CELEX: 62013TJ0245
EŽŪOGF
Garantijų skyrius
EŽŪGF ir EŽŪFKP
Nefinansuojamos išlaidos
Bendrosios išmokos schema
Pagrindiniai patikrinimai
Papildomi patikrinimai
Reglamento (EB) Nr. 796/2004 51, 53, 73 ir 73a straipsniai

Teisinis pagrindas
Bendros žemės ūkio politikos finansavimą reglamentuojantys Sąjungos teisės aktai
Reglamentas (EB) Nr. 1290/2005
2005 m. birželio 21 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1290/2005 dėl bendrosios žemės ūkio politikos finansavimo (
OL L 209, p. 1
) yra pagrindinis bendros žemės ūkio politikos finansavimą reglamentuojantis teisės aktas, kiek tai susiję su valstybių narių išlaidomis, patirtomis nuo 2006 m. spalio 16 d., ir Europos Bendrijų Komisijos išlaidomis, patirtomis nuo 2007 m. sausio 1 d.
Pagal Reglamento Nr. 1290/2005 3 straipsnio 1 dalies c punktą, taikant valstybių narių ir Europos Sąjungos pasidalijamąjį valdymą, Europos žemės ūkio garantijų fondas (EŽŪGF) finansuoja pagal bendrą žemės ūkio politiką numatytas tiesiogines išmokas ūkininkams, remdamasis Sąjungos teise.
Reglamento Nr. 1290/2005 31 straipsnio „Atitikties patikrinimas“ 1–3 dalyse nustatyta:
„1.   Komisija priima sprendimą dėl išlaidų, kurios nebus [Sąjungos] finansuojamos pagal 41 straipsnio 3 dalyje nurodytą tvarką, jeigu ji nustato, kad 3 straipsnio 1 dalyje ir 4 straipsnyje nurodytos išlaidos buvo padarytos pažeidžiant [Sąjungos] taisykl[es].
2.   Komisija įvertina sumas, kurios nebus finansuojamos, atsižvelgdama į nustatytą neatitikimo svarbą. Komisija atsižvelgia į pažeidimo pobūdį ir lygį [sunkumą] bei į [Sąjungai] padarytą finansinę žalą.
3.   Prieš priimant sprendimą nefinansuoti, Komisijos patikrinimo išvados ir valstybės narės paaiškinimai pateikiami raštu, po to abi šalys stengiasi susitarti dėl priemonių, kurių reikės imtis.
Nepavykus susitarti, valstybė narė gali prašyti pradėti procedūrą, kurios tikslas – suderinti kiekvienos šalies pozicijas per keturis mėnesius. Šios procedūros rezultatai yra pateikiami Komisijai siunčiamoje ataskaitoje, kuri ją išnagrinėja prieš priimdama sprendimą nefinansuoti.“
Reglamentas (EB) Nr. 885/2006
Atitikties patikrinimo procedūros tvarka nustatyta 2006 m. birželio 21 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 885/2006, nustatančio išsamias Tarybos reglamento (EB) Nr. 1290/2005 nuostatų dėl mokėjimo agentūrų ir kitų įstaigų akreditavimo bei EŽŪGF ir EŽŪFKP sąskaitų patikrinimo ir patvirtinimo taikymo taisykles (
OL L 171, p. 90
), 11 straipsnyje. Be to, šio reglamento 16 straipsnyje nustatyta taikinimo procedūros tvarka.
Reglamentai (EB) Nr. 1782/2003 ir Nr. 73/2009
Vykdydama bendros žemės ūkio politikos reformą Taryba priėmė 2003 m. rugsėjo 29 d. Reglamentą (EB) Nr. 1782/2003, nustatantį bendrąsias tiesioginės paramos schemų pagal bendrą žemės ūkio politiką taisykles ir nustatantį tam tikras paramos schemas ūkininkams bei iš dalies keičiantį Reglamentus (EEB) Nr. 2019/93, (EB) Nr. 1452/2001, (EB) Nr. 1453/2001, (EB) Nr. 1454/2001, (EB) Nr. 1868/94, (EB) Nr. 1251/1999, (EB) Nr. 1254/1999, (EB) Nr. 1673/2000, (EEB) Nr. 2358/71 ir (EB) Nr. 2529/2001 (
OL L 270, p. 1; 2004 m.
specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 40 t., p. 269). Pagal šį reglamentą, be kita ko, įvesta nuo gamybos apimčių atsieta ūkininkų pajamų rėmimo sistema. Šio reglamento 1 straipsnio antroje įtraukoje „bendrosios išmokos schema“ pavadinta sistema apima pagal anksčiau egzistavusias skirtingas paramos schemas ūkininkams mokėtas tam tikras tiesiogines išmokas.
Bendrosios išmokos schema reglamentuojama Reglamento Nr. 1782/2003 III dalyje, kurią sudaro penki skyriai, t. y. 33–71m straipsniai.
Reglamento Nr. 1782/2003 III dalies 2 skyriuje nustatytos referencinės sumos apskaičiavimo taisyklės. Pagal šio reglamento 37 straipsnio 1 dalį ši suma apskaičiuojama taip:
„Referencine suma laikoma [laikomas] trejų metų bendros išmokų, kurios buvo paskirtos ūkininkui pagal VI priede nurodytas paramos schemas, sumos vidurkis, apskaičiuotas ir patikslintas pagal VII priedą kiekvienais 38 straipsnyje nurodyto referencinio laikotarpio kalendoriniais metais.“
Remiantis Reglamento Nr. 1782/2003 38 straipsniu, referencinis laikotarpis apima 2000, 2001 ir 2002 kalendorinius metus.
Reglamento Nr. 1782/2003 III dalies 3 skyrius susijęs su teisėmis į išmokas. Šiuo klausimu šio reglamento 43 straipsnyje „Teisių į išmokas nustatymas“, be kita ko, nustatyta:
„1.   <...> ūkininkas gauna teisę į išmoką už hektarą, kuri apskaičiuojama padalijant referencinę sumą iš visų hektarų, už kuriuos referenciniu laikotarpiu buvo suteikta teisė gauti VI priede išvardytas tiesiogines išmokas, skaičiaus trejų metų vidurkio.
Visas teisių į išmokas skaičius yra lygus pirmiau paminėtam hektarų skaičiaus vidurkiui.
<…>“
Pirminės redakcijos Reglamento Nr. 1782/2003 44 straipsnio 2 dalyje sąvoka „reikalavimus atitinkantis hektaras“ apibrėžiama kaip „valdos žemės ūkio paskirties žemė, kurioje yra ariamoji žemė ir daugiametė ganykla, išskyrus daugiametėmis kultūromis apsėtus plotus, miškus ar ne žemės ūkio veiklai naudojamus plotus“.
Pagal Reglamento Nr. 1782/2003 III dalies 5 skyriaus 1 skirsnį valstybėms narėms, be kita ko, leidžiama pasirinkti taikyti bendrosios išmokos schemą regioniniu lygiu. Šiuo klausimu šio reglamento 58 straipsnyje nustatyta:
„1.   Ne vėliau kaip iki 2004 m. rugpjūčio 1 d. valstybė narė gali nuspręsti taikyti 1–4 skyriuose numatytą bendrosios išmokos schemą regioniniu lygiu šiame skirsnyje nustatytomis sąlygomis.
2.   Valstybės narės apibrėžia regionus remdamosi objektyviais kriterijais.
Valstybės narės, kuriose yra mažiau nei trys milijonai reikalavimus atitinkančių hektarų, gali būti laikomos vienu bendru regionu.
3.   Valstybė narė, remdamasi objektyviais kriterijais, išskirsto 41 straipsnyje nurodytą viršutinę ribą regionams.“
Reglamento Nr. 1782/2003 59 straipsnyje nustatytos tokios bendrosios išmokos schemos skirstymo į regionus taisyklės:
„1.   Tinkamai pagrįstais atvejais ir remdamasi objektyviais kriterijais, valstybė narė gali padalinti bendrą pagal 58 straipsnį nustatytos regioninės viršutinės ribos sumą arba jos dalį visiems ūkininkams, kurių valdos yra atitinkamame regione, įskaitant ūkininkus, kurie neatitinka 33 straipsnyje nurodytų reikalavimų atitikimo kriterijų.
2.   Dalijant bendrą regioninės viršutinės ribos sumą, ūkininkai gauna teises į išmokas, kurių vieneto vertė apskaičiuojama pagal 58 straipsnį nustatytą regioninę viršutinę ribą padalijant iš regioniniu lygiu nustatyto pagalbos skyrimo reikalavimus atitinkančių hektarų, kaip apibrėžta 44 straipsnio 2 dalyje, skaičiaus.
3.   Dalijant dalį bendros regioninės viršutinės ribos sumos, ūkininkai gauna teises į išmokas, kurių vieneto vertė apskaičiuojama atitinkamą pagal 58 straipsnį nustatytos regioninės viršutinės ribos dalį padalijant iš regioniniu lygiu nustatyto pagalbos skyrimo reikalavimus atitinkančių hektarų, kaip apibrėžta 44 straipsnio 2 dalyje, skaičiaus.
Jei ūkininkas taip pat turi teisę gauti teises į išmokas, apskaičiuotas pagal likusią regioninės viršutinės ribos dalį, kiekvienos jo teisės į išmokas regioninė vieneto vertė, išskyrus teises į išmoką už atidėtą žemę, padidinama suma, atitinkančia referencinę sumą, padalintą iš jo turimų teisių į išmokas, nustatytų pagal šio straipsnio 4 dalį, skaičiaus.
48 ir 49 straipsniai taikomi
mutatis mutandis
.
4.   Vieno ūkininko turimų teisių į išmokas skaičius lygus hektarų, kuriuos jis deklaruoja pagal 44 straipsnio 2 dalį pirmaisiais bendrosios išmokos schemos taikymo metais, skaičiui, išskyrus
force majeure
ar išimtinių aplinkybių atveju, kaip apibrėžta 40 straipsnio 4 dalyje.“
Nuo 2009 m. sausio 1 d. Reglamentas Nr. 1782/2003 panaikintas ir pakeistas 2009 m. sausio 19 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 73/2009, nustatančiu bendrąsias tiesioginės paramos schemų ūkininkams pagal bendrą žemės ūkio politiką taisykles ir nustatančiu tam tikras paramos schemas ūkininkams, iš dalies keičiančiu Reglamentus (EB) Nr. 1290/2005, (EB) Nr. 247/2006, (EB) Nr. 378/2007 (
OL L 30, p. 16
, ir klaidų ištaisymas
OL L 43, 2010, p. 7
)
Reglamento Nr. 73/2009 34 straipsnio „Naudojimasis teisėmis į išmokas už reikalavimus atitinkantį hektarą“ 1 dalyje nustatyta:
„1.   Parama pagal bendrosios išmokos schemą ūkininkams teikiama, kai jie pasinaudoja teise į išmoką už reikalavimus atitinkantį hektarą. Pasinaudojus teisėmis į išmokas, suteikiama teisė gauti jose nustatytas sumas.“
Pagal Reglamento Nr. 73/2009 36 straipsnio „Teisių į išmokas pakeitimas“ pirmą pastraipą:
„Teisės į išmokas už hektarą nekeičiamos, jei šiame reglamente nenumatyta kitaip.“
Reglamentai (EB) Nr. 796/2004 ir Nr. 1122/2009
2004 m. balandžio 21 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 796/2004, nustatančio išsamias kompleksinio paramos susiejimo, moduliavimo ir integruotos administravimo ir kontrolės sistemos, numatytų Reglamente (EB) Nr. 1782/2003, įgyvendinimo taisykles (
OL L 141, p. 18; 2004 m.
specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 44 t., p. 243), 29 ir 55 konstatuojamosiose dalyse numatyta:
„(29)
Turėtų būti vykdomas veiksmingas atitikimo pagalbos schemų, tvarkomų pagal integruotą sistemą, reikalavimams monitoringas. <…>
(55)
Siekiant veiksmingai saugoti finansinius [Sąjungos] interesus, turi būti priimtos adekvačios kovos su neatitikimais ir sukčiavimu priemonės. Atskiros nuostatos turi būti numatytos tiems atvejams, kai nustatomi reikalavimų skirtingoms pagalbos schemoms neatitikimai.“
Reglamento Nr. 796/2004 2 straipsnio 22 punkte „nustatytas plotas“ apibrėžiamas taip:
„<…> plotas, atitinkantis visus pagalbos skyrimo taisyklėse išdėstytus reikalavimus; bendrosios išmokos schemos atveju deklaruotas plotas gali būti laikomas nustatytu plotu tiktai tuomet, jei tas plotas faktiškai siejamas su atitinkamu teisių į išmokas skaičiumi.“
Iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 796/2004 50 straipsnio „Deklaruotų plotų apskaičiavimo pagrindas“ 1–3 punktuose nustatyta:
„1.   Pateikiamų pagal pagalbos už plotą schemas pagalbos paraiškų atveju, išskyrus pagalbą už krakmolo gamybai skirtas bulves, sėklas ir tabaką, kaip numatyta Reglamento <...> Nr. 1782/2003 IV antraštinės dalies atitinkamai 6, 9 ir 10c skyriuose, jei nustatytas kultūrų grupės plotas viršija pagalbos paraiškoje deklaruotą plotą, pagalbos suma apskaičiuojama remiantis deklaruotu plotu.
2.   Pagalbos paraiškų pagal bendrosios išmokos schemą atveju, jei deklaruotos teisės į išmokas ir deklaruotas plotas nesutampa, teisės į išmokas apskaičiuojamos remiantis mažesniuoju dydžiu.
3.   Nepažeidžiant sumažinimų ar neskyrimų pagal 51 ir 53 straipsnius, pateikiamų pagal pagalbos už plotą schemas pagalbos paraiškų atveju, išskyrus pagalbą už krakmolo gamybai skirtas bulves, sėklas ir tabaką, kaip numatyta Reglamento <...> Nr. 1782/2003 IV antraštinės dalies atitinkamai 6, 9 ir 10c skyriuose, jei vienoje paraiškoje deklaruotas plotas viršija tai kultūrų grupei nustatytą plotą, pagalbos suma apskaičiuojama remiantis tai kultūrų grupei nustatytu plotu.
Tačiau nepažeidžiant Reglamento <...> Nr. 1782/2003 29 straipsnio nuostatų, jei nustatytas bendras plotas nuo bendro ploto, deklaruoto siekiant gauti išmoką pagal Reglamento <...> Nr. 1782/2003 III, IV ir IVa dalyse nurodytas pagalbos schemas, skiriasi 0,1 ha arba mažiau, nustatytas plotas prilyginamas deklaruotam plotui. Atliekant šiuos apskaičiavimus, atsižvelgiama tik į deklaruotus plotus, viršijančius tai kultūrų grupei nustatytą plotą.
Antrojoje pastraipoje pateikta nuostata netaikoma, jei minėtas skirtumas yra daugiau kaip 20 % bendro išmokoms gauti deklaruoto ploto.“
Reglamento Nr. 796/2004 50 straipsnio 5 dalyje nustatytos taisyklės, susijusios su apskaičiavimo pagrindu, taikytinu deklaruotiems plotams, siekiant gauti specialią priemoką už kietųjų kviečių kokybę pagal Reglamento Nr. 1782/2003 72 straipsnį, priemoką už kietuosius kviečius ir specialią pagalbą pagal to reglamento 105 straipsnį.
Reglamento Nr. 796/2004, iš dalies pakeisto 2009 m. gegužės 8 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 380/2009 (
OL L 116, p. 9
), 51 straipsnyje nustatytas „[i]šmokų sumažinimas ar jų neskyrimas, deklaravus per didelį plotą:
„1.   Kultūrų grupės atžvilgiu, jeigu deklaruotas plotas pagal bet kurią pagalbos už plotą schemą, išskyrus pagalbos už krakmolines bulves, sėklą ir tabaką schemas, nustatytas Reglamento <...> Nr. 73/2009 IV antraštinės dalies 1 skyriaus 2 ir 5 skirsniuose ir Reglamento <...> Nr. 1782/2003 IV antraštinės dalies 10c skyriuje, viršija pagal šio reglamento 50 straipsnio 3 ir 5 dalis nustatytą plotą, pagalbos suma apskaičiuojama pagal nustatytą plotą, sumažinamą dvigubu nustatytu skirtumu, jeigu skirtumas sudaro daugiau kaip 3 % arba du hektarus, bet ne daugiau kaip 20 % nustatyto ploto.
Jeigu skirtumas didesnis negu 20 % nustatyto ploto, aptariamai kultūrų grupei pagalba, susijusi su už plotą skiriamomis išmokomis, neskiriama.
Jeigu skirtumas didesnis negu 50 %, ūkininkui dar kartą neskiriama pagalba, kurios dydis lygus sumai, atitinkančiai deklaruoto ploto ir pagal šio reglamento 50 straipsnio 3 ir 5 dalis nustatyto ploto skirtumą. Ta suma išskaičiuojama pagal Komisijos reglamento [Nr. 885/2006] 5b straipsnį. Jeigu pagalbos neužtenka visiškai kompensuoti pagal tą straipsnį išskaitant per trejus kalendorinius metus, einančius po tų kalendorinių metų, kuriais nustatytas neatitikimas, likutis panaikinimas.
2a.   Jeigu ūkininkas deklaruoja didesnį už teises į išmokas plotą, o deklaruotas plotas atitinka visus kitus reikalavimus paramai gauti, 1 dalyje numatytas išmokų sumažinimas ar neskyrimas netaikomi.
Jeigu ūkininkas deklaruoja didesnį už teises į išmokas plotą, o deklaruotas plotas neatitinka visų kitų reikalavimų paramai gauti, 1 dalyje nustatytas skirtumas yra atitinkančio visus kitus reikalavimus paramai gauti ploto ir deklaruotos teisių į išmokas sumos skirtumas.
<…>“
Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnio 2a dalis buvo įtraukta 2006 m. balandžio 27 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 659/2006, iš dalies keičiančiu Reglamentą Nr. 796/2004 (
OL L 116, p. 20
). Reglamento Nr. 659/2006 12 konstatuojamojoje dalyje nurodyta:
„Jeigu ūkininkas deklaravo teises į išmokas viršijantį plotą, Reglamento <...> Nr. 796/2004 50 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad pagalbos sumos dydis apskaičiuojamas pagal hektarų skaičių, siejamą su atitinkamomis teisėmis į išmokas. Jeigu deklaruotas plotas atitinka visus kitus reikalavimus gauti paramą, nereikalinga taikyti to reglamento 51 ir 53 straipsniuose numatytų sumažinimo ar neskyrimo. Todėl šias nuostatas reikėtų patikslinti.“
Reglamento Nr. 796/2004 53 straipsnyje reglamentuojamas tyčinis per didelio ploto deklaravimas. Šio straipsnio pirmoje pastraipoje numatyta, kad jeigu deklaruoto ploto ir pagal šio reglamento 50 straipsnio 3 ir 5 dalis nustatyto ploto skirtumų atsirado dėl tyčinių pažeidimų, pagalba, į kurią ūkininkas būtų įgijęs teisę pagal šio reglamento 50 straipsnio 3 ir 5 dalis, tais kalendoriniais metais pagal atitinkamą pagalbos schemą nesuteikiama, jei minėtas skirtumas sudaro daugiau kaip 0,5 % nustatyto ploto arba yra didesnis kaip vienas hektaras. Be to, remiantis Reglamento Nr. 796/2004 53 straipsnio antra pastraipa, jei tas skirtumas didesnis negu 20 % nustatyto ploto, ūkininkui dar kartą neskiriama pagalba, kurios dydis lygus sumai, atitinkančiai deklaruoto ploto ir pagal šio reglamento 50 straipsnio 3 ir 5 dalis nustatyto ploto skirtumą.
Reglamento Nr. 796/2004 73 straipsnyje nustatytos nepagrįstai gautų išmokų susigrąžinimo taisyklės. Šio straipsnio 1 ir 4 dalyse nustatyta:
„1.   Jeigu ūkininkas gauna pernelyg didelę išmoką, jis grąžina atitinkamą sumą ir palūkanas, apskaičiuotas pagal straipsnio 3 dalį.
<…>
4.   Straipsnio 1 dalyje nurodytas grąžinimo įpareigojimas netaikomas, jeigu išmoka buvo netinkamai skirta dėl kompetentingos arba kitos institucijos padarytos klaidos ir jeigu tokios klaidos ūkininkas pagrįstai galėjo neaptikti.
