CELEX: 62009CJ0400
Prekių ženklai
Direktyva 89/104/EEB
7 straipsnio 2 dalis
Farmacijos produktai
Paralelinis importas
Prekių ženklu žymimo produkto perpakavimas
Nauja pakuotė, ant kurios leidimo pateikti į rinką turėtojas, pagal kurio nurodymus produktas perpakuotas, nurodomas kaip perpakuotojas
Nepriklausomos įmonės atliktas fizinis perpakavimas

Prašymai priimti prejudicinį sprendimą susiję su 1988 m. gruodžio 21 d. Pirmosios Tarybos direktyvos valstybių narių įstatymams,
susijusiems su prekių ženklais, suderinti (OL L 40, 1989, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 92)
7 straipsnio 2 dalies ir su ja susijusios teismo praktikos, visų pirma – 1978 m. gegužės 23 d. Sprendimo
Hoffmann‑La Roche
(102/77, Rink. p. 1139) bei 1981 m. gruodžio 3 d. Sprendimo
Pfizer
(1/81, Rink. p. 2913), 1996 m. liepos 11 d. Sprendimo
Bristol‑Myers Squibb ir kt.
(C‑427/93, C‑429/93 ir C‑436/93, Rink. p. I‑3457) ir 1996 m. liepos 11 d. Sprendimo
MPA Pharma
(C‑232/94, Rink. p. I‑3671), išaiškinimu. Šiuose sprendimuose Teisingumo Teismas patikslino sąlygas, kuriomis paralelinis
importuotojas gali prekiauti prekių ženklu žymimais perpakuotais vaistais ir prekių ženklo savininkas negali tam prieštarauti.
Šie prašymai pateikti nagrinėjant ginčus: byloje C‑400/09 – tarp
Orifarm A/S
(toliau –
Orifarm
),
Orifarm Supply A/S
(toliau –
Orifarm Supply
),
Handelsselskabet af 5. januar 2002 A/S
, dėl kurios pradėta likvidavimo procedūra (toliau –
Handelsselskabet
),
Ompakningsselskabet af 1. november 2005 A/S
(toliau –
Ompakningsselskabet
), o byloje C‑207/10 – tarp
Paranova Danmark A/S
(toliau –
Paranova Danmark
),
Paranova Pack A/S
(toliau –
Paranova Pack
) ir
Merck Sharp & Dohme Corp.
(anksčiau –
Merck & Co. Inc
.,
Merck Sharp & Dohme BV ir Merck Sharp & Dohme)
(toliau kartu –
Merc
k) dėl nuorodos apie faktinį perpakavimą ant naujos paraleliai importuotų vaistų pakuotės nebuvimo.

Teisinis pagrindas
Direktyva 89/104 panaikinta 2008 m. spalio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2008/95/EB valstybių narių teisės
aktams, susijusiems su prekių ženklais, suderinti (OL L 299, p. 25), įsigaliojusia 2008 m. lapkričio 28 d. Tačiau, atsižvelgiant
į faktinių aplinkybių datą, pagrindinėms byloms taikoma Direktyva 89/104.
Direktyvos 89/104 5 straipsnyje „Prekių ženklo suteikiamos teisės“ numatyta:
„1. Įregistruotas prekių ženklas suteikia savininkui išimtines teises į jį. Savininkas turi teisę uždrausti trečiosioms šalims
be jo sutikimo vartoti prekybos veikloje:
a)      bet kokį žymenį, tapatų prekių ženklui, kuriuo žymimos prekės arba paslaugos yra tapačios toms prekėms arba paslaugoms, kurioms
prekių ženklas yra įregistruotas;
b)      bet kokį žymenį, kai dėl savo tapatumo ar panašumo į jo prekių ženklą ir dėl šiuo ženklu ir žymeniu žymimų prekių arba paslaugų
tapatumo ar panašumo yra tikimybė, kad visuomenė gali juos supainioti dėl žymens asocijavimosi su prekių ženklu.
2. Bet kuri valstybė narė taip pat gali numatyti, jog savininkas turi teisę neleisti trečiosioms šalims be jo sutikimo naudoti
prekybos veikloje bet kokį žymenį, tapatų arba panašų į prekių ženklą, kuriuo žymimos prekės arba paslaugos nėra panašios
į tas, kurioms jis buvo įregistruotas, jeigu pastarasis turi gerą vardą valstybėje narėje ir jeigu dėl žymens vartojimo be
tinkamos priežasties nesąžiningai pasinaudojama prekių ženklo privalumais arba pažeidžiamas skiriamasis prekių ženklo požymis
ar pakenkiama jo geram vardui.
3. Vadovaujantis 1 ir 2 dalių nuostatomis, galima,
inter alia
, uždrausti:
a)      tokiu žymeniu ženklinti prekes arba jų įpakavimą;
b)      siūlyti prekes, išleisti jas į rinką arba tuo tikslu sandėliuoti tokiu žymeniu paženklintas prekes arba siūlyti ar teikti
juo paženklintas paslaugas;
c)      importuoti ar eksportuoti tokiu žymeniu paženklintas prekes;
d)      vartoti tokį žymenį komercinės veikos dokumentacijoje arba reklamoje.
<..>“
Pagal tos pačios direktyvos 7 straipsnį „Prekių ženklo suteikiamų teisių išnaudojimas“:
„1. Prekių ženklas nesuteikia savininkui teisės uždrausti juo ženklinti savo paties arba su jo sutikimu į Bendrijos rinką
išleistas ir tuo prekių ženklu pažymėtas prekes.
2. 1 dalies nuostatos netaikomos, jeigu savininkas turi teisėtas priežastis nesutikti su tolesniu prekių naudojimu komercinėje
veikloje, ypač jei po išleidimo į rinką pasikeitė ar pablogėjo prekių kokybė.“

