa võivad kehtetuks tunnistada teise liikmesriigi pädevad asutused [...]”.
Läti õigus
20. novembri 2002. aasta immigratsiooniseaduse (Imigrācijas likums) (
Latvijas Vēstnesis
, 2000, nr 169) § 4 lõige 1 sätestab:
„Välismaalasel on õigus siseneda Läti Vabariiki ja seal viibida, kui tal on samaaegselt:
1)
kehtiv reisidokument […]
2)
kehtiv viisa kehtivas reisidokumendis […]”
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
Moskva ja Riia vahelisel lennul vedas Air Baltic 8. oktoobril 2010 India kodanikku, kes Riia lennujaamas toimunud piirikontrolli käigus esitas kehtiva India passi, milles puudus ühtne viisa, ja tühistatud India passi, milles oli ühtne mitmekordne viisa, mille oli väljastanud Itaalia Vabariik ja mille kehtivusaeg oli 25. maist 2009 kuni 25. maini 2014. Tühistatud passis oli järgmine märge: „Pass tühistatud. Passis sisalduvaid kehtivaid viisasid ei tühistata”.
India kodanikul keelati Läti territooriumile siseneda, kuna tal ei olnud kehtivat viisat.
Valsts robežsardze määras 14. oktoobri 2010. aasta otsusega Air Balticule haldustrahvi summas 2000 Läti latti, põhjendusel et India kodanikku vedades pani Air Baltic toime väärteo, mis seisnes sellise reisija Läti territooriumile vedamises, kellel puudusid piiriületuseks vajalikud reisidokumendid.
Air Baltic esitas Valsts robežsardze juhile selle otsuse peale vaide, mis jäeti 9. detsembri 2010. aasta otsusega rahuldamata.
Air Baltic esitas selle otsuse peale kaebuse Administratīvā rajona teisale (esimese astme halduskohus). Nimetatud kohus jättis 12. augusti 2011. aasta otsusega Air Balticu kaebuse rahuldamata.
Air Baltic esitas selle kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule.
Administratīvā apgabaltiesa (teise astme halduskohus), kes leidis, et tema menetluses oleva vaidluse lahendamiseks on vaja tõlgendada Schengeni piirieeskirju ja viisaeeskirja, otsustas menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas [Schengeni piirieeskirjade] artiklit 5 tuleb tõlgendada nii, et kehtivasse reisidokumenti kinnitatud kehtiva viisa olemasolu on kolmandate riikide kodaniku riiki sisenemise kohustuslik eeltingimus?
2.
Kas kooskõlas [viisaeeskirja] sätetega tähendab selle reisidokumendi tühistamine, millesse viisakleebis on kinnitatud, et tühistatakse ka väljastatud viisa?
3.
Kas [Schengeni piirieeskirjade] ja [viisaeeskirja] sätetega on kooskõlas siseriiklikud õigusnormid, milles on kolmandate riikide kodaniku riiki sisenemise kohustusliku eeltingimusena ette nähtud kehtivasse reisidokumenti kinnitatud kehtiva viisa olemasolu?”
Eelotsuse küsimuste analüüs
Teine küsimus
Teise küsimusega, mida tuleb analüüsida kõigepealt, palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas viisaeeskirja artikli 24 lõiget 1 ja artiklit 34 tuleb tõlgendada nii, et reisidokumendi tühistamine kolmanda riigi asutuse poolt toob kaasa sellesse dokumenti kinnitatud ühtse viisa kehtetuse.
Seoses sellega olgu meenutatud, et vastavalt viisaeeskirja artikli 24 lõikele 1 määrab pädev asutus ühtse viisa väljaandmisel kindlaks viisa kehtivusaja. Viisaeeskirja artikli 33 alusel võib viisa kehtivusaega teatud erijuhtudel pikendada.
Viisaeeskirja artikli 34 lõigete 1 ja 2 kohaselt tühistatakse viisa, kui selgub, et selle andmise ajal ei olnud täidetud viisa andmise tingimused, ning viisa tunnistatakse kehtetuks, kui selgub, et selle andmiseks vajalikud tingimused ei ole enam täidetud.