Tačiau, jeigu klaida yra susijusi su faktiniais elementais, kurie yra svarbūs atitinkamai išmokai skaičiuoti, pirmoji pastraipa taikoma tiktai tuomet, jei apie sprendimą dėl susigrąžinimo nebuvo pranešta per 12 mėnesių nuo išmokėjimo datos.“
Iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 796/2004 73a straipsnyje „Nepagrįstai suteiktų teisių į išmokas susigrąžinimas“, be kita ko, nustatyta:
„1.   Jei pagal Reglamentą (EB) Nr. 795/2004 ūkininkams skyrus teises į išmokas yra nustatoma, kad tam tikros teisės į išmokas buvo skirtos nepagrįstai, atitinkamas ūkininkas turi nepagrįstai skirtą teisę perduoti Reglamento <...> Nr. 1782/2003 42 straipsnyje nurodytam nacionaliniam rezervui.
<…>
Laikoma, kad nepagrįstai suteiktos teisės nebuvo skirtos
ab initio
.
2.   Jei pagal Reglamentą <...> Nr. 795/2004 ūkininkams suteikus teises į išmokas yra nustatoma, kad teisių į išmokas vertė yra pernelyg didelė, ta vertė atitinkamai patikslinama. <…> Sumažinimo vertė turi būti grąžinta į Reglamento <...> Nr. 1782/2003 42 straipsnyje nurodytą nacionalinį rezervą.
Laikoma, kad teisės į išmokas buvo skirtos
ab initio
pagal vertę, gautą po patikslinimo.
2a.   Jei, taikant šio straipsnio 1 ir 2 dalis, nustatoma, kad ūkininkui pagal Reglamentą <...> Nr. 795/2004 suteiktų teisių į išmokas skaičius yra neteisingas, ir jei neteisingai paskirta išmoka neturi poveikio bendrai ūkininko gautų teisių į išmokas vertei, valstybė narė perskaičiuoja teises į išmokas ir prireikus patikslina ūkininkui paskirtų teisių rūšį. Tačiau tai netaikoma, jei ūkininkai pagrįstai galėjo pastebėti klaidas.
<…>
4.   Nepagrįstai išmokėtos išmokos turi būti grąžinamos pagal 73 straipsnio nuostatas.“
Reglamento Nr. 796/2004 73a straipsnis įtrauktas 2005 m. vasario 11 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 239/2005, iš dalies keičiančiu ir taisančiu Reglamentą Nr. 796/2004 (
OL L 42, p. 3
); Reglamento Nr. 239/2005 15 konstatuojamoji dalis suformuluota taip:
„Reikia nustatyti taisykles tokiems atvejams, kai pagal įvairius bendrosios išmokos schemos modelius ūkininkui buvo nepagrįstai suteiktos teisės į išmokas arba atvejams, kai kiekvienos teisės į išmokas suma buvo neteisingai nustatyta. <...>“
Reglamento Nr. 796/2004 73 straipsnio 2a dalis įtraukta 2007 m. rugpjūčio 20 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 972/2007, iš dalies keičiančiu Reglamentą Nr. 796/2004 (
OL L 216, p. 3
); Reglamentas Nr. 972/2007 įsigaliojo 2007 m. rugpjūčio 21 d. ir taikomas pagalbos paraiškoms, pateiktoms dėl metų arba priemokų skyrimo laikotarpių, prasidedančių 2008 m. sausio 1 d., o jo 19 konstatuojamoji dalis suformuluota taip:
„Tam tikrais atvejais neteisėtas teisių į išmokas paskyrimas neturėjo poveikio bendrai vertei, o tik ūkininko teisių skaičiui. Tokiais atvejais valstybės narės turėtų patikslinti skiriamą išmoką arba tam tikrais atvejais teisės į išmokas tipą nesumažinant jos vertės. Ši nuostata turėtų būti taikoma tik tada, jei ūkininkas negalėjo aptikti tos klaidos.“
Nuo 2010 m. sausio 1 d. Reglamentas Nr. 796/2004 buvo panaikintas ir pakeistas 2009 m. lapkričio 30 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1122/2009, kuriuo nustatomos išsamios Tarybos reglamento Nr. 73/2009 įgyvendinimo taisyklės, susijusios su kompleksiniu paramos susiejimu, moduliavimu ir integruota administravimo ir kontrolės sistema pagal tame reglamente numatytas ūkininkams skirtas tiesioginės paramos schemas, ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1234/2007 įgyvendinimo taisyklės, susijusios su kompleksiniu paramos susiejimu pagal vyno sektoriui numatytą paramos schemą (
OL L 316, p. 65
).
Pagal Reglamento Nr. 1122/2009 78 konstatuojamąją dalį:
„Parama pagal bendrąją išmokų schemą išmokama, kai teisių į išmokas skaičius atitinka paramos reikalavimus atitinkančių hektarų skaičių. Todėl taikant minėtą schemą būtų tikslinga numatyti, kad tuomet, kai deklaruotos teisės į išmokas ir deklaruotas plotas skiriasi, išmoka turėtų būti apskaičiuojama atsižvelgiant į mažesnį dydį. Siekiant išvengti teisėmis pagrįsto skaičiavimo, turėtų būti numatyta, kad teisių į išmokas skaičius, kuriuo remiamasi apskaičiuojant išmoką, neviršytų ūkininko turimų teisių į išmokas skaičiaus.“
Reglamento Nr. 1122/2009 57 straipsnio „Deklaruotų plotų apskaičiavimo pagrindas“ 2 dalyje nustatyta:
„Paramos paraiškų pagal bendrosios išmokos schemą atveju,
—
jei deklaruotos teisės į išmokas ir deklaruotas plotas nesutampa, teisės į išmokas apskaičiuojamos taikant mažesnįjį dydį,
—
jei deklaruotas teisių iš [į] išmokas skaičius yra didesnis už ūkininko turimą teisių į išmokas skaičių, deklaruotos teisės iš [į] išmokas mažinamos iki ūkininko turimo teisių į išmokas skaičiaus.“
Reglamento Nr. 1122/2009 58 straipsnyje nustatytas „[p]aramos sumažinimas arba jos neskyrimas, kai deklaruojamas per didelis plotas“. Šis straipsnis iš esmės atitinka Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnio 1 dalies nuostatas.
Pagal Reglamento Nr. 1122/2009 87 straipsnio antrą pastraipą šis reglamentas taikomas paramos paraiškoms, pateiktoms dėl 2010 m. sausio 1 d. prasidedančių prekybos metų arba priemokų laikotarpių.
Dokumentas Nr. VI/5330/97
Komisijos finansinių korekcijų taikymo gairės buvo apibrėžtos 1997 m. gruodžio 23 d. Komisijos dokumente Nr. VI/5330/97 „Finansinių pasekmių apskaičiavimo gairės rengiant sprendimą dėl EŽŪOGF Garantijų skyriaus sąskaitų sutikrinimo“ (toliau – dokumentas Nr. VI/5330/97).
Dokumento Nr. VI/5330/97 2 priedo, susijusio su valstybių narių neatliktos kontrolės finansiniais padariniais patvirtinant Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo (EŽŪOGF) Garantijų skyriaus sąskaitas, dalyje „Įžanga“ nustatyta:
„Jei Komisija nustato, kad konkrečios išlaidos yra susijusios su Bendrijos taisyklių neatitinkančiomis paraiškomis, finansinės pasekmės yra aiškios: Komisija privalo atsisakyti finansuoti iš Bendrijos biudžeto mokėjimus, nebent nacionalinės kontrolės įstaigos jau būtų nustačiusios neteisėtą mokėjimą ir pritaikiusios tinkamas korekcines bei susigrąžinimo priemones (žr. 4 priedą). Kai išnagrinėjus daug bylų, dėl susidariusių išlaidų atsiranda finansinių pasekmių, Bendrijos nefinansuotina suma apskaičiuojama, kiek įmanoma labiau remiantis tipinės bylos tyrimo rezultatais [reprezentatyviosios imties ekstrapoliacijos metodu]. Tą patį metodą reikia taikyti visoms valstybėms narėms, įskaitant patikimumo lygį, netikslumų skaičių, gyventojų stratifikaciją [generalinės aibės suskaidymą], imčių skaičių ir klaidų įvertinimą taikant atranką, atsižvelgiant į visas finansines pasekmes.
Jei valstybė narė nesilaiko Bendrijos taisyklių, kuriomis siekiama patikrinti, ar paraiškos atitinka pagalbos skyrimo reikalavimus, vien jau toks nusižengimas reiškia, kad atliekant šiuos mokėjimus pažeidžiamos Bendrijos nuostatos, taikomos Reglamento Nr. 729/70 8 straipsnyje numatytai valstybių narių konkrečiai priemonei ir bendram reikalavimui nustatyti ir užkirsti kelią neteisėtiems mokėjimams. Tai nebūtinai reiškia, kad visose paraiškose, pagal kurias pervestos išmokos, yra netikslumų, bet rizika, kad [EŽŪOGF] patirs neteisėtų išlaidų, padidėja. Nors tam tikrais neteisėtais atvejais Komisija galėtų turėti teisę atsisakyti padengti nustatytas konkrečias išlaidas, kai reglamentu reikalaujami patikrinimai nebuvo atlikti, tai tam tikrais atvejais nefinansuotinų išlaidų suma tikriausiai viršytų Bendrijos patirtą finansinį nuostolį. Todėl įvertinant finansinius koregavimus reikėtų nustatyti nuostolio dydį.
<…>“
Dokumento Nr. VI/5330/97 2 priedo dalyje „Įvertinimas remiantis individualiose bylose esančiomis klaidomis“ nustatyta:
„Remiantis vidaus gairėse jau nustatytomis procedūromis, su finansiniu koregavimu susiję apskaičiavimai atliekami naudojant vieną iš šių būdų:
a)
atsisakymas finansuoti pagal individualią paraišką, kuriai nebuvo taikyti privalomi patikrinimai;
b)
neskyrimas sumos, apskaičiuotos ekstrapoliuojant rezultatus tyrimų, atliktų remiantis viena tipine byla (iš visų bylų paimta imtis), bet kuri paimta tik iš administracinio sektoriaus, kuriame, pagrįstai tikėtina, toks pats trūkumas gali pasikartoti. Valstybei narei suteikta galimybė pateikti įrodymus, kad ekstrapoliacijos rezultatai neatitinka tyrimo rezultatų, gautų ištyrus visas bylas, iš kurių buvo paimta imtis.
<…>“
Dokumento Nr. VI/5330/97 2 priedo dalyje „Įvertinimas, pagrįstas finansinio nuostolio rizika: fiksuoto dydžio koregavimo norma“ nustatyta taip:
„Atsižvelgiant į tai, kad dabar plačiai naudojamasi audito sistemomis, Komisijos tarnybos vis dažniau vertina riziką, susijusią su sistemų trūkumais. Kai neįmanoma nustatyti faktinio neteisėtų išlaidų dydžio, taigi ir Bendrijos patirtų finansinių nuostolių sumos, nuo 1990 finansinių sąskaitų sutikrinimo metų Komisija taiko fiksuoto dydžio koregavimo normą, sudarančią 2 %, 5 % arba 10 % deklaruotų išlaidų, priklausomai nuo nuostolio rizikos dydžio. Išimtiniais atvejais gali būti nuspręsta taikyti didesnes, iki 100 % koregavimo normas. Išimtinę Komisijos teisę taikyti tokios rūšies koregavimus patvirtino Teisingumo Teismas sprendimuose dėl ieškinių, pateiktų dėl metinio sąskaitų sutikrinimo sprendimų (pavyzdžiui, byla C‑50/94).
<…>“
Dokumento Nr. VI/5330/97 2 priedo dalyje „Fiksuoto dydžio koregavimų taikymo gairės“ nustatyta:
„Galima numatyti fiksuoto dydžio koregavimų taikymą, jei iš gautų tyrimo duomenų kontrolierius negali įvertinti nuostolio, ekstrapoliuodamas nustatytus nuostolius, naudodamas statistines priemones arba remdamasis kitais patikrinamais duomenimis, bet kurie vis dėlto jam leidžia prieiti <...> prie išvados, kad valstybė narė neįvykdė įsipareigojimo tinkamai patikrinti, ar paraiškos, pagal kurias pervestos išmokos, atitinka pagalbos skyrimo reikalavimus.
<…> Šis pažeidimas pasunkėja, jei valstybė narė nepatobulina kontrolės procedūros, nors Komisija jau buvo pranešusi jai apie būtinus atlikti patobulinimus.
<…>
Kai visi pagrindiniai tikrinimai atlikti, bet nebuvo laikomasi reglamentuose numatyto skaičiaus, dažnumo ar tikslumo, tuomet reikėtų taikyti 5 % koregavimo normą, nes galima pagrįstai daryti išvadą, kad šiais patikrinimais negarantuojamas pakankamas paraiškų tinkamumo užtikrinimo lygis, o EŽOŪGF nuostolių rizika buvo pakankamai didelė.
<…>“
Sąjungos teisės aktai, susiję su Sąjungos finansinių interesų apsauga
1995 m. gruodžio 18 d. Tarybos reglamentu (EB, Euratomas) Nr. 2988/95 dėl Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos (
OL L 312, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 1 t., p. 340) sukurtas bendras teisinis pagrindas visoms Sąjungos politikos sritims, o jo 9 konstatuojamojoje dalyje nustatyta:
„kadangi [Sąjungos] priemonės ir nuobaudos, nustatytos siekiant bendros žemės ūkio politikos tikslų, yra neatskiriama pagalbos sistemų dalis; kadangi taikant šias priemones ir nuobaudas siekiama savų tikslų, kurie neturi įtakos valstybių narių kompetentingoms institucijoms vertinant ekonominės veiklos vykdytojų veiklą baudžiamosios teisės požiūriu; kadangi būtina užtikrinti jų veiksmingumą nedelsiant įteisinant [Sąjungos] taisykles ir visapusiškai taikant visas [Sąjungos] priemones, jeigu šio tikslo negalima pasiekti taikant prevencines priemones <…>“
Reglamento Nr. 2988/95 1 straipsnyje nustatyta:
„1.   Siekiant apsaugoti [Europos Sąjungos] finansinius interesus, šiuo reglamentu nustatomos bendrosios taisyklės, reglamentuojančios vienodus patikrinimus ir administracines priemones bei nuobaudas už [Sąjungos] teisės aktų pažeidimus.
2.   „Pažeidimas“ – tai bet kuris [Sąjungos] teisės aktų nuostatų pažeidimas, susijęs su ekonominės veiklos vykdytojo veiksmų ar neveikimo, dėl kurio [Sąjungos] bendrajam biudžetui ar jų valdomiems biudžetams padaroma žala sumažinant ar iš viso prarandant pajamas, gaunamas iš tiesiogiai [Sąjungos] vardu surinktų nuosavų lėšų, arba darant nepagrįstas išlaidas.“
Pagal Reglamento Nr. 2988/95 2 straipsnio 2 dalį:
„Administracinių nuobaudų skirti negalima, jeigu jos nėra numatytos [Sąjungos] teisės akte, priimtame iki tol, kol buvo padarytas pažeidimas. Jeigu [Sąjungos] taisyklių nuostatos, pagal kurias skiriamos administracinės nuobaudos, buvo vėliau pakeistos, atgaline data taikomos mažiau griežtos nuostatos.“
Reglamento Nr. 2988/95 5 straipsnio 1 dalies c ir d punktuose nustatyta:
„Padarius tyčinius pažeidimus arba pažeidimus dėl aplaidumo gali būti skiriamos šios administracinės nuobaudos:
<…>
c)
visiškai ar dalinai panaikinant [Sąjungos] taisyklėmis suteiktą naudą, net jeigu ekonominės veiklos vykdytojas neteisėtai pasinaudojo tik dalimi šios naudos;
d)
nesuteikiant arba panaikinant naudą tam tikram laikotarpiui po pažeidimo;
<…>“
Ginčo aplinkybės
Nuo 2009 m. lapkričio 9 d. iki 13 d. Komisijos tarnybos, atsižvelgdamos į bendrosios išmokos schemos taisykles, Jungtinėje Karalystėje atliko tyrimą dėl taisyklių, susijusių su Šiaurės Airijoje (Jungtinė Karalystė) 2009 ataskaitiniais metais pagal bendrosios išmokos schemą patirtų išlaidų finansavimu 2010 m., teisingo taikymo (tyrimas AA/2009/24).
2010 m. sausio 8 d. raštu (toliau – 2010 m. sausio 8 d. pirmasis pranešimas), išsiųstu pagal Reglamento Nr. 885/2006 11 straipsnio 1 dalį, Komisija pranešė Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės valdžios institucijoms apie šio tyrimo rezultatą. Prie šio rašto buvo pridėtas priedas „Pastabos ir prašymas pateikti informacijos“, kuriame pateiktos tyrimo išvados.
Iš 2010 m. sausio 8 d. pirmojo pranešimo matyti, jog Komisija, be kita ko, padarė išvadą, kad Jungtinės Karalystės valdžios institucijos laikėsi ne visų Sąjungos teisės aktų reikalavimų ir kad reikia taikyti korekcines priemones, siekiant ateityje užtikrinti šių reikalavimų laikymąsi. Komisija paprašė ją informuoti apie jau priimtas ir planuojamas priimti korekcines priemones ir numatytas jų įgyvendinimo datas. Be to, Komisija nurodė, kad pagal Reglamento Nr. 1290/2005 31 straipsnį ji gali nefinansuoti dalies išlaidų Sąjungos lėšomis iš EŽŪGF (toliau – Fondas) ir Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP). Taip pat buvo nurodyta, kad remiantis atskleistais pažeidimais buvo apskaičiuotos finansinės korekcijos, susijusios su išlaidomis, patirtomis iki atitinkamų korekcinių priemonių įgyvendinimo.
2010 m. sausio 8 d. pirmojo pranešimo priede pateiktose pastabose ir rekomendacijose Komisija, be kita ko, pirmiausia nurodė žemės ūkio sklypų nustatymo sistemos (ŽŪSNS) ir geografinės informacijos sistemos (GIS) (toliau kartu – ŽŪSNS‑GIS) trūkumus, nes jose pateikta nepakankamai tiksli informacija, kad būtų sėkmingai atlikti administraciniai patikrinimai ir patikrinimai vietoje, vykdomi siekiant patikrinti deklaruotų plotų atitiktį reikalavimams, taip pat patikrinimų vietoje trūkumus ir, galiausiai, trūkumus, susijusius su sankcijų taikymu, paramos reikalavimų neatitinkančių paraiškų korekcija atgaline data, nepagrįstai skirtų išmokų grąžinimu ir sumažinimo už tyčinį reikalavimų nevykdymą taikymu. Be to, iš šio priedo matyti, kad nors Komisija pažymėjo, jog padaryta pažanga, palyginti su ankstesniais tyrimais (tyrimai AA/2006/07 ir AA/2008/18), vis dėlto ji manė, kad per tuos tyrimus nustatyti trūkumai išlieka.
2010 m. gegužės 20 d. raštu Komisija paragino Jungtinės Karalystės valdžios institucijas pateikti savo pastabas dėl ginčijamų aspektų, kurie turėjo būti aptarti per 2010 m. liepos 1 d. numatytą dvišalį susitikimą.
2010 m. liepos 1 d. Komisijos tarnybų ir Jungtinės Karalystės valdžios institucijų dvišalis susitikimas vyko Briuselyje (Belgija). 2010 m. rugpjūčio 4 d. toms valdžios institucijoms išsiųstas šio susitikimo protokolas.
Iš 2010 m. liepos 1 d. dvišalio susitikimo protokolo matyti, kad po šio susitikimo Komisija iš esmės nepakeitė išvadų, pateiktų 2010 m. sausio 8 d. pirmajame pranešime. Ji patvirtino savo išvadas dėl konstatuotų trūkumų, susijusių būtent su ŽŪSNS‑GIS esančia informacija, patikrinimais vietoje, sankcijų taikymu, paramos reikalavimų neatitinkančių paraiškų korekcija atgaline data, nepagrįstai skirtų išmokų grąžinimu ir sumažinimų už tyčinį reikalavimų nevykdymą taikymu. Be to, ji nurodė, kad šie trūkumai turėjo įtakos pagrindiniams patikrinimams ir papildomiems patikrinimams, kaip tai suprantama pagal dokumentą Nr. VI/5330/97, ir atkreipė Jungtinės Karalystės valdžios institucijų dėmesį į tai, kad jos turėjo galimybę įrodyti, jog finansinė rizika buvo mažesnė nei fiksuoto dydžio korekcijos, kurios pagal tą dokumentą galėjo būti taikomos. Komisija nurodė ir tai, kad reikėjo atsižvelgti į atskleistų trūkumų kartojimąsi, šiuo klausimu darydama nuorodą į Komisijos darbo dokumentą AGRI/60637/2006 „Komisijos komunikatas – Dėl to, kaip Komisija tvirtindama EŽŪOGF Garantijų skyriaus sąskaitas vertina pasikartojančio kontrolės sistemų nepakankamumo atvejus“.