Pagrindinės bylos ir prejudiciniai klausimai

Byla C‑400/09

Orifarm
,
Orifarm Supply
,
Handelsselskabet
ir
Ompakningsselskabet
bendrovės priklauso
Orifarm
grupei. Ši grupė yra didžiausia paralelinė vaistų importuotoja Šiaurės šalyse, o 2008 m. buvo didžiausia vaistų tiekėja Danijos
vaistinėms. Grupės pagrindinė buveinė yra Odensėje (Danija).

Merck
, kuri yra viena didžiausių vaistų gamintojų grupių pasaulyje, gamino pagrindinėje byloje nagrinėjamus vaistus, kuriuos į
Danijos rinką paraleliai importavo
Orifarm
grupė.
Merck
taip pat priklauso prekių ženklu, kuriuo žymimi šie vaistai, suteikiamos teisės ir ji turi teisę pateikti ieškinius teisme
pagal licencines sutartis, sudarytas su prekių ženklu suteikiamų teisių turėtojais.

Orifarm
ir
Handelsselskabet
turi ar turėjo leidimus pateikti minėtus vaistus į rinką ir jais prekiauti, o
Orifarm Supply
ir
Ompakningsselskabet
, kurios šiuos vaistus perpakavo, turi arba turėjo leidimą perpakuoti.
Visus sprendimus dėl pagrindinėje byloje nagrinėjamų vaistų pirkimo, perpakavimo ir pardavimo, įskaitant susijusius su naujos
pakuotės dizainu ir ženklinimu, priėmė
Orifarm
arba
Handelsselskabe
t.
Ompakningsselskabet
ir
Orifarm Supply
pirko ir perpakavo šiuos vaistus bei prisiėmė atsakomybę už
Lægemiddelstyrelsen
(Danijos vaistų agentūra) perpakuojančioms įmonėms keliamų reikalavimų laikymąsi.
Ant minėtų vaistų pakuotės nurodyta, kad juos perpakavo atitinkamai
Orifarm
arba
Handelsselskabet
.