Niisiis on ühtne viisa kehtiv vähemalt seni, kuni lõpeb viisa kehtivusaeg, mille määras ühtse viisa väljaandmisel kindlaks viisa välja andnud liikmesriigi pädev asutus, kui viisat ei tühistata ega tunnistata kehtetuks enne viisa kehtivusaja lõppu vastavalt viisaeeskirja artiklile 34.
Nimetatud artikli lõigetest 1 ja 2 nähtub, et ühtse viisa tühistamiseks või kehtetuks tunnistamiseks on vaja viisa välja andnud liikmesriigi või muu liikmesriigi pädeva asutuse eriotsust. Seega ei ole kolmanda riigi asutus pädev ühtset viisat tühistama.
Järelikult ei too sellise asutuse otsus tühistada reisidokument, millesse on kinnitatud ühtne viisa, kaasa ühtse viisa tühistamist või kehtetuks tunnistamist.
Lisaks nähtub viisaeeskirja artiklist 34, et pädev asutus võib ühtse viisa tühistada vaid sellisele põhjusele tuginedes, mis langeb kokku viisaeeskirja artikli 32 lõikes 1 ja artikli 35 lõikes 6 ette nähtud keeldumispõhjustega (vt selle kohta kohtuotsus Koushkaki, C‑84/12,
EU:C:2013:862
, punktid 42 ja 43). Järelikult on ainuke otseselt reisidokumenti puudutav viisa tühistamise põhjus viisaeeskirja artikli 32 lõike 1 punkti a alapunkti i kohaselt see, kui viisa väljaandmisel esitatud reisidokument oli vale, võltsitud või järeletehtud. Sellest tuleneb, et pärast viisa väljaandmist selle reisidokumendi tühistamine, millesse on kinnitatud viisa, ei kuulu põhjuste hulka, mis õigustaksid viisa tühistamist pädeva asutuse poolt.
Eeltoodut arvestades peab teisele küsimusele vastama, et viisaeeskirja artikli 24 lõiget 1 ja artiklit 34 tuleb tõlgendada nii, et reisidokumendi tühistamine kolmanda riigi asutuse poolt ei too kaasa sellesse dokumenti kinnitatud ühtse viisa kehtetust.
Esimene küsimus
Esimese küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas Schengeni piirieeskirjade artikli 5 lõiget 1 koostoimes artikli 13 lõikega 1 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriikide territooriumile kolmandate riikide kodanike sisenemise eeltingimuseks on see, et piiripunktis teostatava kontrolli ajal esitatud kehtiv viisa oleks tingimata kinnitatud kehtivasse reisidokumenti.
Seoses sellega olgu meenutatud, et Schengeni piirieeskirjade artikli 13 lõikes 1 on sätestatud, et liikmesriikide territooriumile on keelatud siseneda kolmanda riigi kodanikul, kes ei vasta kõigile piirieeskirjade artikli 5 lõikes 1 sätestatud nõuetele ega kuulu sama artikli lõikes 4 osutatud isikute kategooriatesse.
Schengeni piirieeskirjade artikli 5 lõike 1 kohaselt on kolmandate riikide kodanike liikmesriikide territooriumile sisenemise kaks esimest tingimust esiteks see, et neil oleks kehtiv reisidokument või ‑dokumendid, mis lubavad neil piiri ületada, ja teiseks see, et neil oleks kehtiv viisa, kui see on nõutav määrusele nr 539/2001.
Järelikult tuleb tõdeda, et selle sätte sõnastus teeb vahet reisidokumendi omamist puudutaval sisenemise tingimusel, mis on ette nähtud Schengeni piirieeskirjade artikli 5 lõike 1 punktis a, ja viisa omamist puudutaval tingimusel, mis on ette nähtud sama lõike 1 punktis b, viitamata kuidagi sellele, et sisenemise tingimuseks oleks see, et viisa on kinnitatud reisidokumendile, mis on piiri ületamise kuupäeval kehtiv.