Po 2010 m. liepos 1 d. dvišalio susitikimo Jungtinės Karalystės valdžios institucijos pradėjo rizikos vertinimo tyrimą. 2010 m. spalio 25 d. raštu Jungtinės Karalystės valdžios institucijos Komisijai pranešė, kad negali baigti šio tyrimo numatytą dieną.
2011 m. kovo 29 d. rašte Jungtinės Karalystės valdžios institucijos Komisijai pateikė ataskaitą dėl rizikos pagal bendrosios išmokos schemą vertinimo Šiaurės Airijoje 2009 ataskaitiniais metais (toliau – rizikos vertinimo ataskaita), grindžiamą 2009 m. pateiktų 394 paraiškų imtimi. Visų pirma iš rizikos vertinimo ataskaitos matyti, kad 2009 m. reikalavimų neatitinkantys plotai, dėl kurių kreipėsi pareiškėjai, sudarė 2,72 % panaudotų teisių į išmokas. Toliau pažymėta, kad finansinė rizika, suprantama kaip sumokėtos sumos ir peržiūrėtos išmokos skirtumas, prireikus apimanti taikytinas nuobaudas, remiantis imties vidurkiu, nepritaikius nuobaudų sudarė 2,05 %, o pritaikius nuobaudas –5,19 %. Galiausiai, dėl nuobaudų iš šios ataskaitos matyti, kad išmokos ir nuobaudos apskaičiuotos pagal atitinkamas Reglamento Nr. 796/2004 nuostatas, kaip jas išaiškino Komisija. Vis dėlto šios ataskaitos 1 priede, į kurį joje daroma aiški nuoroda, Jungtinės Karalystės valdžios institucijos nurodė, kad, remiantis jų pačių pateikiamu šių nuostatų aiškinimu, Fondui keliama rizika nepritaikius nuobaudų sudarė 0,59 %, o pritaikius nuobaudas –0,86 %.
2012 m. vasario 3 d. raštu Komisija išsiuntė Jungtinės Karalystės valdžios institucijoms oficialų pranešimą pagal Reglamento Nr. 885/2006 11 straipsnio 2 dalį, kuriame ji laikėsi tos pačios pozicijos dėl nurodytų trūkumų, susijusių su 2010 m. patirtomis išlaidomis už 2009 m. ataskaitinius metus. Pirma, dėl finansinių padarinių Komisija pritarė Jungtinės Karalystės valdžios institucijų siūlytam rizikos vertinimui ir manė, kad pagal tą vertinimą galima pagrįstai nustatyti finansinių nuostolių dydį. Todėl Komisija, remdamasi dokumentu Nr. VI/5330/97, už nurodytus trijų rūšių trūkumus nustatė 5,19 % vienkartinę korekciją, taikomą pagal bendrosios išmokos schemą Šiaurės Airijoje patirtoms išlaidoms 2009 ataskaitiniais metais. Antra, kiek tai susiję su išlaidomis kaimo plėtrai, Komisija, atsižvelgdama į tai, kad Jungtinės Karalystės valdžios institucijos nepasiūlė vertinimo, pritaikė 5 % fiksuoto dydžio korekciją už pagrindinių patikrinimų trūkumus.
Taigi Komisija pasiūlė Sąjungos lėšomis nefinansuoti 17687303,16 EUR 2010 m. patirtų išlaidų, kurias sudarė 16513582,57 EUR išlaidos pagal bendrosios išmokos schemą ir 1173720,59 EUR išlaidos kaimo plėtrai.
Jungtinės Karalystės valdžios institucijos Taikinimo institucijai pateikė taikinimo prašymą pagal Reglamento Nr. 885/2006 16 straipsnį.
2012 m. spalio 15 d. Komisija Jungtinei Karalystei išsiuntė suvestinę ataskaitą dėl tyrimo AA/2009/24 rezultatų.
Šiomis aplinkybėmis 2013 m. vasario 26 d. Komisija priėmė Įgyvendinimo sprendimą 2013/123/ES dėl valstybių narių patirtų tam tikrų išlaidų nefinansavimo Europos Sąjungos lėšomis iš EŽŪOGF Garantijų skyriaus, EŽŪGF ir EŽŪFKP (
OL L 67, p. 20
; toliau – ginčijamas sprendimas), o tarp jų ir dėl Jungtinės Karalystės 2010 m. Šiaurės Airijoje patirtų išlaidų, kurios nagrinėjamos šioje byloje.
Procesas ir šalių reikalavimai
Ši byla buvo pradėta 2013 m. gegužės 2 d. Jungtinės Karalystės Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktu ieškiniu.
2013 m. liepos 19 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktame dokumente Jungtinė Karalystė prašė šią bylą sujungti su byla
Jungtinė Karalystė / Komisija
(T‑503/12), kad būtų bendrai vykdoma žodinė proceso dalis ir priimtas sprendimas. 2013 m. liepos 29 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktame dokumente Komisija pateikė savo pastabas dėl šio prašymo.
Pakeitus Bendrojo Teismo kolegijų sudėtį, teisėjas pranešėjas buvo paskirtas į antrąją kolegiją, todėl ši byla buvo paskirta šiai kolegijai.
Teisėjo pranešėjo siūlymu Bendrasis Teismas (antroji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį ir, taikydamas proceso organizavimo priemones pagal 1991 m. gegužės 2 d. Procedūros reglamento 64 straipsnį, Komisijai pateikė klausimą raštu. Komisija į jį atsakė per nustatytą terminą.
2014 m. gruodžio 3 d. posėdyje buvo išklausytos šalys ir jų atsakymai į Bendrojo Teismo pateiktus klausimus.
Jungtinė Karalystė Bendrojo Teismo prašo:
—
panaikinti ginčijamą sprendimą, kiek jis susijęs su 1 priedo įrašu dėl 5,19 % ekstrapoliuotos korekcijos, taikytos Šiaurės Airijoje patirtoms išlaidoms (16513582,57 EUR) 2010 m. mokestiniais metais,
—
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Bendrojo Teismo prašo:
—
atmesti ieškinį kaip nepagrįstą,
—
priteisti iš Jungtinės Karalystės bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
Grįsdama ieškinį dėl panaikinimo Jungtinė Karalystė remiasi dviem pagrindais, kurių pirmasis iš esmės susijęs su teisės ir faktinių aplinkybių klaidomis, padarytomis nustatant realių Fondo nuostolių dydį, o antrasis – su teisės ir faktinių aplinkybių klaidomis, kurias Komisija padarė, kai nusprendė dėl papildomų patikrinimų trūkumų, būtent dėl nepagrįstai gautų išmokų apskaičiavimo metodo ir sankcijų už deklaruotą per didelį plotą taikymo.
Kaip matyti iš šalių procesinių dokumentų ir per teismo posėdį vykusių teisminių ginčų, šiam ieškiniui pagrįsti pateikdama du ieškinio pagrindus Jungtinė Karalystė iš esmės ginčija, pirma, apskaičiavimo pagrindą, t. y. visas išlaidas, kurioms Komisija taikė 5,19 % finansinę korekciją (pirmasis ieškinio pagrindas), ir, antra, būtent nepagrįstai išmokėtų sumų ir taikytinų sankcijų apskaičiavimo metodą, kuriuo ji rėmėsi, kad įvertintų riziką, ir kuriuo remdamasi Komisija nusprendė, kad papildomi patikrinimai turėjo trūkumų (antrasis ieškinio pagrindas).
Pirminės pastabos
Pirmiausia primintina, kad Fondas finansuoja tik intervencines priemones, kurių imamasi pagal Sąjungos teisės nuostatas bendro žemės ūkio rinkų organizavimo srityje (šiuo klausimu žr. 2003 m. sausio 9 d. Sprendimo
Graikija / Komisija
, C‑157/00, Rink.,
EU:C:2003:5
, 15 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką; 2005 m. vasario 24 d. Sprendimo
Graikija / Komisija
, C‑300/02, Rink.,
EU:C:2005:103
, 32 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką ir 2009 m. rugsėjo 4 d. Sprendimo
Austrija / Komisija
, T‑368/05,
EU:T:2009:305
, 70 punktą).
Antra, remiantis nusistovėjusia teismų praktika, Komisija turi įrodyti, kad bendro žemės ūkio rinkų organizavimo nuostatos buvo pažeistos. Todėl Komisija turi pareigą pagrįsti savo sprendimą, kuriuo konstatuojama, kad atitinkama valstybė narė nevykdė patikrinimų ar kad jos atlikti patikrinimai turėjo trūkumų. Vis dėlto Komisija privalo ne išsamiai įrodyti, kad nacionalinių administracijų atlikti patikrinimai yra nepakankami ar kad jų nurodyti skaičiai neteisingi, o pateikti rimtų ir pagrįstų abejonių, kurių turi dėl šių patikrinimų ar skaičių, įrodymų. Atitinkama valstybė narė negali paneigti Komisijos išvadų, neparemdama savo pačios teiginių patikimos ir veiksmingos kontrolės sistemos buvimo įrodymais. Jei valstybei nepavyksta įrodyti, kad Komisijos išvados yra netikslios, šios išvados tampa įrodymais, galinčiais sukelti rimtų abejonių dėl adekvačių ir efektyvių priežiūros ir kontrolės priemonių buvimo. Komisijos įrodinėjimo pareiga sumažinama todėl, kad valstybė narė yra geresnėje padėtyje rinkdama ir tikrindama EŽŪOGF sąskaitoms apmokėti reikalingus duomenis, todėl ji ir turi pateikti detaliausius ir išsamiausius įrodymus dėl šių patikrinimų realaus vykdymo ar šių skaičių ir prireikus dėl Komisijos teiginių netikslumo (šiuo klausimu žr. 64 punkte minėto Sprendimo
Graikija / Komisija
,
EU:C:2005:103
, 33–36 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką; 2001 m. kovo 6 d. Sprendimo
Nyderlandai / Komisija
, C‑278/98, Rink.,
EU:C:2001:124
, 39–41 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką ir 64 punkte minėto Sprendimo
Austrija / Komisija
,
EU:T:2009:305
, 71 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Trečia, remiantis teismų praktika, Komisija turi įrodyti, kad buvo pažeistos Sąjungos teisės normos, o nustačius šį pažeidimą valstybė narė prireikus turi įrodyti, kad Komisija suklydo vertindama jo finansines pasekmes (šiuo klausimu žr. 2008 m. balandžio 24 d. Sprendimo
Belgija / Komisija
, C‑418/06 P, Rink.,
EU:C:2008:247
, 135 punktą ir 64 punkte minėto Sprendimo
Austrija / Komisija
,
EU:T:2009:305
, 181 punktą).
Fondo finansavimą iš esmės administruoja nacionalinės administracijos, atsakingos už griežto Sąjungos taisyklių laikymosi priežiūrą, ir šis administravimas grindžiamas nacionalinių valdžios institucijų ir Sąjungos institucijų tarpusavio pasitikėjimu. Tik valstybė narė gali žinoti ir tiksliai nustatyti duomenis, kurių reikia Fondo sąskaitoms parengti, nes Komisija nėra pakankamai artima ūkio subjektams, kad iš jų gautų reikalingą informaciją (šiuo klausimu žr. 2004 m. spalio 7 d. Sprendimo
Ispanija / Komisija
, C‑153/01, Rink.,
EU:C:2004:589
, 133 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką ir 64 punkte minėto Sprendimo
Austrija / Komisija
,
EU:T:2009:305
, 182 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Be to, atsižvelgiant į šalių argumentus dėl Jungtinės Karalystės pateiktų dviejų ieškinio pagrindų, reikia nurodyti 2005 m. Jungtinės Karalystės pasirinktą teisių į išmokas suteikimo būdą, siekiant taikyti pagal Reglamentą Nr. 1782/2003 įvestą bendrosios išmokos schemą.
Šiuo klausimu iš bylos medžiagos matyti, kad Jungtinė Karalystė pasirinko taikyti bendrosios išmokos schemą regioniniu lygiu pagal Reglamento Nr. 1782/2003 III dalies 5 skyriaus nuostatas.
Šiaurės Airijoje teisės į išmokas buvo nustatytos pagal vadinamąjį „statinį mišrųjį“ modelį. Pagal šį modelį kiekvieną teisę į išmoką sudaro „istorinis“ elementas (toliau – istorinis elementas) ir su plotu susijęs „fiksuotas“ elementas (toliau – fiksuotas elementas), o šių elementų vertės suma atitinka teisės į išmoką vieneto vertę. Pirma, kad būtų apskaičiuota istorinio elemento vertė, referencinė suma, nustatoma pagal ūkininkams skirtas išmokas per referencinį laikotarpį (2000–2002 m.), padalijama iš ūkininko deklaruotų reikalavimus atitinkančių hektarų skaičiaus ir šis skaičius yra suteiktų teisių į išmokas skaičius. Vadinasi, nors istorinių elementų suma yra fiksuotas dydis, nustatomas pagal skirtas išmokas per referencinį laikotarpį, kiekvieno šių teisių į išmokas istorinio elemento vieneto vertę lemia 2005 m. suteiktų teisių skaičius, taigi ir tais metais deklaruotų reikalavimus atitinkančių hektarų skaičius. Antra, fiksuoto elemento vertė nekinta, šiuo atveju ji sudaro 78,33 EUR.
Atsižvelgiant būtent į šias primintas aplinkybes ir patikslinimus, šio ieškinio pagrįstumą pirmiausia reikia pradėti nagrinėti nuo Jungtinės Karalystės pateikto antrojo ieškinio pagrindo.
Dėl antrojo ieškinio pagrindo – teisės ir faktinių aplinkybių klaidų, kiek tai susiję su papildomų patikrinimų trūkumais, būtent su nepagrįstai gautų išmokų ir taikytinų nuobaudų už deklaruotą per didelį plotą apskaičiavimo metodais
Ieškinio dėl panaikinimo antruoju pagrindu, grindžiamu teisės ir faktinių aplinkybių klaidomis dėl konstatuotų papildomų patikrinimų trūkumų, Jungtinė Karalystė ginčija būtent nepagrįstai gautų išmokų ir taikytinų nuobaudų už deklaruotą per didelį plotą apskaičiavimo metodą, t. y. Komisijos taikytą metodą, naudotą ir rizikos vertinimo ataskaitoje. Šį ieškinio pagrindą sudaro penki kaltinimai, kurių pirmas pateiktas dėl teisių į išmokas vertės perskaičiavimo atgaline data, antras – dėl to, kad perskaičiuojant teises į išmokas atsižvelgta į priemokoms „už gyvulius“ taikomo ploto skirtumus, trečias – dėl nepagrįstai gautų išmokų susigrąžinimo, ketvirtas – dėl išmokų sumažinimo ar jų neskyrimo už deklaruotą per didelį plotą ir penktas – dėl tyčinio per didelio ploto deklaravimo.
Atsižvelgiant į tai, kad, priešingai nei antras ir penktas kaltinimai, pirmas, trečias ir ketvirtas kaltinimai susiję būtent su permokų ir nuobaudų apskaičiavimo metodu, pagal kurį šiuo atveju rizikos vertinimo ataskaitoje buvo įvertinta Fondui sukelta finansinė rizika, pirmiausia reikia išnagrinėti šiuos tris kaltinimus, o pakui vertinti antrą ir penktą kaltinimus.
Dėl pirmo, trečio ir ketvirto kaltinimų, susijusių su Fondui sukeltos finansinės rizikos vertinimo metodu
Šiam ieškinio pagrindui pagrįsti pateiktais pirmu, trečiu ir ketvirtu kaltinimais Jungtinė Karalystė ginčija Komisijos konstatuotus tam tikrų papildomų patikrinimų trūkumus ir kartu šios siūlytą apskaičiavimo metodą, taikytą ir rizikos vertinimo ataskaitoje, grąžintinas nepagrįstai gautas išmokas ir išmokų sumažinimą ar jų neskyrimą už deklaruotą per didelį plotą.
Šie trys kaltinimai pateikti dėl kelių Reglamento Nr. 796/2004 nuostatų aiškinimo, kai išmokos skirtos remiantis tam tikromis nepagrįstai suteiktomis teisėmis į išmokas už reikalavimų neatitinkančius hektarus. Konkrečiau kalbant, šiuose kaltinimuose nagrinėjama situacija susiklostė dėl faktinės aplinkybės, kad pagal bendrą išmokos schemą iš pradžių suteikiant teises į išmokas buvo padaryta klaidų dėl reikalavimus atitinkančio ploto. Todėl tam tikriems ūkininkams buvo suteikta per daug teisių į išmokas. Atsižvelgiant į Jungtinės Karalystės pasirinktą teisių į išmokas suteikimo metodą (žr. šio sprendimo 70 punktą), pirma, dėl šio nepagrįsto teisių suteikimo buvo nustatyta pernelyg didelė kiekvienos atitinkamų ūkininkų teisės į išmokas vieneto vertė, konkrečiau kalbant, tų teisių istorinio elemento vertė. Antra, tai lėmė nustatytą pernelyg didelę visos šių teisių į išmokas sumos vertę dėl fiksuoto elemento. Su reikalavimus atitinkančių plotų nustatymu susijusios klaidos buvo kartojamos paskesniais metais, kol jos buvo aptiktos per patikrinimus, todėl išmokos buvo skirtos už reikalavimų neatitinkančius hektarus.
Būtent šiomis aplinkybėmis Jungtinė Karalystė iš esmės teigia, kad tokioje situacijoje teisių į išmokas vieneto vertė turi būti perskaičiuota ir padidinta atgaline data kartu sumažinant jų skaičių pagal Reglamento Nr. 796/2004 73a straipsnį (pirmas kaltinimas), o paskui turi būti taikomos šio reglamento 73 straipsnio, susijusio su nepagrįstai gautų išmokų susigrąžinimu, nuostatos (trečias kaltinimas) ir šio reglamento 51 straipsnio, susijusio su išmokų sumažinimu ir jų neskyrimu deklaravus per didelį plotą, nuostatos (ketvirtas kaltinimas).
– Dėl pirmo kaltinimo, susijusio su teisių į išmokas vertės perskaičiavimu atgaline data
Jungtinė Karalystė teigia, kad, priešingai, nei Komisija nusprendė per sąskaitų patvirtinimo procedūrą, kai iš pradžių suteikta per daug teisių į išmokas, pagal Reglamento Nr. 796/2004 73a straipsnio 1 ir 2 dalis reikalaujama patikslinti teisių į išmokas vertę, nepaisant to, ar ūkininkas apie tai žino. Ūkininko žinojimas turi reikšmės tik tada, kai taikoma šio straipsnio 2a dalis, o šiuo atveju ji netaikytina. Be to, nurodydama, kad pati Komisija, remdamasi Reglamento Nr. 796/2004 73a straipsnio 1 ir 2 dalimis, sistemingai tikslina teisių į išmokas vertę ateičiai, Jungtinė Karalystė pažymi, jog to reglamento 73a straipsnyje neišskiriamas patikslinimas atgaline data ir patikslinimas skirtas ateičiai ir kad sistemingas perskaičiavimas skirtas ateičiai netgi prieštarauja šioms nuostatoms. Atsakydama į Komisijos argumentus Jungtinė Karalystė teigia, kad Reglamento Nr. 796/2004 73a straipsnio 4 dalyje daroma nuoroda į šio reglamento 73 straipsnį nepaneigia jos pateikiamo šio reglamento 73a straipsnio aiškinimo.
Komisija ginčija šių argumentų pagrįstumą.