Merck Sø‑ og Handelsretten
(Laivybos ir komercinis teismas) pateikė du ieškinius prieš, pirma,
Orifarm
ir
Orifarm Supply
ir, antra,
Handelsselskabe
t ir
Ompakningsselskabet
remdamasis tuo, kad ant pagrindinėje byloje nagrinėjamų vaistų pakuotės nenurodytas faktinis perpakuotojas. Atitinkamai 2008 m.
vasario 21 d. ir 2008 m. birželio 20 d. sprendimuose
Sø‑ og Handelsretten
konstatavo, kad atsakovės pažeidė
Merck
prekių ženklu suteikiamas teises, nes ant pakuotės nenurodė faktiškai perpakavimą atlikusios įmonės pavadinimo, todėl priteisė
sumokėti
Merck
piniginę kompensaciją.
Gavęs
Orifarm
,
Orifarm Supply
,
Handelsselskabet
ir
Ompakningsselskabet
kasacinius skundus dėl minėtų
Sø‑- og Handelsretten
sprendimų,
Højesteret
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Ar Teisingumo Teismo praktiką, kaip antai [minėtus sprendimus
Bristol‑Myers Squibb ir kt.
bei
MPA Pharma
], reikia aiškinti taip, jog paralelinis importuotojas, kuris turi leidimą pateikti į rinką paraleliai importuotą vaistą ir
turi apie jį informacijos ir kuris nepriklausomai bendrovei duoda nurodymus dėl vaisto pirkimo ir perpakavimo, tikslaus produkto
pakuotės pateikimo ir produktui taikytinų nuostatų įgyvendinimo, pažeidžia prekių ženklo savininko teises, kai ant paraleliai
importuoto vaisto išorinės pakuotės nurodo, kad perpakuotojas – jis, o ne nepriklausoma bendrovė, kuri turi perpakavimo leidimą,
importavo produktą ir faktiškai jį perpakavo, įskaitant ir (pakartotinį) pažymėjimą atitinkamu prekių ženklu?
2.      Ar atsakant į pirmąjį klausimą svarbu, jog gali būti daroma prielaida, kad kai leidimo pateikti į rinką turėtojas nurodo,
jog perpakuotojas – jis, o ne bendrovė, kuri faktiškai pagal užsakymą atliko perpakavimą, nėra rizikos, kad vartotojas arba
galutinis naudotojas klaidingai manys, jog už aptariamo vaisto perpakavimą atsakingas prekių ženklo savininkas?
3.      Ar atsakant į pirmąjį klausimą svarbu, jog gali būti daroma prielaida, kad nėra rizikos, jog bus manoma, kad už vaisto perpakavimą
atsakingas prekių ženklo savininkas, jei nurodoma, kad perpakuotojas – faktiškai perpakavimą atlikusi bendrovė?
4.      Ar, norint atsakyti į pirmąjį klausimą, svarbi tik rizika, jog prekių ženklo savininkas gali būti klaidingai laikomas atsakingu
už vaisto perpakavimą, ar taip pat svarbūs ir kiti prekių ženklo savininko susirūpinimą keliantys klausimai <...>:
a)      kad bendrovė, kuri importuoja, fiziškai perpakuoja vaistą ir jo išorinę pakuotę (pakartotinai) pažymi prekių ženklu, gali
šitaip savarankiškai pažeisti prekių ženklo savininko teisę; ir
b)      kad dėl aplinkybių, už kurias atsako vaisto perpakuotojas, perpakavimas gali paveikti originalią vaisto būklę arba perpakuoto
vaisto pateikimas yra toks, kad galėtų kenkti prekių ženklo savininko reputacijai (žr., be kita ko, [minėtą] Sprendimą
Bristol‑Myers Squibb ir kt.
)?
5.      Ar atsakant į pirmąjį klausimą svarbi prielaida, jog leidimo pateikti į rinką turėtojas, kuris nurodė, kad perpakuotojas –
jis, pranešimo prekių ženklo savininkui metu iki numatyto paraleliai importuoto ir perpakuoto vaisto pateikimo į rinką priklauso
tai pačiai grupei (susijusi bendrovė) kaip ir faktinis perpakuotojas?“

Byla C‑207/10

Paranova Danmark
ir
Paranova Pack
yra
Paranova Group A/S
(toliau –
Paranova Group
), kuri vykdo paralelinį vaistų importą į Daniją, Švediją ir Suomiją, kontroliuojamosios bendrovės. Grupės buveinė yra Balerupe
(Danija), kur įsteigtos ir abi kontroliuojamosios bendrovės.
Kaip ir bylos C‑400/09 faktinių aplinkybių atveju,
Paranova Group
paraleliai importavo į Daniją pagrindinėje byloje nagrinėjamus vaistus, kuriuos gamino
Merck
– prekių ženklu, kuriuo žymini nagrinėjami vaistai, suteikiamų teisių arba teisės pateikti teisme ieškinį pagal licencijų
sutartis, sudarytas su prekių ženklų savininkais, turėtoja.