Läti ja Soome valitsus juhivad tähelepanu aga sellele, et Schengeni piirieeskirjade artikli 7 lõike 3 punkti a alapunkti i teatud keeleversioonides – näiteks hispaania-, eesti-, itaalia- ja lätikeelses versioonis – on väljendatud mõtet, et isikute kontrollimisel piiril peavad pädevad asutused kontrollima, et kolmanda riigi kodanikul oleks viisat sisaldav kehtiv reisidokument.
Schengeni piirieeskirjade see säte on enamikus ülejäänud keeleversioonides – s.o taani, saksa, kreeka, inglise, prantsuse, leedu, ungari, malta, hollandi, poola, portugali, sloveenia ja rootsi keeles – sõnastatud siiski nii, et sellest ei nähtu, nagu peaks viisa olema tingimata kinnitatud piiri ületamise kuupäeval kehtivasse reisidokumenti, ning muud keeleversioonid nagu tšehhi- ja soomekeelne versioon on selles osas mitmetimõistetavad.
Liidu õiguse sätte ühetaolise tõlgendamise vajadus eeldab seda, et keeleversioonide erinevuse korral tuleb asjaomast sätet tõlgendada lähtuvalt selle õigusakti üldisest kontekstist ja eesmärgist, mille osa see säte on (vt selle kohta kohtuotsused DR ja TV2 Danmark, C‑510/10,
EU:C:2012:244
, punkt 45, ning Bark, C‑89/12,
EU:C:2013:276
, punkt 40).
Esiteks olgu Schengeni piirieeskirjade artikli 5 lõike 1 ja artikli 7 lõike 3 punkti a alapunkti i konteksti kohta märgitud, et artikkel 7 paikneb piirieeskirjade II jaotise II peatükis „Välispiirikontroll ja sisenemiskeeld”, kuid artikkel 5 paikneb sama II jaotise I peatükis „Välispiiride ületamine ja sisenemise nõuded”.
Nii Schengeni piirieeskirjade artikli 7 pealkirjast kui ka selle artikli lõike 3 punkti a sõnastusest nähtub, et selle sätte eesmärk ei ole kehtestada kolmandate riikide kodanike sisenemise tingimusi, vaid täpsustada erinevaid aspekte põhjaliku kontrolli puhul, mille peavad läbi viima pädevad asutused, et kontrollida eeskätt seda, et need kodanikud täidaksid piirieeskirjade artikli 5 lõikes 1 sätestatud sisenemistingimusi.
Veel olgu toonitatud, et Schengeni piirieeskirjade artikli 13 lõige 2 sätestab, et sisenemiskeelu täpsed põhjused tuleb teha kolmanda riigi kodanikule teatavaks piirieeskirjade V lisa B‑osas toodud standardvormi kasutades.
Sellel standardvormil toodud üheksa kastikese hulgas, millesse pädevad asutused teevad risti, et teavitada sisenemiskeelu põhjustest, on mitu eraldi kastikest reisidokumendi ja viisa kohta. Kuid standardvormil ei ole ühtegi kastikest, mis võimaldaks põhjendada sisenemiskeeldu asjaoluga, et kehtiv viisa ei ole kinnitatud reisidokumenti, mis oleks piiri ületamise kuupäeval kehtiv.
Lisaks nähtub viisaeeskirja artikli 29 lõikest 2, et liidu seadusandja ei ole kavatsenud täielikult välistada võimalust siseneda liikmesriikide territooriumile ilma kehtivasse reisidokumenti kinnitatud viisata, sest selles sättes on sõnaselgelt ette nähtud võimalus kinnitada viisa eraldi lehele, kui viisat andev liikmesriik ei tunnusta talle esitatud reisidokumenti.
Pealegi puuduks viisal, mille kehtivusaeg ei ole möödas ja mis on kinnitatud reisidokumenti, mis on pärast viisa väljaandmist tühistatud, pärast niisugust tühistamist mõju, kui viisat ei saaks enam esitada liikmesriikide territooriumile sisenemiseks isegi siis, kui samal ajal esitatakse kehtiv reisidokument. Sellise Schengeni piirieeskirjade tõlgenduse tagajärjel kaotaks viisa faktiliselt selle kehtivuse, mis tuleneb viisaeeskirja artikli 24 lõikest 1 ja artiklist 34, nagu neid on tõlgendatud käesoleva otsuse punktis 36.