Kiek tai susiję su šiuo kaltinimu, šalys iš esmės nesutaria dėl klausimo, ar po to, kai 2005 m. padaryta su reikalavimus atitinkančiu plotu susijusių klaidų ir jos paskui pakartotos, suteikus per daug teisių į išmokas, dėl kurių nustatyta pernelyg didelė jų vieneto vertė ir pernelyg didelė visa teisių į išmokas vertė, pagal Reglamento Nr. 796/2004 73a straipsnį reikalaujama prieš taikant šio ieškinio pagrindo trečiame ir ketvirtame kaltinime nagrinėjamas su nepagrįstai gautų išmokų susigrąžinimu ir su nuobaudomis, taikytinomis už deklaruotą per didelį plotą, susijusias nuostatas atlikti teisių į išmokas vieneto vertės perskaičiavimą atgaline data.
Šiuo klausimu primintina, kad Reglamento Nr. 73/2009 36 straipsnyje numatyta, jog teisės į išmokas už hektarą nekeičiamos, jei šiame reglamente nenumatyta kitaip (2014 m. birželio 5 d. Sprendimo
Vonk Noordegraaf
, C‑105/13, Rink.,
EU:C:2014:1126
, 37 punktas).
Iš tiesų, kadangi pagal Reglamento Nr. 73/2009 34 straipsnio 1 dalį kiekviena teisė į išmoką, kuria buvo pasinaudota, suteikia teisę į joje nustatytos sumos išmoką, pakeitus šią sumą sumažėtų arba padidėtų atitinkamam ūkininkui pervestos sumos dydis. Taigi, kaip matyti iš Reglamento Nr. 1782/2003 29 konstatuojamosios dalies, vienas iš bendrosios išmokos sistemos tikslų yra leisti kiekvienam ūkininkui ir toliau gauti tokią paramą, kuri jam buvo mokama referenciniu laikotarpiu (80 punkte minėto Sprendimo
Vonk Noordegraaf
,
EU:C:2014:1126
, 38 punktas).
Tačiau reikia konstatuoti, kad jokioje Reglamento Nr. 73/2009 nuostatoje nėra aiškiai numatytos galimybės iš dalies pakeisti ūkininko, kuriam iš pradžių suteikta per daug teisių į išmokas, teisių į išmokas (šiuo klausimu žr. 80 punkte minėto Sprendimo
Vonk Noordegraaf
,
EU:C:2014:1126
, 40 punktą).
Tačiau Reglamento Nr. 796/2004 73a straipsnyje nustatytos nepagrįstai suteiktų teisių į išmokas susigrąžinimo taisyklės, ir matyti, kad pagal šias taisykles tokiomis aplinkybėmis, kokiomis jos taikomos, teisės į išmokas gali būti perskaičiuojamos. Šia nuostata, kaip matyti iš Reglamento Nr. 239/2005 15 konstatuojamosios dalies, – minėtu reglamentu ši nuostata įtraukta į Reglamentą Nr. 796/2004, – siekiama nustatyti taisykles tokiems atvejams, kai ūkininkui buvo nepagrįstai suteiktas tam tikras kiekis teisių į išmokas, arba atvejams, kai kiekvienos teisės į išmokas vertė buvo neteisingai nustatyta.
Kadangi grįsdama savo teiginį, kad, nepagrįstai suteikus tam tikras teises į išmokas, reikia jas sumažinti ar perskaičiuoti atgaline data, Jungtinė Karalystė remiasi Reglamento Nr. 796/2004 73a straipsnio 1 dalimi, prireikus taikoma kartu su šio straipsnio 2 dalimi, būtina išaiškinti šio reglamento 73a straipsnį.
Šiuo tikslu primintina, kad aiškinant Sąjungos teisės nuostatą reikia atsižvelgti ne tik į jos tekstą, bet ir į kontekstą ir teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus (1983 m. lapkričio 17 d. Sprendimo
Merck
, 292/82, Rink.,
EU:C:1983:335
, 12 punktas).
Visų pirma reikia priminti reikšmingas Reglamento Nr. 796/2004 73a straipsnio nuostatas. Pirmiausia šiuo klausimu Reglamento Nr. 796/2004 73a straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad tada, kai tam tikros teisės į išmokas buvo skirtos nepagrįstai, ūkininkas jas turi perduoti nacionaliniam rezervui, ir laikoma, kad šios teisės nebuvo skirtos
ab initio
. Toliau iš Reglamento Nr. 796/2004 73a straipsnio 2 dalies matyti, kad tada, kai teisių į išmokas vertė yra pernelyg didelė, ta vertė atitinkamai patikslinama, ir laikoma, kad teisės į išmokas buvo skirtos
ab initio
pagal vertę, gautą po patikslinimo. Galiausiai, Reglamento Nr. 796/2004 73a straipsnio 2a dalyje, įtrauktoje Reglamentu Nr. 972/2007, nurodyta, kad tada, kai taikant šio straipsnio 1 ir 2 dalies nuostatas nustatoma, jog ūkininkui nepagrįstai suteikta tam tikrų teisių į išmokas, bet toks suteikimas neturi poveikio bendrai ūkininko gautų teisių į išmokas vertei, šios teisės į išmokas perskaičiuojamos, išskyrus atvejus, kai ūkininkas pagrįstai galėjo pastebėti klaidas (šiuo klausimu žr. 80 punkte minėto Sprendimo
Vonk Noordegraaf
,
EU:C:2014:1126
, 41 punktą). Be to, pagal Reglamento Nr. 796/2004 73a straipsnio 4 dalį nepagrįstai išmokėtos išmokos turi būti grąžintos pagal šio reglamento 73 straipsnio nuostatas dėl nepagrįstai suteiktų teisių į išmokas susigrąžinimo.
Antra, pažymėtina, kad šiuo atveju šalys sutaria dėl Reglamento Nr. 796/2004 73a straipsnio 2a dalies netaikytinumo, nes nepagrįstai suteikta teisė, jeigu dėl jos nustatyta per didelė teisės į išmokas vieneto vertė, dėl fiksuoto elemento padarė poveikį ir visai teisių į išmokas vertei.
Trečia, dėl Reglamento Nr. 796/2004 73a straipsnio 1 dalies išaiškinimo pažymėtina, kad šioje nuostatoje aiškiai nenumatytas teisių į išmokas vieneto vertės perskaičiavimas atgaline data po to, kai sugrąžinamos nepagrįstai suteiktos teisės, ir aiškiai neatmesta tokia galimybė.
Vis dėlto šalys pažymi, kad patikslinimas, nurodytas Reglamento Nr. 796/2004 73a straipsnio 1 dalies trečioje pastraipoje, pagal kurią laikoma, kad nepagrįstai suteiktos teisės nebuvo skirtos
ab initio
, gali būti suprantamas taip, kad, jeigu nepagrįstai suteiktos teisės į išmokas turėjo įtakos suteiktų teisių vieneto vertei, pagal šią nuostatą reikia perskaičiuoti išlikusių teisių vieneto vertę.
Vis dėlto toks Reglamento Nr. 796/2004 73a straipsnio 1 dalies aiškinimas neatitinka šios nuostatos kontekstinės analizės.
Pažymėtina, kad dėl tokio Reglamento Nr. 796/2004 73a straipsnio 1 dalies aiškinimo Reglamentu Nr. 972/2007 įtraukta šio straipsnio 2a dalis bent jau iš dalies netektų prasmės. Remiantis Reglamento Nr. 796/2004 73a straipsnio 2a dalimi, pagal šio straipsnio 1 ir 2 dalis teisės į išmokas vieneto vertės perskaičiavimas, kai nepagrįstai suteikta teisė, netaikomas tokiu atveju, kuris, kaip šalys sutaria, skiriasi nuo nagrinėjamojo šioje byloje, t. y. kai tas suteikimas neturėjo jokio poveikio bendrai ūkininko gautų teisių į išmokas vertei, išskyrus atvejus, kai ūkininkas pagrįstai galėjo pastebėti klaidas. Taigi, jeigu Reglamento Nr. 796/2004 73a straipsnio 1 dalis turėtų būti aiškinama taip, kad pagal ją savaime nustatyta pareiga perskaičiuoti teisių į išmokas vieneto vertę atgaline data, neatsižvelgiant į tokio perskaičiavimo poveikį visai teisių į išmokas vertei, prireikus ir tuo atveju, kai ūkininkas pagrįstai galėjo pastebėti padarytas klaidas, šis Reglamento Nr. 796/2004 73a straipsnio 2a dalyje esantis patikslinimas visiškai netektų prasmės ir reikšmės.
Be to, tokį aiškinimą patvirtina ir motyvai, dėl kurių Reglamentu Nr. 972/2007 į Reglamento Nr. 796/2004 73a straipsnį buvo įtraukta 2a dalis. Kaip matyti iš Reglamento Nr. 972/2007 19 konstatuojamosios dalies, tik tuo atveju, jeigu nepagrįstas teisių į išmokas paskyrimas neturėjo poveikio bendrai teisių į išmokas vertei, bet darė poveikį tik ūkininko teisių skaičiui, jeigu ūkininkas pagrįstai negalėjo aptikti klaidų, valstybės narės turėtų patikslinti išmoką arba tam tikrais atvejais teisės į išmokas tipą nesumažindamos jos atitinkamos vertės pagal šią nuostatą.
Šiomis aplinkybėmis laikytina, kad Reglamento Nr. 796/2004 73a straipsnio 1 dalies trečioje pastraipoje nustatytas patikslinimas, pagal kurį „laikoma, kad nepagrįstai suteiktos teisės nebuvo skirtos
ab initio
“, neturi būti aiškinamas taip, kad pagal jį reikalaujama teisių į išmokas vieneto vertę perskaičiuoti atgaline data. Priešingai, šis patikslinimas turi būti skaitomas kartu su šio reglamento 73a straipsnio 4 dalimi, pagal kurią „nepagrįstai išmokėtos išmokos turi būti grąžinamos pagal [šio reglamento] 73 straipsnio nuostatas“. Vadinasi, Reglamento Nr. 796/2004 73a straipsnio 1 dalies trečioje pastraipoje nustatytas patikslinimas turi būti aiškinamas taip, kad juo siekiama tik nustatyti, kad prireikus pagalba, skirta remiantis nepagrįstai suteiktomis teisėmis, savaime yra nepagrįsta, todėl turi būti grąžinta pagal Reglamento Nr. 796/2004 73 straipsnio nuostatas.
Šiuo atveju laikytina, kad toks aiškinimas neprieštarauja bendrosios išmokos schemos tikslams. Kaip priminta šio sprendimo 81 punkte, iš teismų praktikos matyti, kad, remiantis Reglamento Nr. 1782/2003 29 konstatuojamąja dalimi, vienas iš bendrosios išmokos schemos tikslų yra leisti kiekvienam ūkininkui ir toliau gauti paramą [, lygiavertę tai,] kuri jam buvo mokama referenciniu laikotarpiu (80 punkte minėto Sprendimo
Vonk Noordegraaf
,
EU:C:2014:1126
, 38 punktas). Iš tikrųjų, kaip matyti iš vartojamo būdvardžio „lygiavertė“, pagal šią schemą neužtikrinamas visiškas paramos dydžio tapatumas.
Ketvirta, dėl Jungtinės Karalystės argumentų, susijusių su Reglamento Nr. 796/2004 73a straipsnio 2 dalimi, pažymėtina, kad šioje nuostatoje numatytas teisių į išmokas perskaičiavimas tik jas sumažinant. Tačiau iš šio straipsnio formuluotės tikrai nematyti, kad pagal jį būtų leidžiama perskaičiuoti jas padidinat dėl to, kad iš pradžių buvo suteikta per daug teisių į išmokas, bet nustatyta per maža jų vertė.
Be to, laikytina, kad, priešingai, nei Jungtinė Karalystė siūlė per teismo posėdį, Reglamento Nr. 796/2004 73a straipsnio 2 dalis neturi būti aiškinama taip, kad pagal ją reikalaujama perskaičiuoti atgaline data padidinant teisių į išmokas vieneto vertę, jeigu buvo nepagrįstai suteikta tam tikrų teisių į išmokas ir nustatyta nepakankama suteiktų teisių vieneto vertė, bet nustatyta per didelė visa ūkininkui suteiktų teisių vertė. Be to, kad Reglamento Nr. 796/2004 73a straipsnio 2 dalyje, taikomoje atsižvelgiant į šio straipsnio 2a dalį, vartojamas žodis „vertė“ turi būti suprantamas kaip individualių teisių į išmokas vieneto vertė, nes nenurodyta, kad kalbama apie visą vertę, bet kuriuo atveju Jungtinės Karalystės siūlytą aiškinimą reikia atmesti dėl tokių pačių motyvų kaip nurodytieji šio sprendimo 91 ir 92 punktuose.
Vadinasi, priešingai, nei teigė Jungtinė Karalystė, atsižvelgiant į kartu taikomas Reglamento Nr. 796/2004 73a straipsnio 1 ir 2 dalis, negalima nuspręsti, kad jeigu iš pradžių suteikta per daug teisių į išmokas, o tai lėmė nustatytą mažesnę teisių į išmokas vieneto vertę ir padarė poveikį visai tų teisių vertei, kai aptinkama klaida, reikia perskaičiuoti atgaline data teisių į išmokas vieneto vertę, prieš tai sumažinus teisių skaičių.
Be to, dėl Jungtinės Karalystės dublike pateikto argumento, kad Komisija pripažino, jog jos analizė klaidinga, nes ji nusprendė, kad Reglamento Nr. 796/2004 73a straipsnio 2a dalis, kurioje vienintelėje nurodytas ūkininko žinojimas, netaikytina, pakanka pažymėti, kad iš bylos medžiagos visiškai nematyti, jog Komisija ketino grįsti savo pastabą dėl sistemingo teisių į išmokas perskaičiavimo Reglamento Nr. 796/2004 73a straipsnio 2a dalimi.
Todėl darytina išvada, kad šį kaltinimą reikia atmesti ir nereikia nagrinėti Komisijos argumentų dėl Reglamento Nr. 796/2004 73a straipsnio 4 dalies ir nepagrįstai skirtų išmokų susigrąžinimo, t. y. klausimo, susijusio su šio ieškinio pagrindo trečiu kaltinimu.
– Dėl trečio kaltinimo, susijusio su nepagrįstai skirtų išmokų susigrąžinimu
Jungtinė Karalystė ginčija Komisijos argumentus dėl nepagrįstai skirtų išmokų susigrąžinimo pagal Reglamento Nr. 796/2004 73 straipsnį. Iš esmės Jungtinė Karalystė mano, kad tada, kai iš pradžių suteikta per daug teisių į išmokas, teises į išmokas reikia perskaičiuoti pagal to paties reglamento 73a straipsnį, o paskui nustatyti grąžintinas nepagrįstai gautas sumas. Tai reiškia, kad tokiu atveju su istoriniu elementu susijusios paramos sumos neturėtų būti grąžinamos. Komisijos požiūris, pagal kurį grąžintinos sumos nustatomos remiantis neegzistuojančių teisių į išmokas pradine verte, nesuderinamas su Reglamento Nr. 796/2004 73 ir 73a straipsniais, nes Komisija, pirma, neatlieka teisių vertės patikslinimo atgaline data ir, antra, ūkininkus įpareigoja grąžinti sumas, kurios viršija realius Fondo nuostolius ir nepagrįstai sumokėtas išmokas. Toks Komisijos požiūris lemia sankcijos taikymą ūkininkams.
Komisija ginčija šių argumentų pagrįstumą.
Visų pirma primintina, kad pagal Reglamento Nr. 73/2009 34 straipsnio 1 dalį:
„Parama pagal bendrosios išmokos schemą ūkininkams teikiama, kai jie pasinaudoja teise į išmoką už reikalavimus atitinkantį hektarą. Pasinaudojus teisėmis į išmokas, suteikiama teisė gauti jose nustatytas sumas.“
Antra, pažymėtina, kad, remiantis Reglamento Nr. 796/2004 73 straipsnio 1 dalimi, jeigu ūkininkas gauna pernelyg didelę išmoką, jis grąžina atitinkamą sumą ir palūkanas, apskaičiuotas pagal šio straipsnio 3 dalį.
Remiantis Reglamento Nr. 796/2004 73 straipsnio 4 dalies pirma pastraipa, šio reglamento 73 straipsnio 1 dalyje nurodytas grąžinimo įpareigojimas netaikomas, jeigu išmoka buvo netinkamai skirta dėl kompetentingos arba kitos institucijos padarytos klaidos ir jeigu tokios klaidos ūkininkas pagrįstai galėjo neaptikti. Vis dėlto iš Reglamento Nr. 796/2004 73 straipsnio 4 dalies antros pastraipos matyti ir tai, kad, jeigu klaida yra susijusi su faktiniais elementais, kurie yra svarbūs atitinkamai išmokai apskaičiuoti, pirmoji šios dalies pastraipa taikoma tik jeigu apie sprendimą dėl susigrąžinimo nebuvo pranešta per 12 mėnesių nuo išmokėjimo datos.
Trečia, remiantis Teisingumo Teismo praktika, jeigu Sąjungos teisės aktų leidėjas nustato atitikties paramos suteikimo reikalavimams sąlygas, teisės netekimas, kylantis dėl vienos iš šių sąlygų nesilaikymo, yra ne sankcija, bet paprasčiausia įstatyme numatytų reikalavimų nesilaikymo pasekmė (2007 m. gegužės 24 d. Sprendimo
Maatschap Schonewille-Prins
, C‑45/05, Rink.,
EU:C:2007:296
, 47 punktas ir 2012 m. gegužės 24 d. Sprendimo
Hehenberger
, C‑188/11, Rink.,
EU:C:2012:312
, 37 punktas).
Šiuo atveju reikia pažymėti, jog Jungtinės Karalystės argumentai grindžiami prielaida, kad jeigu nepagrįstas teisių į išmokas suteikimas padarė įtaką teisių vieneto vertei ir kartu visai teisių vertei, pagal Reglamento Nr. 796/2004 73a straipsnį teisių į išmokas vertė turi būti perskaičiuojama atgaline data prieš tai sumažinus teisių skaičių, ir tai turi būti daroma dar prieš taikant šio reglamento 73 straipsnio nuostatas dėl nepagrįstai sumokėtų sumų grąžinimo.
Tačiau šiai prielaidai negalima pritarti.
Atsižvelgiant į šio sprendimo 97 punkte padarytą išvadą, toks perskaičiavimas, priešingai, nei matyti iš Jungtinės Karalystės argumentų, negali būti grindžiamas Reglamento Nr. 796/2004 73a straipsniu, jeigu teisių į išmokas suteikimo metais buvo padaryta klaidų dėl reikalavimus atitinkančio ploto, o tos klaidos paveikė visą teisių į išmokas vertę.
Vadinasi, negalima pritarti Jungtinės Karalystės argumentams, susijusiems su tuo, kad reikia atlikti teisių į išmokas perskaičiavimą atgaline data prieš taikant Reglamento Nr. 796/2004 73 straipsnį.
Šios išvados nepaneigia kiti Jungtinės Karalystės argumentai, kad jeigu taikoma Reglamento Nr. 796/2004 73 straipsnio 1 dalis, prieš tai neperskaičiavus teisių į išmokas, susigrąžinamos sumos, viršijančios realią Fondui keliamą riziką, todėl tai yra sankcija ūkininkams.
Šiuo klausimu primintina, kad, pirma, pagal Reglamento Nr. 73/2009 34 straipsnio 1 dalį parama teikiama pasinaudojus teisėmis į išmokas, t. y. teisėmis į išmokas už reikalavimus atitinkančių hektarų skaičių. Todėl, kaip teisingai nurodo Komisija, klaida dėl reikalavimus atitinkančio ploto bet kuriuo atveju daro įtaką visos sumokėtos paramos sumai.
Antra, iš šio sprendimo 93 punkte padarytų išvadų matyti, kad parama, skirta remiantis nepagrįstai suteiktomis teisėmis, savaime yra nepagrįstai skirta atsižvelgiant į kartu taikomas Reglamento Nr. 796/2004 73a straipsnio 1 dalies trečios pastraipos ir šio reglamento 73a straipsnio 4 dalies nuostatas, todėl turi būti grąžinta pagal šio reglamento 73 straipsnį.
Taigi visų pirma Jungtinės Karalystės požiūris, pagal kurį, prieš taikant Reglamento Nr. 796/2004 73 straipsnį, kiekvienos teisės į išmoką vieneto vertė turi būti perskaičiuota atgaline data ir, remiantis teisingai taip perskaičiuotomis teisėmis į išmokas, perskaičiuota visa paramos suma, kuri turėjo būti skirta ūkininkui, jeigu 2005 m. nebūtų padaryta klaidos, yra netinkamas, siekiant teisingai ir veiksmingai susigrąžinti nepagrįstai skirtą paramą, kaip tai teisingai nurodė Komisija atsakydama į šio ieškinio pagrindo pirmą ir trečią kaltinimus.