Paranova Danmark
turi leidimą pateikti minėtus vaistus į rinką, o jų perpakavimą atlikusi
Paranova Pack
turi leidimą tai daryti.
Visus sprendimus dėl pagrindinėje byloje nagrinėjamų vaistų pirkimo, perpakavimo ir pardavimo, įskaitant susijusius su naujos
pakuotės dizainu ir ženklinimu, priėmė
Paranova Danmark. Paranova Pack
pirko ir faktiškai perpakavo šiuos vaistus laikydamasi perpakavimo bendrovėms
Lægemiddelstyrelsen
nustatytų sąlygų ir vėl pateikė juos parduoti, laikydamasi farmacijos sektorių reglamentuojančių teisės aktų, ir prisiėmė
už šias įvairias operacijas atsakomybę.
Ant minėtų vaistų pakuotės nurodyta, kad juos perpakavo
Paranova Danmark
.

Merck
pareiškė du ieškinius
Paranova Danmark
ir
Paranova Pack
remdamasi tuo, kad ant pagrindinėje byloje nagrinėjamų vaistų pakuotės nenurodytas faktinis perpakuotojas. Pateikus šiuos
ieškinius, atitinkamai 2004 m. spalio 26 d.
fogedretten i Ballerup
nutartimi, kuri, išnagrinėjus apeliacinį skundą, palikta galioti 2007 m. rugpjūčio 15 d.
Sø‑ og Handelsretten
sprendimu, ir 2008 m. kovo 31 d.
Sø‑ og Handelsretten
sprendimu
Paranova Danmark
ir
Paranova Pack
uždrausta minėtais vaistais prekiauti. Juose remtasi tuo, kad ant vaistų pakuotės nenurodytas įmonės, faktiškai perpakavusios
vaistus, pavadinimas.
Gavęs
Paranova Danmark
ir
Paranova Pack
kasacinius skundus dėl šių
Sø‑ og Handelsretten
sprendimų,
Højesteret
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Ar [Direktyvos 89/104] 7 straipsnio 2 dalį ir su ja susijusią teismo praktiką, būtent [minėtus] sprendimus
Hoffmann‑La Roche
<...>,
Pfizer
<...> ir
Bristol‑Myers Squibb ir kt.
<...>, reikia aiškinti taip, kad prekių ženklu suteikiamos teisės turėtojas gali remtis šia teise siekdamas uždrausti paraleliai
importuotus produktus parduodančiai bendrovei, kuri yra leidimo pateikti vaistą į rinką valstybėje narėje turėtoja, parduoti
šį vaistą jai nurodant, kad vaistą perpakavo pardavimo bendrovė, nors ši bendrovė faktiškai perpakuoti pavedė kitai bendrovei
perpakuotojai, kuriai pardavimo bendrovė duoda nurodymus dėl vaistų pirkimo ir perpakavimo, dėl specifiškesnio vaistų pakuotės
dizaino ir dėl kitų su vaistų susijusių nuostatų ir kuri turi leidimą perpakuoti ir perpakuodama naują pakuotę pažymi prekių
ženklu?
2.      Ar atsakant į pirmąjį klausimą svarbi prielaida, jog vartotojas ar galutinis naudotojas nėra klaidinamas dėl prekės kilmės
ir negali manyti, kad prekių ženklo savininkas yra atsakingas už perpakavimą, kai šalia minėtos nuorodos apie už perpakavimą
atsakingą subjektą paralelinis importuotojas nurodo gamintojo pavadinimą?
3.      Ar atsakant į pirmąjį klausimą svarbi tik rizika, kad vartotojas arba galutinis naudotojas gali klaidingai manyti, jog už
perpakavimą atsakingas prekių ženklo savininkas, ar taip pat svarbūs ir kiti su prekių ženklo savininku susiję argumentai,
pavyzdžiui:
a)      kad subjektas, kuris vaistus faktiškai perka, perpakuoja ir jų pakuotę pakartotinai pažymi prekių ženklo savininko prekių
ženklu, gali šitaip pats pažeisti prekių ženklo savininko teises ir kad tai gali lemti aplinkybės, už kurias atsakomybę prisiima
fiziškai vaistus perpakavęs subjektas;
b)      kad perpakavimas paveikia originalią vaisto būklę arba
c)      kad perpakuoto produkto pateikimas yra toks, jog gali pakenkti prekių ženklui ar jo savininko reputacijai?
4.      Jei atsakydamas į trečiąjį klausimą Teisingumo Teismas nuspręstų, kad svarbu atsižvelgti ir į tai, kad perpakavimo bendrovė
gali pati pažeisti prekių ženklo savininko teises, Teisingumo Teismo prašoma nurodyti, ar atsakant į šį trečiąjį klausimą
svarbu tai, kad paralelinio importuotojo pardavimo bendrovė ir pakavimo bendrovė pagal nacionalinę teisę individualiai ir
solidariai atsako už prekių ženklo savininko teisių pažeidimą?
5.      Ar atsakant į pirmąjį klausimą svarbu, kad paralelinis importuotojas, kuris turi leidimą pateikti į rinką ir nurodo, kad yra
atsakingas už perpakavimą, prekių ženklo savininko išankstinio pranešimo apie numatomą perpakuoto vaisto pardavimo dieną priklauso
tai pačiai grupei kaip ir perpakavimą atlikusi bendrovė (susijusi bendrovė)?
6.      Ar atsakant į pirmąjį klausimą svarbu, kad perpakavimo bendrovė pakuotės informaciniame lapelyje nurodyta kaip gamintoja?“
2011 m. sausio 31 d. Teisingumo Teismo pirmosios kolegijos pirmininko nutartimi bylos C‑400/09 ir C‑-207/10 buvo sujungtos,
kad būtų bendrai vykdoma žodinė proceso dalis ir priimtas sprendimas.