Teiseks, Schengeni piirieeskirjade eesmärkide kohta nähtub piirieeskirjade põhjendusest 6, et piirikontroll peaks aitama võidelda ebaseadusliku sisserände ja inimkaubandusega ning vältida ohtu liikmesriikide sisejulgeolekule, avalikule korrale, rahvatervisele ja rahvusvahelistele suhetele. Peale selle on Schengeni piirieeskirjade artikli 2 punktis 10 täpsustatud, et kontrollid piiril toimuvad tagamaks, et isikutel võib lubada siseneda liikmesriigi territooriumile või sealt lahkuda.
Nende eesmärkide saavutamiseks näeb Schengeni piirieeskirjade artikli 7 lõige 3 ette, et kolmandate riikide kodanikke kontrollitakse riiki sisenemisel ja riigist lahkumisel põhjalikult, mis hõlmab asjaomase kolmanda riigi kodaniku reisidokumendil olevate sisenemis- ja väljumistemplite kontrollimist, et teha kindlaks, kas isik on juba ületanud liikmesriikide territooriumil maksimaalse lubatud viibimise aja.
Mõistagi on see kontrollimine raskem siis, kui üheaegselt esitatakse tühistatud reisidokument, millesse on kinnitatud kehtiv viisa, ja kehtiv reisidokument, nagu märkisid ka Läti ja Soome valitsus.
Ent nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 68 märkis, ei pane kahe eraldiseisva reisidokumendi esitamine pädevaid asutusi olukorda, kus nad ei saa mõistlikel tingimustel teostada Schengeni piirieeskirjade artikli 7 lõikes 3 ette nähtud kontrollimisi, võttes arvesse teavet, mida nad saavad kahest neile esitatud reisidokumendist.
Samalaadsed raskused tekivad pädevatel asutustel ka liidu seadusandja poolt sõnaselgelt kirjeldatud olukorras, kus sisenemis- või väljumistempli löömise asemel registreeritakse sisenemine või lahkumine eraldi lehel, mis on ette nähtud Schengeni piirieeskirjade artikli 10 lõike 3 teises lõigus.
Kui asuda seisukohale, et praktilised raskused, mis tulenevad niisuguse kahe eraldi reisidokumendi esitamisest, nagu on kõne all põhikohtuasjas, on piisavad, et keelata territooriumile siseneda sellisel kolmanda riigi kodanikul, kelle ühtne viisa on kinnitatud tühistatud reisidokumenti, tähendaks see seda, et eiratakse nõuet, mille kohaselt peavad kontrollid piiril olema proportsionaalsed taotletavate eesmärkidega, nagu see on ette nähtud Schengeni piirieeskirjade artikli 6 lõike 1 teises lõigus koostoimes põhjendusega 7.
Kõigest eeltoodust tulenevalt peab esimesele küsimusele vastama, et Schengeni piirieeskirjade artikli 5 lõiget 1 koostoimes artikli 13 lõikega 1 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriikide territooriumile kolmandate riikide kodanike sisenemise eeltingimuseks ei ole, et piiripunktis teostatava kontrolli ajal esitatud kehtiv viisa oleks tingimata kinnitatud kehtivasse reisidokumenti.
Kolmas küsimus
Kolmanda küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas Schengeni piirieeskirjade artikli 5 lõiget 1 koostoimes artikli 13 lõikega 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugused nagu põhikohtuasjas kõne all olevad õigusnormid, mille kohaselt on liikmesriikide territooriumile kolmandate riikide kodanike sisenemise eeltingimuseks see, et piiripunktis teostatava kontrolli ajal esitatud viisa peab tingimata olema kinnitatud kehtivasse reisidokumenti.