Todėl, užuot pripažinus nepagrįsta paramą, skirtą remiantis nepagrįstai suteikta teise į išmokas už plotą, kuris ne visas atitinka reikalavimus, Jungtinės Karalystės požiūris lemia tai, kad nepagrįstai skirta dalis sumažinama iki skirtumo tarp sumokėtos išmokos ir peržiūrėtos išmokos, nustatytos remiantis didesnės vertės perskaičiuotomis teisėmis į išmokas už reikalavimus atitinkančiais pripažintų hektarų skaičių, o tai atitinka nepagrįstai suteiktos teisės į išmokas fiksuoto elemento dydį.
Tačiau reikia nuspręsti, kad, atsižvelgiant į tai, jog nėra jokios nuostatos, pagal kurią numatyta, kad jeigu dėl nepagrįstai suteiktų tam tikrų teisių į išmokas padarytas poveikis visai teisių į išmokas vertei, reikia atgaline data perskaičiuoti didesnę jų vieneto vertę, toks aiškinimas nesuderinamas su reikalavimu griežtai aiškinti keliamus išlaidų finansavimo reikalavimus, kuriuos Teisingumo Teismas nustatė, kiek tai susiję su 1970 m. balandžio 21 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 729/70 dėl bendrosios žemės ūkio politikos finansavimo (
OL L 94, p. 13
), kuris pakeistas 1999 m. gegužės 17 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1258/1999 dėl bendrosios žemės ūkio politikos finansavimo (
OL L 160, p. 103; 2004 m.
specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 25 t., p. 414), o šis pakeistas Reglamentu Nr. 1290/2005 (šiuo klausimu žr. 2014 m. lapkričio 6 d. Sprendimo
Nyderlandai / Komisija
, C‑610/13 P,
EU:C:2014:2349
, 41 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Be to, dėl Jungtinės Karalystės dublike pateikto teiginio, jog požiūris, pagal kurį permoka, apskaičiuojama remiantis iš pradžių suteiktomis teisėmis į išmokas, yra kliūtis tinkamai susigrąžinti nepagrįstai išmokėtas sumas, nes dėl to permoka atitinkamai niekada nesusigrąžinama arba susigrąžinama pernelyg didelė suma, viena vertus, kiek tai susiję su susigrąžinama pernelyg didele suma, pažymėtina, kad šį argumentą reikia atmesti atsižvelgiant į šio sprendimo 113 ir 114 punktuose pateiktus argumentus.
Antra vertus, dėl argumento, kad tas požiūris, t. y. Komisijos požiūris, gali būti kliūtis susigrąžinti permoką, nes parama apskaičiuojama remiantis neegzistuojančiomis teisėmis į išmokas, pažymėtina, kad šis argumentas ieškinyje siejamas tik su ketvirtu kaltinimu ir Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsniu, kiek tai susiję su permokos nustatymu, pirmą kartą pateiktas dublike ir išsamiai nepagrįstas, tik daroma nuoroda į ieškinyje dėl ketvirto kaltinimo pateiktus paaiškinimus. Bet kuriuo atveju, kaip matyti iš šio sprendimo 93 punkto, remiantis nepagrįstai suteiktomis teisėmis į išmokas skirta parama savaime yra nepagrįsta. Nors Jungtinė Karalystė teigia, kad dėl Komisijos požiūrio tam tikromis aplinkybėmis tokia išmoka gali nebūti laikoma nepagrįstai skirta, nes ji apskaičiuoja permoką, remdamasi deklaruotomis teisėmis į išmoką, reikia pažymėti, jog rašytiniuose dokumentuose Komisija, atsakydama į Jungtinės Karalystės pateiktą pirmąjį ieškinio pagrindą, aiškiai nurodė, kad ūkininkas neturi gauti išmokos, apskaičiuotos remiantis nepagrįstai suteiktomis teisėmis. Maža to, iš bylos medžiagos nematyti, kad rengdama rizikos vertinimo ataskaitą Jungtinė Karalystė į permokos apskaičiavimą neįtraukė tam tikrų sumų, skirtų remiantis nepagrįstai suteiktomis teisėmis į išmokas.
Galiausiai, reikia nurodyti, kad, atsižvelgiant į šio sprendimo 105 punkte minėtą teismo praktiką, priešingai, nei teigia Jungtinė Karalystė, susigrąžinimas yra ne sankcija, o paprasčiausias įstatyme numatytų reikalavimų nesilaikymo padarinys.
Bet kuriuo atveju pažymėtina ir tai, kad Reglamento Nr. 796/2004 73 straipsnio 4 dalies pirmoje pastraipoje nustatyta, jog šio straipsnio 1 dalyje nurodytas grąžinimo įpareigojimas netaikomas, jeigu išmoka buvo netinkamai skirta dėl kompetentingos arba kitos institucijos padarytos klaidos ir jeigu tokios klaidos ūkininkas pagrįstai galėjo neaptikti. Vadinasi, sąžiningas ūkininkas yra apsaugotas nuo nepagrįstai skirtos paramos grąžinimo, jeigu klaidą dėl reikalavimus atitinkančio ploto ar teisių į išmokas suteikimo padarė valdžios institucijos ir ūkininkas pagrįstai negalėjo jos aptikti.
Todėl reikia atmesti šį kaltinimą.
– Dėl ketvirto kaltinimo, susijusio su išmokų sumažinimu ar jų neskyrimu deklaravus per didelį plotą
Jungtinė Karalystė ginčija argumentą, kad ji neteisingai taikė Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnį. Visų pirma ji mano, kad jei buvo padaryta klaidų suteikiant pirmines teises, šiame straipsnyje nustatytos sankcijos gali būti taikomos tik perskaičiavus teisių į išmokas vertę pagal šio reglamento 73a straipsnį. Antra, Jungtinė Karalystė pripažįsta, kad turi būti galimybė skirti sankcijas už visus ataskaitinius metus, jeigu ūkininkas deklaruoja reikalavimų neatitinkantį plotą, kad pasinaudotų realiai turima teise į išmokas, vis dėlto ji nurodo, kad Komisija klaidingai mano, jog tada, kai padaryta klaidų suteikiant pirmines teises į išmokas ir jos kartojamos paskesniais ataskaitiniais metais, sankcijos turi būti taikomos ne tik už 2005 m., bet ir už paskesnius metus, net jeigu ūkininkas deklaruoja pakankamai reikalavimus atitinkančių hektarų, kad pasinaudotų realiai turima teise į išmokas. Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnyje išskiriamas deklaruotas per didelis plotas, leidžiantis pasinaudoti ūkininko realiai turimomis teisėmis į išmokas, ir deklaruotas per didelis plotas dėl suteikiant pirmines teises į išmokas padarytų klaidų. Iš Reglamento 796/2004 51 straipsnio 1 ir 2a dalių struktūros, kurią patvirtina Reglamento Nr. 1122/2009 57 straipsnio 2 dalies antra įtrauka, ir – subsidiariai – iš švelnesnės sankcijos taikymo atgaline data principo, t. y. šiuo atveju šio reglamento 57 straipsnio 2 dalies antros pastraipos, matyti, kad neturi būti taikoma jokia sankcija už paskesnius metus.
Komisija ginčija Jungtinės Karalystės argumentų pagrįstumą.
Pirmiausia pažymėtina, kad Jungtinės Karalystės pateikti su šiuo kaltinimu susiję argumentai grindžiami prielaida, kad prieš tai, kai pagal Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnį išmokos sumažinamos ar neskiriamos, reikia taikyti šio reglamento 73a straipsnį, kaip jį aiškina Jungtinė Karalystė.
Šiuo klausimu pakanka priminti, kad, kaip matyti iš šio sprendimo 97 ir 108 punktų, ši prielaida yra klaidinga.
Šio sprendimo 97 ir 108 punktuose jau nurodyta, kad Reglamento Nr. 796/2004 73a straipsnis neturi būti aiškinamas taip, kad pagal jį tokiomis aplinkybėmis, kaip nagrinėjamosios šioje byloje, reikia perskaičiuoti teisių į išmokas vertę atgaline data.
Be to, atsižvelgiant į tai, kad pagal Reglamento Nr. 796/2004 73a straipsnį tokiomis aplinkybėmis, kaip nagrinėjamosios šioje byloje, neleidžiama perskaičiuoti teisių į išmokas atgaline data, Jungtinė Karalystė negali kaltinti Komisijos, kad ši taikė nevienodą požiūrį į deklaruotą plotą ir deklaruotas teises, nes plotą ji patikslino, o teisių nepatikslino.
Jungtinė Karalystė mano, kad, pirma, kiek tai susiję su 2005 ataskaitiniais metais, pagal Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnio 1 dalį reikia taikyti sankciją už deklaruotą per didelį plotą ir ši sankcija turi būti apskaičiuojama remiantis atgaline data perskaičiuotomis teisėmis į išmokas. Antra, kiek tai susiję su paskesniais ataskaitiniais metais, kuriais ta pati klaida buvo kartojama, Jungtinė Karalystė mano, kad dėl kartu taikomų Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnio 1 ir 2a dalių už šiuos metus neturi būti skirta jokia sankcija. Šis argumentas grindžiamas tų nuostatų struktūra, ir, anot Jungtinės Karalystės, jeigu ūkininkas deklaruoja pakankamą reikalavimus atitinkantį plotą, kad pasinaudotų realiai turimomis teisėmis į išmokas (t. y. prireikus jų skaičių sumažinus ir perskaičiavus jų vertę), remiantis Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnio 2a dalimi, jam skirti sankciją netikslinga.
Kad būtų išnagrinėtas šių argumentų pagrįstumas, reikia patikrinti, ar, pirma, pagal Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnio 1 dalį, nepaisant šio reglamento 73a straipsnio, reikalaujama atgaline data perskaičiuoti teisių į išmokas vertę ir, antra, pagal šio reglamento 51 straipsnio 2a dalį, kaip tai tvirtina Jungtinė Karalystė, sankcija visiškai neturi būti skirta, jeigu ūkininkas deklaruoja pakankamą plotą, kad pasinaudotų realiai turimų teisių į išmokas skaičiumi.
Pirmiausia pažymėtina, kad Reglamentu Nr. 796/2004, būtent jo 51 straipsniu, kaip matyti iš šio reglamento 29 ir 55 konstatuojamųjų dalių, atitinkamai siekiama vykdyti veiksmingą pagalbos schemų, tvarkomų pagal integruotą sistemą, atitikties reikalavimams stebėseną ir priimti adekvačias kovos su neatitikimais ir sukčiavimu priemones, kad būtų veiksmingai saugomi Sąjungos finansiniai interesai (pagal analogiją žr. 2002 m. lapkričio 28 d. Sprendimo
Agrargenossenschaft Pretzsch
, C‑417/00, Rink.,
EU:C:2002:715
, 33 punktą).
Be to, Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad jeigu pagalbos paraiškoje deklaruotas plotas viršija per patikrinimus nustatytą plotą, sankcijos diferencijuojamos atsižvelgiant į padaryto pažeidimo sunkumą (pagal analogiją žr. 129 punkte minėto Sprendimo
Agrargenossenschaft Pretzsch
,
EU:C:2002:715
, 35 punktą). Visų pirma, jeigu deklaruotas plotas viršija pagal šio reglamento 50 straipsnio 3 ir 5 dalis nustatytą plotą, pagalbos suma apskaičiuojama pagal nustatytą plotą, sumažinamą dvigubu nustatytu skirtumu, jeigu skirtumas sudaro daugiau kaip 3 % arba du hektarus, bet ne daugiau kaip 20 % nustatyto ploto. Antra, jeigu skirtumas didesnis negu 20 % nustatyto ploto, pagalba neskiriama. Trečia, jeigu skirtumas didesnis negu 50 %, ūkininkui dar kartą neskiriama pagalba, kurios dydis lygus sumai, atitinkančiai deklaruoto ploto ir pagal Reglamento Nr. 796/2004 50 straipsnio 3 ir 5 dalis nustatyto ploto skirtumą.
Tačiau Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnio 2a dalies pirmoje pastraipoje nustatyta, kad jeigu ūkininkas deklaruoja didesnį už teises į išmokas plotą, o deklaruotas plotas atitinka visus kitus reikalavimus paramai gauti, šis išmokų sumažinimas ar neskyrimas netaikomi. Kita vertus, pagal šios dalies antrą pastraipą, jeigu ūkininkas deklaruoja didesnį už teises į išmokas plotą, o deklaruotas plotas neatitinka visų kitų reikalavimų paramai gauti, šio reglamento 51 straipsnio 1 dalyje nustatytas skirtumas yra atitinkančio visus kitus reikalavimus paramai gauti ploto ir deklaruotos teisių į išmokas sumos skirtumas.
Galiausiai, remiantis teismų praktika, jeigu kompetentinga institucija nustato, kad pagalbos pareiškėjas deklaracijoje netyčia padarė klaidą, dėl kurios nustatytas per didelis reikalavimus pagalbai gauti atitinkantis plotas, ir ta pati klaida buvo padaryta ankstesniais metais nei tie, kuriais klaida aptikta, o dėl to kiekvienais tais ankstesniais metais buvo nustatytas per didelis reikalavimus pagalbai gauti atitinkantis plotas, ši institucija, jeigu nesuėjo Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalyje nustatytas senaties terminas, turi sumažinti realiai nustatytą plotą, kad apskaičiuotų už visus atitinkamus metus priklausančią pagalbą (šiuo klausimu žr. 2002 m. lapkričio 19 d. Sprendimo
Strawson ir Gagg & Sons
, C‑304/00, Rink.,
EU:C:2002:695
, 64 punktą ir 2006 m. liepos 25 d. Sprendimo
Belgija / Komisija
, T‑221/04,
EU:T:2006:223
, 88 punktą).
Atsižvelgiant į tai, kas priminta, reikia iš eilės nagrinėti abu šio sprendimo 128 punkte keliamus klausimus.
Visų pirma, kiek tai susiję su klausimu, ar Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnio 1 dalyje nustatytas išmokų sumažinimas ar neskyrimas turi būti nustatomi remiantis perskaičiuota teisių į išmokas vieneto verte, pažymėtina, kad, priešingai, nei teigė Jungtinė Karalystė, nei iš šio straipsnio formuluotės, kuri, anot šios valstybės narės, „išreikšta <...> atsižvelgiant į teises“, nei iš jo aiškinimo, turint omeny šio reglamento 2 straipsnio 22 punkte pateiktą „nustatyto ploto“ sąvoką, nematyti, kad Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnio 1 dalyje numatyta sankcija turi būti nustatoma remiantis atgaline data perskaičiuotomis teisėmis į išmokas.
Iš Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnio 1 dalies formuluotės matyti, kad joje numatytas išmokų sumažinimas ar neskyrimas taikomi tada, kai ūkininko deklaruotas plotas viršija būtent pagal šio reglamento 50 straipsnio 3 dalį nustatytą plotą, o abiejų plotų skirtumas viršija šiame straipsnyje nustatytas ribas.
Nors, remiantis šia nuostata, už deklaruotą per didelį plotą pagal joje nustatytus reikalavimus skiriama sankcija, t. y. nustatyto ploto, pagal kurį apskaičiuojama pagalbos suma, sumažinimas, vis dėlto reikia konstatuoti, kad, vadovaujantis šios nuostatos tekstu, jos taikymas tikrai nesiejamas su teisių į išmokas vieneto vertės perskaičiavimu atgaline data, jeigu tokios teisės buvo nepagrįstai suteiktos.
Šiuo atveju, kadangi Jungtinė Karalystė rėmėsi Reglamento Nr. 796/2004 2 straipsnio 22 punktu, pažymėtina, jog pagal šį punktą plotas yra nustatytas tik jeigu jis atitinka visus pagalbos skyrimo taisyklėse išdėstytus reikalavimus ir, kiek tai susiję su bendrosios išmokos schema, jame nurodyta, kad deklaruotas plotas gali būti laikomas nustatytu plotu tik jeigu tas plotas faktiškai siejamas su atitinkamu teisių į išmokas skaičiumi.
Taigi net darant prielaidą, kad, kaip teigia Jungtinė Karalystė, tame Reglamento Nr. 796/2004 2 straipsnio 22 punkte nustatytas plotas apibrėžiamas atsižvelgiant į plotą, kuris siejamas su ūkininko faktiškai turimų teisių į išmokas skaičiumi, o ši apibrėžtis reikšminga taikant šio reglamento 51 straipsnį, remiantis šia apibrėžtimi, nereikalaujama, kad sankcija, skiriama pagal Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnio 1 dalį, būtų apskaičiuojama taikant perskaičiuotą teisių į išmokas vertę. Šio reglamento 2 straipsnio 22 punkte nėra jokios nuorodos dėl teisių į išmokas vertės, į kurią prireikus turi būti atsižvelgta.
Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnio 1 dalis taip aiškintina ir atsižvelgiant į šio reglamento 50 straipsnį, būtent šio straipsnio 2 dalį. Iš Reglamento Nr. 796/2004 50 straipsnio 2 dalies, kurioje apibrėžtas pagalbos apskaičiavimo pagrindas, matyti, kad, jeigu deklaruotos teisės į išmokas ir deklaruotas plotas nesutampa, pagalba apskaičiuojama remiantis mažesniu dydžiu. Kitaip tariant, pagal šią dalį nustatyta, kad pagalba apskaičiuojama, jeigu nenurodyta kitaip, pagal ūkininko deklaruotas teises į išmokas, ir nereikia atsižvelgti į galimą didesnį jų vieneto vertės perskaičiavimą.
Be to, šis Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnio 1 dalies aiškinimas nuosekliai atitinka šio reglamento 73a straipsnio aiškinimą, pateiktą nagrinėjant šiam ieškinio pagrindui pagrįsti nurodytą pirmą kaltinimą, pagal kurį, kaip priminta šio sprendimo 125 punkte, nenustatyta, kad tokiomis aplinkybėmis, kaip nagrinėjamosios šioje byloje, pagal šį straipsnį reikia perskaičiuoti teisių į išmokas vertę atgaline data.
Todėl Jungtinės Karalystės argumentai dėl Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnio 1 dalies, siejamos su šio reglamento 2 straipsnio 22 punktu, neįrodo, kad išmokų sumažinimas ir neskyrimas turi būti nustatomi remiantis atgaline data perskaičiuotomis teisėmis į išmokas.
Antra, kiek tai susiję su klausimu, ar tada, kai kartojama klaida dėl reikalavimus atitinkančio ploto, pavyzdžiui, iš pradžių padaryta 2005 m., pagal Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnio 2a dalį netaikomi šio straipsnio 1 dalyje numatyti išmokų sumažinimas ar neskyrimas, jeigu ūkininkas deklaruoja pakankamą plotą, kad pasinaudotų faktiškai turimų teisių į išmokas skaičiumi, primintina, kad pagal šio reglamento 51 straipsnio 2a dalį, jeigu ūkininkas deklaruoja didesnį už teises į išmokas plotą, o deklaruotas plotas atitinka visus kitus paramos gavimo reikalavimus, šio straipsnio 1 dalyje numatytas išmokų sumažinimas ar neskyrimas netaikomi ir nurodyta, kad jeigu tokiu atveju deklaruotas plotas neatitinka visų kitų paramos gavimo reikalavimų, 51 straipsnio 1 dalyje nustatytas skirtumas yra atitinkančio visus kitus paramos gavimo reikalavimus ploto ir deklaruotos teisių į išmokas sumos skirtumas.