Dėl prejudicinių klausimų
Savo klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia,
ar Direktyvos 89/104 7 straipsnio 2 dalį reikia aiškinti taip, kad pagal ją prekių ženklo, kuriuo žymimas paraleliai importuojamas
farmacijos produktas, savininkas gali drausti vėliau prekiauti tokiu perpakuotu produktu dėl to, kad ant naujos pakuotės kaip
perpakuotoja nurodyta ne įmonė, pagal užsakymą faktiškai perpakavusi minėtą produktą ir turinti leidimą tai daryti, bet leidimą
pateikti šį produktą į rinką turinti įmonė, pagal kurios nurodymus produktas buvo perpakuotas ir kuri prisiima už tai atsakomybę.

Orifarm
,
Paranova Danmark
, Čekijos bei Portugalijos vyriausybės ir Europos Komisija mano, kad į performuluotus klausimus reikia atsakyti neigiamai,
o
Merck
ir Italijos vyriausybė mano priešingai.
Pirmiausia primintina, kad pagal Direktyvos 89/104 7 straipsnio 2 dalį prekių ženklo savininko protestas dėl šiuo prekių ženklu
žymimų prekių perpakavimo tiek, kiek juo nukrypstama nuo laisvo prekių judėjimo, negali būti patenkintas, jeigu savininko
naudojimasis šia teise sudaro paslėptą prekybos tarp valstybių narių apribojimą, kaip suprantama pagal EB 30 straipsnio antrąjį
sakinį (dabar – SESV 36 straipsnio antrasis sakinys) (žr. 2007 m. balandžio 26 d. Sprendimo
Boehringer Ingelheim ir kt.
, C‑348/04, Rink. p. I‑3391, 16 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Prekių ženklo savininko naudojimasis teise drausti perpakuoti sudaro tokį paslėptą apribojimą, kaip suprantama pagal šią nuostatą,
jeigu šis naudojimasis prisideda prie dirbtinio rinkų paskirstymo tarp valstybių narių ir, be kita ko, jeigu perpakuojant
nebuvo pažeisti teisėti savininko interesai (žr. minėto Sprendimo
Boehringer Ingelheim ir kt.
17 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Šiuo atžvilgiu Teisingumo Teismas konstatavo, kad jeigu perpakuojama tokiomis sąlygomis, kai negali būti paveikta pakuotėje
esančio produkto originali būklė, esminė prekių ženklo funkcija – užtikrinti kilmę – išlaikyta. Vartotojas ar galutinis naudotojas
nėra klaidinami dėl produktų kilmės, bet gauna produktus, gaminamus kontroliuojant tik prekių ženklo savininkui (žr. minėtų
sprendimų
Bristol‑Myers Squibb ir kt.
67 punktą ir
MPA Pharma
39 punktą).
Vis dėlto jis taip pat nurodė, kad savininko negalėjimas pasinaudoti prekių ženklo teise tam, kad uždraustų prekybą importuotojo
perpakuotais produktais, kurie žymimi prekių ženklo savininko prekių ženklu, prilygsta pripažinimui, kad importuotojas turi
tam tikrą teisę, kuri esant normalioms aplinkybėms priklauso tik pačiam savininkui. Todėl, siekiant užtikrinti savininko,
kuriam priklauso nuosavybės teisė į prekių ženklą, interesą ir jį apsaugoti nuo bet kokio piktnaudžiavimo, ši teisė pripažintina
tik tiek, kiek importuotojas laikosi tam tikrų kitų reikalavimų (šiuo klausimu žr. minėtų sprendimų
Bristol‑Myers Squibb ir kt.
68 ir 69 punktus bei
MPA Pharma
40 ir 41 punktus).
Iš nusistovėjusios teismo praktikos, visų pirma – iš sprendimų, kuriuos Teisingumo Teismo prašo išaiškinti prašymus priimti
prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, matyti, kad prekių ženklo savininkas negali teisėtai drausti vėliau prekiauti jo prekių
ženklu žymimu farmaciniu produktu, kurį importuotojas perpakavo ir pakartotinai pažymėjo tokiu prekių ženklu, kai:
–        įrodoma, kad dėl tokio draudimo tarp valstybių narių gali būti dirbtinai paskirstytos rinkos būtent dėl to, kad perpakavimas
būtinas norint prekiauti preke importo valstybėje narėje,
–        įrodoma, kad perpakavimas negali paveikti originalios pakuotėje esančios prekės būklės,
–        ant naujos pakuotės aiškiai nurodoma, kas prekę perpakavo, ir jos gamintojas,
–        perpakuotos prekės pateikimas nėra toks, kad galėtų kenkti prekių ženklo ir jo savininko reputacijai, o tai visų pirma reiškia,
kad pakuotė turi būti be trūkumų, nebūti prastos kokybės arba netvarkinga, ir
–        importuotojas prieš perpakuotos prekės pateikimą parduoti įspėja prekių ženklo savininką ir jo prašymu jam pateikia perpakuotos
prekės pavyzdį (žr., be kita ko, minėtų sprendimų
Hoffmann‑La Roche
14 punktą;
Bristol‑Myers Squibb ir kt.
79 punktą;
MPA Pharma
50 punktą;
Boehringer Ingelheim ir kt.
21 punktą ir 2008 m. gruodžio 22 d. Sprendimo
The Wellcome Foundation
, C‑276/05, Rink. p. I‑10479, 23 punktą).
Kalbant apie pagrindinėse bylose nagrinėjamą sąlygą, kad ant naujos pakuotės turi būti aiškiai nurodytas produkto perpakuotojas,
pažymėtina, jog šį reikalavimą pateisina prekių ženklo savininko interesas, kad vartotojas arba galutinis naudotojas negalėtų
manyti, jog už perpakavimą atsakingas minėtas savininkas (žr. minėtų sprendimų
Bristol‑Myers Squibb ir kt.
70 punktą ir
MPA Pharma
42 punktą).
Kaip savo išvados 34 ir 35 punktuose konstatavo generalinis advokatas, šis savininko interesas visiškai apsaugomas tuo atveju,
kai ant perpakuoto produkto pakuotės aiškiai nurodomas įmonės, kurios užsakymu ir pagal kurios nurodymus produktas buvo perpakuotas
ir kuri už tai prisiima atsakomybę, pavadinimas. Toks nurodymas, jeigu atspausdintas taip, kad jį galėtų suprasti normaliai
pastabus asmuo, leidžia išvengti, kad vartotojas arba galutinis naudotojas klaidingai suprastų, jog produktą perpakavo savininkas.
Be to, dėl to, kad ši įmonė prisiima visą atsakomybę už su perpakavimu susijusias operacijas, savininkas gali pasinaudoti
savo teisėmis ir prireikus gauti žalos atlyginimą, jeigu perpakavimas paveikia originalią pakuotėje esančio produkto būklę
arba jeigu perpakuoto produkto pateikimas yra toks, kad gali pakenkti prekių ženklo reputacijai. Šiuo atžvilgiu pažymėtina,
kad tokiu atveju įmonei, kuri ant naujos perpakuoto produkto pakuotės nurodyta kaip perpakuotoja, teks atsakyti už visą faktiškai
perpakavusios įmonės padarytą žalą, ir ji negalės neigti atsakomybės remdamasi, be kita ko, tuo, kad faktiškai perpakavusi
įmonė nesilaikė jos nurodymų.
Tokiomis aplinkybėmis prekių ženklo savininkas, remdamasis vien tuo, kad perpakavimas gali paveikti originalią produkto būklę,
taigi – galbūt pažeisti prekių ženklu suteikiamas teises, neturi teisėto intereso reikalauti, kad ant pakuotės būtų nurodytas
faktiškai produktą perpakavusios įmonės pavadinimas.