Esimesele küsimusele antud vastust silmas pidades tundub, et kolmandale küsimusele saaks vastata eitavalt ainult juhul, kui liikmesriigil on kaalutlusruum, mis võimaldab tal keelata kolmanda riigi kodanikul oma territooriumile sisenemist sisenemistingimuse alusel, mida ei ole ette nähtud Schengeni piirieeskirjades.
Seoses sellega olgu meenutatud, et Schengeni piirieeskirjade artikli 5 lõike 1 sõnastusest nähtub, et selles on sätestatud liikmesriikide territooriumile sisenemise tingimused kolmandate riikide kodanikele, mitte miinimumloetelu põhjustest, mille alusel tuleb keelata kolmandate riikide kodanikel sellele territooriumile siseneda.
Lisaks on Schengeni piirieeskirjade artikli 7 lõikes 1 täpsustatud, et kontrollimine toimub II jaotise II peatüki kohaselt.
Schengeni piirieeskirjade artikli 7 lõige 3 ja artikkel 8, mis kuuluvad II peatükki, näevad ette pädevate asutuste kohustuse kontrollida artikli 5 lõikes 1 sätestatud sisenemistingimuste täitmist ning võimaluse leevendada kontrolle piiridel, kuid üheski selle peatüki sättes ei ole öeldud, et pädevad asutused võiksid kontrolle laiendada ja nõuda muude kui viimati nimetatud sättes ette nähtud sisenemistingimuste täitmist.
Asjaolu, et Schengeni piirieeskirjade artikli 13 lõikes 1 on sätestatud, et kolmanda riigi kodanikul, kes ei vasta kõigile piirieeskirjade artikli 5 lõikes 1 sätestatud nõuetele ja kes ei kuulu artikli 5 lõikes 4 osutatud isikute kategooriatesse, on keelatud siseneda liikmesriikide territooriumile, nähes artikli 13 lõike 2 teises lõigus ette, et sisenemiskeelu täpsed põhjused tuleb teha kolmanda riigi kodanikule teatavaks piirieeskirjade V lisa B‑osas toodud standardvormi kasutades, kujutab endast tegurit, mis toetab tõlgendust, et artikli 5 lõikes 1 sisalduv keeldumise põhjuste loetelu on ammendav (vt analoogia alusel kohtuotsus Koushkaki,
EU:C:2013:862
, punkt 38).
V lisa B‑osas toodud standardvormil on üheksa kastikest, millesse pädevad asutused teevad risti, et teavitada sisenemiskeelu põhjustest. Kuues kastike viitab Schengeni piirieeskirjade artikli 5 lõike 1 alguses mainitud viibimise kestusele ning ülejäänud kastikesed viitavad sama lõike punktides a–e ette nähtud tingimustele.
Samuti on Schengeni piirieeskirjade V lisa A‑osas täpsustatud, et sisenemist keelates peab pädev piirivalveametnik muu hulgas kirjutama passi tähed, mis vastavad sisenemise keelamise põhjustele, mille loetelu on esitatud sisenemiskeelu standardvormil.
Schengeni piirieeskirjade artiklist 1 ja põhjendustest 4, 8 ja 19 nähtub, et piirieeskirjade eesmärk on kehtestada liidu välispiiridel teostatava kontrolli suhtes kohaldatavad tingimused, kriteeriumid ja üksikasjalikud eeskirjad – eesmärk, mida liikmesriigid üksinda tegutsedes ei suuda piisavalt saavutada. Põhjenduses 6 on täpsustatud, et piirikontroll ei ole üksnes nende liikmesriikide huvides, kelle välispiiril seda teostatakse, vaid kõigi liikmesriikide huvides, kes on kaotanud piirikontrolli sisepiiridel, ning see eeldab sisenemistingimuste ühtset määratlemist.
Tõlgendus, mille kohaselt piirduvad Schengeni piirieeskirjad liikmesriikide kohustamisega keelduda teatud konkreetsetel juhtudel liikmesriikide territooriumile sisenemise lubamisest ega kehtesta liikmesriikide territooriumile sisenemise ühtlustatud tingimusi, ei ole järelikult kooskõlas nende eeskirjade eesmärgiga (vt analoogia alusel kohtuotsus Koushkaki,
EU:C:2013:862
, punkt 50).