Pirmiausia iš Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnio 2a dalies kartu skaitomų dviejų pastraipų matyti, kad šios nuostatos tekste ne tik nenumatyta jokios išlygos, susijusios su pakartotinai per dideliu deklaruotu plotu, dėl kurio iš pradžių suteikta per daug teisių į išmokas, bet ir visiškai nediferencijuojamas pradinio teisių suteikimo momentu deklaruotas per didelis plotas, kuris pakartotinai deklaruotas ir vėliau, bei po šio teisių suteikimo deklaruotas per didelis plotas, ši dalis taikoma, kaip, beje, tai nurodo Komisija, jeigu ūkininko deklaruotas plotas viršija jo deklaruotų teisių į išmokas skaičių neatsižvelgiant į faktiškai jo turimų teisių skaičių. Nors šios dalies pirmoje pastraipoje neapibrėžtos teisės į išmokas, kurios joje nurodytos kaip deklaruotosios, jos tokiomis aiškiai pripažįstamos pagal šios dalies antrą pastraipą.
Taigi tik jeigu deklaruotas plotas viršija deklaruotų teisių į išmokas skaičių ir tas plotas atitinka visus kitus paramos gavimo reikalavimus, pagal Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnio 2a dalies pirmą pastraipą šio straipsnio 1 dalyje nustatyti išmokų sumažinimas ar neskyrimas netaikomi.
Tačiau, priešingai Jungtinės Karalystės argumentams, pagal Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnio 2a dalį deklaruoto ploto ir deklaruotų teisių į išmokas palyginimas atliekamas neatsižvelgiant į ūkininko faktiškai turimų teisių į išmokas skaičių, prireikus susigrąžinus nepagrįstai suteiktų teisių skaičių pagal Reglamento Nr. 796/2004 73a straipsnį.
Antra, svarbu ir tai, kad šį pažodinį Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnio 2a dalies aiškinimą taip pat patvirtina šios nuostatos kontekstinis ir teleologinis aiškinimas.
Šiuo aspektu primintina, jog, pirma, Reglamento Nr. 796/2004 50 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad kai pateikta pagalbos paraiška pagal bendrosios išmokos schemą, jei deklaruotos teisės į išmokas ir deklaruotas plotas nesutampa, teisės į išmokas apskaičiuojamos remiantis mažesniu dydžiu. Taigi šioje dalyje nustatytas pagalbos sumos apskaičiavimo pagrindas.
Antra, kaip jau nurodyta šio sprendimo 129 punkte, Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsniu iš esmės siekiama, kad būtų veiksmingai saugomi Sąjungos finansiniai interesai kovojant su neatitikimais ir sukčiavimu. Šiuo tikslu, jeigu deklaruotas plotas viršija nustatytą plotą, Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnio 1 dalyje nustatytos diferencijuotos sankcijos (žr. šio sprendimo 130 punktą).
Tačiau, kaip matyti iš Reglamento Nr. 659/2006, kuriuo į Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnį įtraukta 2a dalis, 12 konstatuojamosios dalies, laikoma, kad netikslinga taikyti tokias sankcijas, jeigu ūkininkas deklaruoja plotą, kuris viršija teises į išmokas, o deklaruotas plotas atitinka visus kitus paramos gavimo reikalavimus. Iš tikrųjų tokiu atveju, kaip nurodyta toje konstatuojamojoje dalyje, Reglamento 796/2004 50 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad pagalbos sumos dydis apskaičiuojamas pagal hektarų skaičių, siejamą su atitinkamomis teisėmis į išmokas.
Taigi, pirma, Reglamento Nr. 659/2006 12 konstatuojamojoje dalyje nurodyta Reglamento Nr. 796/2004 50 straipsnio 2 dalies, kuri aiškiai grindžiama deklaruoto ploto ir deklaruotų teisių į išmokas palyginimu, ir šio reglamento 51 straipsnio 2a dalies sąsaja patvirtina išvadą, kad pagal šią dalį turi būti palyginami deklaruotas plotas ir deklaruotos teisės į išmokas, o ne ūkininko faktiškai turimos teisės į išmokas, prireikus prieš tai nepagrįstai suteiktas teises susigrąžinus pagal Reglamento Nr. 796/2004 73a straipsnį.
Antra, atsižvelgiant į bendrą Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnio struktūrą, t. y. kad juo siekiama kovoti su pažeidimais ir sukčiavimu, 2a dalies įtraukimas į šį straipsnį grindžiamas argumentu, kad, kai nesutampa deklaruotas plotas ir deklaruotos teisės į išmokas, iš esmės nėra jokios pažeidimo ar sukčiavimo rizikos, jeigu deklaruotas plotas atitinka visus kitus paramos gavimo reikalavimus. Tokiu atveju, jeigu neatitinka deklaruotas plotas ir deklaruotos teisės į išmokas, pagalbos suma bet kuriuo atveju nustatoma pagal šio reglamento 50 straipsnio 2 dalį, remiantis mažesniu dydžiu, todėl visada užkertamas kelias tam, kad pagalba bus sumokėta už nenustatytą plotą. Vadinasi, tokiu atveju iš esmės nėra jokios rizikos, kad bus nepagrįstai skiriamos išmokos už nenustatytą plotą.
Trečia, pažymėtina, jog Jungtinė Karalystė teisingai nurodė, kad šis Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnio ir pirmiausia 2a straipsnio aiškinimas neužkerta kelio išimtiniais atvejais apskaičiuoti sankciją remiantis neegzistuojančiomis teisėmis į išmokas, kai ūkininkas deklaruoja didesnį skaičių teisių nei jo faktiškai turimas teisių į išmokas skaičius.
Vis dėlto reikia nuspręsti, kad, priešingai, nei per teismo posėdį teigė Jungtinė Karalystė, dėl šio sprendimo 152 punkte nurodytos aplinkybės ginčijamas sprendimas nėra neteisėtas, ir net nereikia aiškintis, ar Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnio 1 dalyje nuoroda į nustatytą plotą, kaip teigia Jungtinė Karalystė, turi būti suprantama kaip nuoroda į pagalbos gavimo reikalavimus atitinkantį plotą, siejamą su deklaruotų atitinkamų teisių į išmokas skaičiumi ar su ūkininko faktiškai turimomis deklaruotomis teisėmis į išmokas.
Iš tikrųjų Jungtinė Karalystė nekėlė klausimo dėl Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnio teisėtumo, ir manytina, kad ši aplinkybė, nors ir tenka dėl jos apgailestauti, nepaneigia Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnio 2a dalies išaiškinimo, pateikto atsižvelgiant į pažodinę, kontekstinę ir teleologinę analizę.
Be to, šiuo klausimu pažymėtina, kad 2010 m. sausio 1 d. įsigaliojusio Reglamento Nr. 1122/2009, kuriuo panaikintas ir pakeistas reglamentas Nr. 796/2004, 57 straipsnio „Deklaruotų plotų apskaičiavimo pagrindas“ 2 dalies antroje įtraukoje dabar aiškiai nustatyta, kad „jei deklaruotas teisių iš [į] išmokas skaičius yra didesnis už ūkininko turimą teisių į išmokas skaičių, deklaruotos teisės iš [į] išmokas mažinamos iki ūkininko turimo teisių į išmokas skaičiaus“.
Ši nauja nuostata, kaip matyti iš Reglamento Nr. 1122/2009 78 konstatuojamosios dalies, grindžiama tokiais argumentais:
„Parama pagal bendrąją išmokų schemą išmokama, kai teisių į išmokas skaičius atitinka paramos reikalavimus atitinkančių hektarų skaičių. Todėl taikant minėtą schemą būtų tikslinga numatyti, kad tuomet, kai deklaruotos teisės į išmokas ir deklaruotas plotas skiriasi, išmoka turėtų būti apskaičiuojama atsižvelgiant į mažesnį dydį. Siekiant išvengti teisėmis pagrįsto skaičiavimo, turėtų būti numatyta, kad teisių į išmokas skaičius, kuriuo remiamasi apskaičiuojant išmoką, neviršytų ūkininko turimų teisių į išmokas skaičiaus.“
Taigi, priešingai, nei argumentuoja Jungtinė Karalystė, t. y. kad jos pateiktą Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnio 2a dalies aiškinimą patvirtina Reglamento Nr. 1122/2009 57 straipsnio 2 dalis, reikia nurodyti, jog šio reglamento priėmimas ir juo padaryti pakeitimai negali pakeisti šiame sprendime nustatyto Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnio 2a dalies aiškinimo ir pagrįsti tokio šios nuostatos aiškinimo, kuris prieštarauja ne tik jos tekstui, bet ir motyvams, dėl kurių ji įtraukta į tą reglamentą (šiuo klausimu pagal analogiją žr. 2013 m. rugsėjo 16 d. Sprendimo
Nyderlandai / Komisija
, T‑343/11,
EU:T:2013:468
, 91 punktą).
Be to, kad, atsižvelgiant į Reglamento Nr. 1122/2009 57 straipsnio pavadinimą, skiriasi šio straipsnio 2 dalies ir Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnio 2a dalies, kurioje reglamentuojamas išmokų sumažinimas ar jų neskyrimas, deklaravus per didelį plotą, reguliavimo dalykas, reikia nurodyti, jog Reglamentas Nr. 1122/2009 nebuvo taikytinas vykdant patikrinimus, per kuriuos aptiktos klaidos dėl deklaruoto per didelio ploto, nes šis reglamentas pagal jo 87 straipsnio antrą pastraipą taikomas paramos paraiškoms, susijusioms su 2010 m. sausio 1 d. prasidedančiais prekybos metais arba priemokų laikotarpiais, ir net nereikia aiškinti Reglamento Nr. 1122/2009 57 straipsnio 2 dalies.
Trečia, kadangi Jungtinė Karalystė siekia pagrįsti savo argumentus dėl Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnio nuostatų aiškinimo pateikdama sankcijų apskaičiavimo pavyzdžius pagal tas nuostatas, reikia nurodyti ir tai, kad tokie visiškai iliustracinio pobūdžio pavyzdžiai neįrodo, jog Komisija neteisingai apkaltino Jungtinę Karalystę tuo, kad ši klaidingai apskaičiavo sankcijas pagal tas nuostatas ir kad neteisingas taikytas Fondui keliamos finansinės rizikos vertinimo apskaičiavimo metodas, kiek tai susiję su sankcijomis už deklaruotą per didelį plotą.
Galiausiai, Jungtinė Karalystė subsidiariai remiasi švelnesnės sankcijos taikymo atgaline data principu. Iš esmės šiuo klausimu ji mano, kad Reglamento Nr. 1122/2009 57 straipsnio 2 dalies antra įtrauka yra nauja norma, susijusi su išmokų sumažinimu ar jų neskyrimu, o kadangi ji yra švelnesnė nei Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnyje nustatytoji, kaip ją išaiškino Komisija, ši norma turi būti taikoma atgaline data. Dėl šios naujos normos, deklaravus per didelį plotą, išmokų sumažinimas ar neskyrimas netaikomas, jeigu ūkininkas deklaruoja reikalavimus atitinkantį plotą, kuris bent jau lygus deklaruotų teisių į išmokas skaičiui, o šis skaičius negali būti didesnis nei jo turimų teisių į išmokas skaičius.
Šiuo klausimu primintina, kad, kaip nurodyta šio sprendimo 158 punkte, pagal Reglamento Nr. 1122/2009 87 straipsnio antrą pastraipą šis reglamentas taikomas paramos paraiškoms, pateiktoms dėl 2010 m. sausio 1 d. prasidedančių prekybos metų arba priemokų laikotarpių, todėl paramos paraiškoms dėl 2009 m. iš esmės buvo taikytinas Reglamentas Nr. 796/2004. Vis dėlto primintina ir tai, kad remiantis Reglamento Nr. 2988/95 2 straipsnio 2 dalimi, jeigu Sąjungos taisyklių nuostatos, pagal kurias skiriamos administracinės nuobaudos, buvo vėliau pakeistos, atgaline data taikomos mažiau griežtos nuostatos.
Remiantis teismų praktika, Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnyje nustatytas pagalbos sumos sumažinimas ar jos neskyrimas yra administracinė nuobauda, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 2988/95 2 straipsnio 2 dalį (šiuo klausimu žr. 1997 m. liepos 17 d. Sprendimo
National Farmers’ Union ir kt
., C‑354/95, Rink.,
EU:C:1997:379
, 40 ir 41 punktus; 132 punkte minėto Sprendimo
Strawson ir Gagg & Sons
,
EU:C:2002:695
, 46 punktą ir 2006 m. gegužės 4 d. Sprendimo
Haug
, C‑286/05, Rink.,
EU:C:2006:296
, 21 punktą).
Tačiau iš teismų praktikos matyti ir tai, kad su apskaičiavimo pagrindo apibrėžimu susijusios nuostatos nėra administracinė nuobauda (šiuo klausimu žr. 162 punkte minėto Sprendimo
Haug
,
EU:C:2006:296
, 24 punktą).
Taigi būtent tai pasakytina apie Reglamento Nr. 1122/2009 57 straipsnio 2 dalies antrą įtrauką, kuria remiasi Jungtinė Karalystė.
Iš tikrųjų, kaip matyti iš šio straipsnio pavadinimo ir kaip per teismo posėdį nurodė Komisija, Reglamento Nr. 1122/2009 57 straipsnio 2 dalies antra įtrauka, pagal kurią, „jei deklaruotas teisių iš [į] išmokas skaičius yra didesnis už ūkininko turimą teisių į išmokas skaičių, deklaruotos teisės iš [į] išmokas mažinamos iki ūkininko turimo teisių į išmokas skaičiaus“, yra deklaruotų plotų apskaičiavimo pagrindas.
Maža to, Reglamento Nr. 1122/2009 57 straipsnio 2 dalies antra įtrauka visiškai nepakeičia su išmokų sumažinimu ir jų neskyrimu susijusių taisyklių, nustatytų Reglamento Nr. 1122/2009 58 straipsnyje. Be to, šiame straipsnyje pakartotos Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnio 1 dalies taisyklės, vis dėlto reikia pažymėti, kad Reglamento Nr. 796/2004 51 straipsnio 2a dalis, kuri buvo šio reglamento 51 straipsnio 1 dalyje nustatyto išmokų sumažinimo ir neskyrimo išimtis, Reglamento Nr. 1122/2009 58 straipsnyje nepakartota.
Vadinasi, negalima pritarti Jungtinės Karalystės argumentams dėl švelnesnės sankcijos taikymo atgaline data.
Todėl reikia atmesti visą ketvirtą kaltinimą.
Dėl antro kaltinimo, susijusio su tuo, kad perskaičiuojant teises į išmokas atsižvelgta į priemokoms „už gyvulius“ taikomo ploto skirtumus
Iš esmės Jungtinė Karalystė tvirtina, kad Komisija neteisingai nusprendė, jog istoriniam elementui galėjo turėti įtakos klaidos, padarytos nustatant su priemokomis už gyvulius susijusį plotą. Iš 2010 m. liepos 15 d. Komisijos sprendimo 2010/399/ES Europos Sąjungos lėšomis iš EŽŪOGF Garantijų skyriaus, EŽŪGF ir EŽŪFKP nefinansuoti tam tikrų išlaidų, kurias patyrė valstybės narės (
OL L 184, p. 6
), matyti, kad, kiek tai susiję su 2004 ataskaitiniais metais, Komisija taikė tik 2 % fiksuoto dydžio korekciją išlaidoms, patirtoms pagal ekstensyviojo gyvulių auginimo schemą. Taigi kyla tokia pati itin nedidelė rizika atsižvelgiant į tai, kad referenciniu laikotarpiu schemos ir su jomis susiję reikalavimai buvo labai panašūs.
Komisija ginčija šių argumentų pagrįstumą.
Šiuo atveju iš bylos medžiagos matyti, jog per sąskaitų patvirtinimo procedūrą Komisija nusprendė, kad perskaičiuodama teises į išmokas Jungtinė Karalystė atsižvelgė tik į fiksuotą elementą ir visiškai neatliko patikrinimo, kad nustatytų, ar plotų skirtumai buvo susiję ir su išmokomis už gyvulius, išmokėtomis per referencinį laikotarpį, t. y. 2000–2002 m., taigi ir su teisių į išmokas istoriniu elementu.
Taigi net jeigu, kaip nurodo Jungtinė Karalystė, kilo itin maža rizika dėl to, kad neatlikti klaidų, susijusių su priemokomis už gyvulius taikomo ploto nustatymu, poveikio patikrinimai, vis dėlto reikia konstatuoti, kad Jungtinė Karalystė visiškai neginčijo pačios išvados, kad ji neatliko tokių patikrinimų. Iš tikrųjų Jungtinė Karalystė neginčija, kad egzistavo plotų skirtumai, galėję daryti poveikį priemokoms už gyvulius. Maža to, per teismo posėdį atsakydama į Bendrojo Teismo pateiktą klausimą ši valstybė narė patvirtino, kad ji nepatikrino galimo tokio skirtumo poveikio teisių į išmokas istoriniam elementui, o tai užfiksuota teismo posėdžio protokole.
Vadinasi, atsižvelgiant į šio sprendimo 65 punkte minėtą teismo praktiką, pagal kurią Komisija turi pateikti įrodymų, kad ji turi rimtų ir pagrįstų abejonių, kad nacionalinių administracijų atlikti patikrinimai yra nepakankami ar kad jų nurodyti skaičiai neteisingi, atitinkama valstybė narė turi įrodyti, kad Komisijos išvados netikslios, o Jungtinei Karalystei nepavyko paneigti šių Komisijos išvadų, kurių esmė apibendrinta šio sprendimo 171 punkte.
Be to, dėl Jungtinės Karalystės teiginio, kad neatlikti su išmokomis už gyvulius susiję patikrinimai sukėlė itin mažą riziką, pažymėtina, jog šiuo atveju taikytas finansinės korekcijos dydis grindžiamas Komisijos nustatytų pagrindinių ir papildomų patikrinimų trūkumų visuma ir pačios Jungtinės Karalystės atliktu rizikos vertinimu. Taigi, be to, kad Jungtinė Karalystė nepaaiškino, kokį poveikį 5,19 % procentiniam dydžiui padarė tai, kad atsižvelgta į tų patikrinimų neatlikimą, pakanka pažymėti, kad nors ji Fondui sukėlė nedidelę riziką, šis argumentas nepaneigia šiuo atveju taikytos 5,19 % vienkartinės korekcijos dydžio.
Vadinasi, reikia atmesti šį kaltinimą.
Dėl penkto kaltinimo, susijusio su tyčiniu per didelio ploto deklaravimu
Jungtinė Karalystė ginčija konstatuotus papildomų patikrinimų, susijusių su Reglamento Nr. 796/2004 53 straipsnyje nurodytu sąmoningu per didelio ploto deklaravimu, trūkumus. Iš esmės ji teigia, kad tyčinis per didelio ploto deklaravimas yra sukčiavimas, už kurį gali būti taikomos sankcijos pagal baudžiamąją teisę, o pagal Šiaurės Airijos teisę tai yra baudžiamosios teisės reglamentuojama nusikalstama veika. Todėl, nors Reglamento Nr. 796/2004 53 straipsnyje nustatyta administracinė, o ne baudžiamosios teisės sankcija,