Prekių ženklo savininko interesą, kad būtų išlaikyta originali pakuotėje esančio produkto būklė, pakankamai apsaugo šio sprendimo
27 punkte primintas reikalavimas įrodyti, kad perpakavimas negali paveikti originalios minėto produkto būklės. Tokiomis aplinkybėmis,
kaip antai susiklosčiusios pagrindinėse bylose, tai įrodyti turi leidimo pateikti į rinką turėtojas, pagal kurio nurodymus
produktas buvo perpakuotas ir kuris prisiima už tai atsakomybę.
Vis dėlto
Merck
teigia, kad, norint apsaugoti vartotojus, ant perpakuoto produkto pakuotės būtina nurodyti produktą faktiškai perpakavusios
įmonės pavadinimą. Iš tiesų vartotojai yra suinteresuoti žinoti tokios įmonės pavadinimą pirmiausia tuo atveju, kai pagal
nacionalinę teisę jie gali paduoti ieškinį ne tik prieš leidimo pateikti į rinką turėtoją, bet ir prieš perpakuotoją, kai
dėl perpakavimo jie patiria žalą.
Tačiau šiam argumentui negalima pritarti. Šiuo atžvilgiu užtenka konstatuoti, kad iš Direktyvos 89/104 7 straipsnio 2 dalies
teksto aiškiai matyti, kad šioje nuostatoje numatyto prekių ženklu suteikiamos teisės išnaudojimo principo išimtis taikoma
tik teisėtų prekių ženklo savininko interesų apsaugai, o konkreti teisėtų vartotojų interesų apsauga užtikrinama kitais teisės
aktais.
Bet kuriuo atveju net darant prielaidą, kad prekių ženklo savininko interesai bent iš dalies sutampa su vartotojo interesais,
ne mažiau svarbu, kad, kaip savo išvados 42 ir 43 punktuose nurodė generalinis advokatas, už prekės perpakavimą atsakingos
įmonės nurodymas ant prekės pakuotės leidžia vartotojui turėti adekvačią informaciją atsižvelgiant į prekių ženklų teisę.
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, jog Direktyvos 89/104 7 straipsnio 2 dalį reikia aiškinti taip, kad pagal ją prekių ženklo,
kuriuo žymimas paraleliai importuojamas farmacijos produktas, savininkas negali drausti vėliau prekiauti tokiu perpakuotu
produktu vien dėl to, kad ant naujos pakuotės kaip perpakuotoja nurodyta ne įmonė, pagal užsakymą faktiškai perpakavusi minėtą
produktą ir turinti leidimą tai daryti, bet leidimą pateikti šį produktą į rinką turinti įmonė, pagal kurios nurodymus produktas
buvo perpakuotas ir kuri prisiima už tai atsakomybę.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinių bylų šalims yra vienas iš etapų prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamose bylose, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
1988 m. gruodžio 21 d. Pirmosios Tarybos direktyvos 89/104/EEB valstybių narių įstatymams, susijusiems su prekių ženklais,
suderinti 7 straipsnio 2 dalį reikia aiškinti taip, kad pagal ją prekių ženklo, kuriuo žymimas paraleliai importuojamas farmacijos
produktas, savininkas negali drausti vėliau prekiauti tokiu perpakuotu produktu vien dėl to, kad ant naujos pakuotės kaip
perpakuotoja nurodyta ne įmonė, pagal užsakymą faktiškai perpakavusi minėtą produktą ir turinti leidimą tai daryti, bet leidimą
pateikti šį produktą į rinką turinti įmonė, pagal kurios nurodymus produktas buvo perpakuotas ir kuri prisiima už tai atsakomybę.
Parašai.
*
Proceso kalba: danų.