Pealegi on Euroopa Kohus juba otsustanud, et 14. juuni 1985. aasta Schengeni lepinguga kehtestatud regulatsiooni eesmärk on tagada kõrgetasemeline ja ühtne välispiirikontroll ja ‑järelevalve koos Schengeni alas sisepiiride vaba ületamisega (kohtuotsus komisjon
vs
. Hispaania, C‑503/03,
EU:C:2006:74
, punkt 37) tänu Schengeni piirieeskirjade artiklitega 6–13 kehtestatud välispiirikontrolli ühtlustatud eeskirjade järgimisele (vt selle kohta kohtuotsus ANAFE, C‑606/10,
EU:C:2012:348
, punktid 26 ja 29).
Viisaeeskirja artikli 30 kohaselt ei anna ühtse viisa omamine küll automaatset sisenemise õigust, kuid viisaeeskirja põhjenduses 3 mainitud seadusliku reisimise hõlbustamise eesmärki kahjustaks see, kui liikmesriigid võiksid vastavalt oma äranägemisele keelduda lubamast territooriumile siseneda ühtset viisat omaval kolmanda riigi kodanikul, lisades Schengeni piirieeskirjade artikli 5 lõikes 1 loetletud sisenemistingimustele veel ühe tingimuse, kuigi liidu seadusandja ei ole leidnud, et liikmesriikide territooriumile lubamiseks peaks selline tingimus täidetud olema (vt analoogia alusel kohtuotsus Koushkaki,
EU:C:2013:862
, punkt 52).
Järelikult puudub liikmesriikidel kaalutlusruum, mis võimaldaks neil keelduda lubamast kolmanda riigi kodanikul siseneda oma territooriumile, kohaldades tingimust, mida ei ole Schengeni piirieeskirjades ette nähtud.
Eeltoodud kaalutlustest tulenevalt peab kolmandale küsimusele vastama, et Schengeni piirieeskirjade artikli 5 lõiget 1 koostoimes artikli 13 lõikega 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugused nagu põhikohtuasjas kõne all olevad õigusnormid, mille kohaselt on liikmesriikide territooriumile kolmandate riikide kodanike sisenemise eeltingimuseks see, et piiripunktis teostatava kontrolli ajal esitatud viisa peab tingimata olema kinnitatud kehtivasse reisidokumenti.
Kohtukulud
Et põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:

1.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta määruse (EÜ) nr 810/2009, millega kehtestatakse ühenduse viisaeeskiri (viisaeeskiri), artikli 24 lõiget 1 ja artiklit 34 tuleb tõlgendada nii, et reisidokumendi tühistamine kolmanda riigi asutuse poolt ei too kaasa sellesse dokumenti kinnitatud ühtse viisa kehtetust.

2.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. märtsi 2006. aasta määruse (EÜ) nr 562/2006, millega kehtestatakse isikute üle piiri liikumist reguleerivad ühenduse eeskirjad (Schengeni piirieeskirjad) ning mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. märtsi 2010. aasta määrusega (EÜ) nr 265/2010, artikli 5 lõiget 1 koostoimes artikli 13 lõikega 1 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriikide territooriumile kolmandate riikide kodanike sisenemise eeltingimuseks ei ole, et piiripunktis teostatava kontrolli ajal esitatud kehtiv viisa oleks tingimata kinnitatud kehtivasse reisidokumenti.

3.
Määruse nr 562/2006, mida on muudetud määrusega nr 265/2010, artikli 5 lõiget 1 koostoimes artikli 13 lõikega 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugused nagu põhikohtuasjas kõne all olevad õigusnormid, mille kohaselt on liikmesriikide territooriumile kolmandate riikide kodanike sisenemise eeltingimuseks see, et piiripunktis teostatava kontrolli ajal esitatud viisa peab tingimata olema kinnitatud kehtivasse reisidokumenti.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: läti.