Northern Ireland Department of Agriculture and Rural Development
(DARD) (Šiaurės Airijos žemės ūkio ir kaimo plėtros departamentas) gali nuspręsti, kad ūkininkas pateikė melagingą paraišką, tik jeigu tai įrodyta vykdant įprastą baudžiamąjį procesą. Be to, Komisija Jungtinės Karalystės negali kaltinti tuo, kad DARD
Central Investigation Service
(CIS) (Centrinė tyrimų tarnyba) neperdavė nagrinėti atvejų, kurie, kaip ji mano, turėjo būti perduoti, juo labiau kad visiškai nenustatyta tokia pareiga, kai bet kuriuo atveju nepakanka įrodymų. Be to, Jungtinė Karalystė teigia, kad melagingos paraiškos ypač retas atvejis, todėl išlaidų, kurioms keliama rizika dėl tyčia deklaruoto per didelio ploto Šiaurės Airijoje, procentinė dalis veikiausiai yra itin maža.
Komisija ginčija Jungtinės Karalystės argumentų pagrįstumą.
Visų pirma, pažymėtina, kad per teismo posėdį atsakydama į Bendrojo Teismo pateiktą klausimą Jungtinė Karalystė po to, kai buvo priimtas 2013 m. vasario 27 d. Sprendimas
Lenkija / Komisija
(T‑241/10,
EU:T:2013:96
), atsisakė savo argumentų, iš esmės susijusių su tuo, kad Komisija neteisingai kaltino tuo, kad ji sankciją už tyčinį per didelio ploto deklaravimą pagal Reglamento Nr. 796/2004 53 straipsnį siejo su išankstiniu baudžiamojo proceso vykdymu, o tai užfiksuota teismo posėdžio protokole.
Antra, dėl to, kad Jungtinė Karalystė aiškiai neatsisakė savo argumento, jog Komisija negali jos kaltinti dėl aplinkybės, kad DARD tam tikrų atvejų neperdavė nagrinėti CIS, pažymėtina, – ir nereikia kelti klausimo dėl šio argumento tinkamumo, – jog tam, kad būtų galima nuspręsti, kad Jungtinės Karalystės sankcijų, nustatytų Reglamento Nr. 796/2004 53 straipsnyje, taikymo sistema turėjo trūkumų, pakanka vien aplinkybės, kuri, kaip matyti iš šio sprendimo 178 punkto, neginčyta, kad Jungtinė Karalystė administracinių sankcijų taikymą siejo su išankstiniu baudžiamojo proceso vykdymu. Todėl nebereikia nagrinėti, ar ši sistema turėjo trūkumų dar ir dėl to, kad tam tikri per didelio ploto deklaravimo atvejai, kurie, anot Komisijos, turėjo būti perduoti nagrinėti CIS, vis dėlto jai nebuvo perduoti.
Bet kuriuo atveju pažymėtina, jog Jungtinė Karalystė neįrodė, kad Komisijos išvada dėl tam tikrų atvejų perdavimo nagrinėti CIS yra klaidinga. Iš tikrųjų Jungtinė Karalystė pateikė tik bendrus teiginius, kad perdavimas nagrinėti už procesinius veiksmus atsakingai institucijai neprivalomas, jeigu akivaizdu, kad nepakanka įrodymų, leidžiančių nuspręsti, kad egzistuoja tyčinis reikalavimų nevykdymas. Tačiau, atsižvelgiant į šio sprendimo 65 punkte minėtą teismų praktiką, tokio teiginio nepakanka, kad būtų išsklaidytos rimtos ir pagrįstos Komisijos abejonės.
Trečia, dėl Jungtinės Karalystės argumento dėl Šiaurės Airijoje tyčia deklaruoto per didelio ploto Fondui keliamos finansinės rizikos, kuri bet kuriuo atveju „veikiausiai yra itin maža“, reikia pažymėti, kad tokio argumento nepakanka Komisijos padarytai išvadai dėl Reglamento Nr. 796/2004 53 straipsnyje nustatytų administracinių sankcijų taikymo trūkumų paneigti, ir net nereikia tikrinti, ar šis argumentas tinkamas, nors, remiantis Jungtinės Karalystės per teismo posėdį pateikta informacija, jos atliktame rizikos vertinime neatsižvelgta į tyčinį per didelio ploto deklaravimą.
Be to, net jeigu šiuo argumentu Jungtinė Karalystė siekia ginčyti Komisijos taikytą finansinės korekcijos dydį, kaip jau nurodyta šio sprendimo 174 punkte, šis dydis buvo grindžiamas Komisijos nustatytų pagrindinių ir papildomų patikrinimų trūkumų visuma ir pačios Jungtinės Karalystės atliktu rizikos vertinimu. Vadinasi, nors administracinės sankcijos taikymo pagal Reglamento Nr. 796/2004 53 straipsnį trūkumai Fondui sukėlė nedidelę riziką, šis argumentas nekelia abejonių dėl šioje byloje taikyto 5,19 % vienkartinės korekcijos dydžio.
Šiuo atveju pažymėtina kad, priešingai, nei reikalaujama šio sprendimo 66 punkte minėtoje teismų praktikoje, pagal kurią valstybė narė turi įrodyti, kad Komisija suklydo vertindama jos nustatyto pažeidimo finansinius padarinius, Jungtinė Karalystė tik pateikė hipotetinių ir neaiškių teiginių, kurie, nors grindžiami 2009 m. Komisijos metine ataskaita dėl Bendrijų finansinių interesų apsaugos ir kovos su sukčiavimu, išsamiai nepagrįsti aplinkybėmis, įrodančiomis, kad šiuo atveju Komisija taikė neteisingą korekcijos dydį.
Atsižvelgiant į pateiktus argumentus, reikia atmesti antrojo ieškinio pagrindo penktą kaltinimą.
Vadinasi, reikia atmesti visą antrąjį ieškinio pagrindą.
Dėl pirmojo ieškinio pagrindo – teisės ir faktinių aplinkybių klaidų, padarytų nustatant realių Fondo nuostolių apimtį
Nurodydama pirmąjį ieškinio pagrindą dėl panaikinimo Jungtinė Karalystė Komisiją kaltina tuo, kad ši padarė teisės ir faktinių aplinkybių klaidų dėl Fondui keliamos nuostolių rizikos apimties, nes taikė 5,19 % fiksuotą korekcinį koeficientą visoms 2009 ataskaitiniais metais Šiaurės Airijoje patirtoms išlaidoms. Komisija neatsižvelgė į tai, kad, pirma, apie 80 % klaidų dėl paramos reikalavimus atitinkančių plotų, susijusių su 2009 ataskaitiniais metais, padaryta dėl 2005 m. deklaruotų šių per didelių plotų, turinčių įtakos pradiniam teisių į išmokas suteikimui, ir, antra, pagal statinį mišrųjį modelį 2005 m. nustatytą teisių į išmokas vieneto vertę sudaro istorinis elementas, kuriam apskaičiuoti referencinė suma padalijama iš viso teisių į išmokas skaičiaus, ir fiksuotas elementas, lygus 78,33 EUR už teisę į išmokas. Taigi, kiek tai susiję su 80 % išlaidų, Fondui kilo rizika tik dėl su fiksuotu elementu susijusių išlaidų, sudariusių apie 22 % visų patirtų išlaidų. Vadinasi, pritaikius 5,19 % fiksuotą korekciją tai daliai išlaidų, dėl kurios kilo rizika, finansinė korekcija galėjo būti ne didesnė kaip 1,95 %.
Komisija ginčija Jungtinės Karalystės argumentų pagrįstumą.
Pirmiausia pažymėtina, jog dėl finansinių korekcijų dokumento Nr. VI/5330/97 2 priede nustatyta, kad finansinės korekcijos taikomos tuo atveju, kai Komisija konstatuoja, kad išlaidos buvo patirtos pažeidžiant Sąjungos taisykles. Šiame dokumente nustatyta ir tai, kad Komisija turi atsisakyti jas finansuoti iš Sąjungos biudžeto, išskyrus atvejus, kai neteisėtą mokėjimą jau nustatė nacionalinės kontrolės institucijos ir dėl jo buvo imtasi atitinkamų korekcinių priemonių ir išieškojimo. Kai galima nustatyti neteisėtus mokėjimus, taigi ir Sąjungos patirtų finansinių nuostolių dydį, dokumente Nr. VI/5330/97 numatyta, kad turi būti, be kita ko, atsisakoma finansuoti sumą, apskaičiuotą tipinio bylų pavyzdžio patikrinimų [reprezentatyviosios imties ekstrapoliacijos] rezultatus pritaikant visoms byloms, iš kurių buvo paimtas pavyzdys, kai šis apibendrinimas apribojamas administraciniu sektoriumi, kuriame pagrįstai galima tikėtis to paties pažeidimo pasikartojimo (šiuo klausimu žr. 2013 m. birželio 7 d. Sprendimo
Portugalija / Komisija
, T‑2/11, Rink.,
EU:T:2013:307
, 120 punktą). Tačiau tada, kai negalima nustatyti realaus neteisėtų išlaidų dydžio, turi būti taikomos fiksuoto dydžio finansinės korekcijos (2003 m. rugsėjo 18 d. Sprendimo
Jungtinė Karalystė / Komisija
, C‑346/00, Rink.,
EU:C:2003:474
, 53 punktas ir 2008 m. balandžio 24 d. Sprendimo
Belgija / Komisija
, C‑418/06 P, Rink.,
EU:C:2008:247
, 136 punktas; taip pat žr. minėto Sprendimo
Portugalija / Komisija
,
EU:T:2013:307
, 121 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Be to, šiuo klausimu svarbu nurodyti, kad, nors dokumentą Nr. VI/5330/97 Komisija priėmė dėl EŽŪOGF, ir, kaip matyti iš jo pavadinimo, jame nustatytos finansinių korekcijų apskaičiavimo gairės rengiant sprendimą dėl EŽŪOGF Garantijų skyriaus sąskaitų patvirtinimo, Komisijai visiškai nedraudžiama šį dokumentą taikyti ir tada, kai ji naudojasi pagal Reglamento Nr. 1290/2005 31 straipsnio 1 dalį suteiktais įgaliojimais tvirtinti Fondo sąskaitas (šiuo klausimu žr. 2013 m. gegužės 17 d. Sprendimo
Bulgarija / Komisija
, T‑335/11,
EU:T:2013:262
, 86 punktą), beje, to Jungtinė Karalystė neginčija.
Atsižvelgiant būtent į šias primintas aplinkybes, pirmiausia reikia išnagrinėti šio ieškinio pagrindo pagrįstumą.
Šiuo atveju iš bylos medžiagos matyti, kad Komisija nustatė 5,19 % vienkartinę korekciją, taikomą visoms Šiaurės Airijoje pagal bendrosios išmokos schemą patirtoms išlaidoms 2009 ataskaitiniais metais. Taikytos korekcijos dydis apskaičiuotas remiantis Jungtinės Karalystės valdžios institucijų atliktu rizikos vertinimu, kuriam Komisija pritarė, nes, manė, kad jis leido pagrįstai nustatyti Sąjungos patirtų finansinių nuostolių sumą. Atliekant šį Jungtinės Karalystės vertinimą finansinė rizika buvo apibrėžiama kaip sumokėtos sumos ir peržiūrėtos išmokos skirtumas, prireikus apimanti taikytinas nuobaudas, ir nurodyta, kad nepagrįstai sumokėtas išmokas ir taikytinas nuobaudas Jungtinė Karalystė apskaičiavo pagal Komisijos siūlomą metodą. Rizikos vertinimas grindžiamas pagal bendrosios išmokos schemą 2009 m. pateiktų 394 paraiškų ekstrapoliacija.
Taigi iš bylos medžiagos matyti, kad Jungtinės Karalystės valdžios institucijų pateiktu finansinės rizikos vertinimu, atliktu remiantis reprezentatyviosios imties ekstrapoliacijos metodu, siekiama nustatyti Sąjungos realiai patirtus finansinius nuostolius. Šiuos finansinius nuostolius, taigi ir finansinę riziką, kaip matyti iš rizikos vertinimo ataskaitos ir Jungtinės Karalystės procesinių dokumentų, sudaro nepagrįstai sumokėtos išmokos ir sankcijos, apskaičiuotos pagal Komisijos siūlomą metodą. Rizikos vertinimo ataskaitoje taip įvertinta finansinė rizika išreikšta visų atitinkamų išmokų procentiniu dydžiu. Iš tikrųjų iš rizikos vertinimo ataskaitos nedviprasmiškai matyti, kad finansinė rizika sudaro 5,19 % visų 2009 ataskaitiniais metais Šiaurės Airijoje pagal bendrosios išmokos schemą patirtų išlaidų, beje, Jungtinė Karalystė tai patvirtino per teismo posėdį atsakydama į Bendrojo Teismo pateiktą klausimą.
Vadinasi, atsižvelgiant į tai, kad Komisija, remdamasi Jungtinės Karalystės pasiūlyta rizikos vertinimo ataskaita, kuriai ji pritarė, galėjo nustatyti neteisėtas išlaidas, taigi ir Sąjungos patirtų finansinių nuostolių dydį, remdamasi dokumente Nr. VI/5330/97 pateiktomis gairėmis, kurios, be kita ko, primintos šio sprendimo 188 punkte, Komisija teisingai nusprendė, kad neturi būti finansuojama nuostolių dydį atitinkanti suma.
Be to, atsižvelgiant į tai, jog taip įvertintas nuostolių dydis, kaip nurodyta šio sprendimo 192 punkte, išreikštas procentiniu visų 2009 ataskaitiniais metais Šiaurės Airijoje pagal bendrosios išmokos schemą patirtų išlaidų dydžiu, Komisija teisingai taikė 5,19 % vienkartinę korekciją visoms toms išlaidoms.
Šios išvados nepaneigia Jungtinės Karalystės šiame ieškinio pagrinde nurodyti argumentai, iš esmės susiję su tuo, kad 5,19 % vienkartinę korekciją reikėjo taikyti tik tai daliai 2009 ataskaitiniais metais Šiaurės Airijoje patirtų išlaidų, kurią, anot šios valstybės narės, paveikė pažeidimai, todėl reali finansinė rizika sudaro 1,95 %. Šiuo klausimu Jungtinė Karalystė teigia, kad 80 % 2009 m. padarytų klaidų lėmė dėl reikalavimus atitinkančių plotų padarytos klaidos, turinčios įtakos pradiniam teisių į išmokas suteikimui ir apskaičiavimui. Iš esmės todėl, kiek tai susiję su 80 % Šiaurės Airijoje patirtų išlaidų per atitinkamą laikotarpį, atsižvelgiant į šių teisių į išmokas apskaičiavimo būdą, t. y. kad jas sudaro istorinis elementas ir fiksuotas elementas (žr. šio sprendimo 70 punktą), reikia turėti omenyje aplinkybę, kad tik paskutinis elementas, o ne visa išmoka turi įtakos Fondui keliamai rizikai. Todėl fiksuotas elementas sudaro tik apie 22 % visų Šiaurės Airijai skirtų išmokų.
Dėl šio aspekto primintina, kad šiuo atveju finansinė korekcija nustatyta remiantis pačios Jungtinės Karalystės per sąskaitų patvirtinimo procedūrą pateiktu rizikos vertinimu.
Pirmiausia pažymėtina, kad atlikdama šį vertinimą Jungtinė Karalystė finansinę riziką apibrėžė kaip sumokėtos sumos ir peržiūrėtos išmokos skirtumą, prireikus apimančią taikytinas sankcijas, ir nurodė, kad nepagrįstai sumokėtas išmokas ir taikytinas sankcijas Jungtinė Karalystė apskaičiavo pagal Komisijos siūlomą metodą.
Taigi šiuo atveju, maža to, kad Jungtinės Karalystės pateikti su antruoju ieškinio pagrindu susiję argumentai, kuriais siekiama ginčyti šį apskaičiavimo metodą, jau atmesti, reikia konstatuoti, kad ši valstybė narė visai neginčija aplinkybės, kad Fondui keliamą finansinę riziką sudaro nepagrįstai sumokėtų išmokų ir sankcijų suma.
Be to, būtent pati Jungtinė Karalystė atlikdama Komisijai pasiūlytą finansinės rizikos vertinimą kaip apskaičiavimo pagrindą naudojo visas 2009 ataskaitiniais metais Šiaurės Airijoje patirtas išlaidas, ir ji tai patvirtino per teismo posėdį (žr. šio sprendimo 192 punktą). Šiuo atveju iš bylos medžiagos matyti, kad per sąskaitų patvirtinimo procedūrą pateikdama šį rizikos vertinimą Jungtinė Karalystė nepadarė jokių išlygų dėl šio apskaičiavimo pagrindo.
Taigi nagrinėjant bylą šioje instancijoje tvirtindama, kad visoms toms išlaidoms taikyta rizikos vertinimo ataskaitoje nustatyta 5,19 % finansinė korekcija turi būti taikoma tik mažesnei išmokų daliai, kuri, anot šios valstybės narės, realiai susijusi su rizika, Jungtinė Karalystė faktiškai kartu ginčija jos pačios atliktos finansinės rizikos vertinimo ataskaitos pagrindą.
Galiausiai, Jungtinės Karalystės argumentais ginčijamas rizikos vertinimo ataskaitoje atliktas 5,19 % dydžio finansinės korekcijos apskaičiavimas. Kadangi šis procentinis dydis atspindi visų išlaidų dalį, kurią sudaro nepagrįstai sumokėtų išmokų ir taikytinų sankcijų suma (taigi skaičiais išreikšta rizika), šis procentinis dydis, taikomas kitam apskaičiavimo pagrindui, netenka reikšmės. Iš tikrųjų, jeigu finansinei rizikai įvertinti iš pradžių nustatytas apskaičiavimo pagrindas (visos išmokos), pagal kurį apskaičiuotas taikytas finansinės korekcijos procentinis dydis, pakeičiamas mažesniu apskaičiavimo pagrindu (išmokų, kurios, anot Jungtinės Karalystės, realiai susijusios su rizika, dalis), nebelieka ryšio tarp pradinio apskaičiavimo pagrindo ir nustatyto procentinio dydžio.
Vadinasi, tvirtindama, kad 5,19 % finansinė korekcija, nustatyta remiantis visomis 2010 m. Šiaurės Airijoje patirtomis išlaidomis, turi būti taikoma tik daliai šių išlaidų, Jungtinė Karalystė iš esmės ginčija per sąskaitų patvirtinimo procedūrą atlikto vertinimo pagrindą. Maža to, siekdama, kad Fondui keliamą realią riziką atitinkanti finansinė korekcija, išreikšta visų tų išlaidų procentine dalimi, būtų taikoma tik daliai šių išlaidų, Jungtinė Karalystė ginčija būtent rizikos analizės ir 5,19 % procentinio dydžio tikslumą, nors ji pati atliko šią analizę ir nustatė šį procentinį dydį, remdamasi rizikos apibrėžimu, kurio ši valstybė narė neginčija.
Be to, atsižvelgiant į tai, kad atsakydama į Bendrojo Teismo per posėdį pateiktą klausimą Jungtinė Karalystė pažymėjo, jog šiame ieškinio pagrinde nurodyta 1,95 % procentinė išraiška paaiškinama antrajame ieškinio pagrinde nagrinėjamų nepagrįstai sumokėtų išmokų ir sankcijų apskaičiavimo metodu, pakanka priminti, kad šios valstybės narės pateikti argumentai dėl to metodo atmesti išnagrinėjus antrąjį ieškinio pagrindą.
Taigi šiais Jungtinės Karalystės argumentais, kuriais pagal 66 punkte primintus reikalavimus turėjo būti įrodyta, kad Komisija padarė klaidą dėl Sąjungos bendro žemės ūkio rinkų organizavimo nuostatų pažeidimo padarinių, neįrodyta, kad Komisija padarė klaidą dėl jos konstatuotų pažeidimų sukeliamų finansinių padarinių.
Todėl darytina išvada, kad Komisija nepadarė klaidos taikydama vienkartinę 5,19 % korekciją visoms 2009 ataskaitiniais metais pagal bendrosios išmokos schemą Šiaurės Airijoje patirtoms išlaidoms.
Vadinasi, reikia atmesti pirmąjį ieškinio pagrindą.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, reikia atmesti visą šį ieškinį.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi Jungtinė Karalystė bylą pralaimėjo, ji turi padengti bylinėjimosi išlaidas, kaip to prašė Komisija.

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (antroji kolegija)
nusprendžia:

1.
Atmesti ieškinį.

2.
Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė padengia savo ir Europos Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

Martins Ribeiro
Gervasoni
Madise
Paskelbta 2015 m. rugsėjo 4 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
Turinys

Teisinis pagrindas

Bendros žemės ūkio politikos finansavimą reglamentuojantys Sąjungos teisės aktai

Reglamentas (EB) Nr. 1290/2005

Reglamentas (EB) Nr. 885/2006

Reglamentai (EB) Nr. 1782/2003 ir Nr. 73/2009

Reglamentai (EB) Nr. 796/2004 ir Nr. 1122/2009

Dokumentas Nr. VI/5330/97

Sąjungos teisės aktai, susiję su Sąjungos finansinių interesų apsauga

Ginčo aplinkybės

Procesas ir šalių reikalavimai

Dėl teisės

Pirminės pastabos

Dėl antrojo ieškinio pagrindo – teisės ir faktinių aplinkybių klaidų, kiek tai susiję su papildomų patikrinimų trūkumais, būtent su nepagrįstai gautų išmokų ir taikytinų nuobaudų už deklaruotą per didelį plotą apskaičiavimo metodais

Dėl pirmo, trečio ir ketvirto kaltinimų, susijusių su Fondui sukeltos finansinės rizikos vertinimo metodu

– Dėl pirmo kaltinimo, susijusio su teisių į išmokas vertės perskaičiavimu atgaline data

– Dėl trečio kaltinimo, susijusio su nepagrįstai skirtų išmokų susigrąžinimu

– Dėl ketvirto kaltinimo, susijusio su išmokų sumažinimu ar jų neskyrimu deklaravus per didelį plotą

Dėl antro kaltinimo, susijusio su tuo, kad perskaičiuojant teises į išmokas atsižvelgta į priemokoms „už gyvulius“ taikomo ploto skirtumus

Dėl penkto kaltinimo, susijusio su tyčiniu per didelio ploto deklaravimu

Dėl pirmojo ieškinio pagrindo – teisės ir faktinių aplinkybių klaidų, padarytų nustatant realių Fondo nuostolių apimtį

Dėl bylinėjimosi išlaidų
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.