CELEX: 62014CJ0215
Преюдициално запитване
Марки
Директива 2008/95/ЕО
Член 3, параграф 3
Понятие „отличителен характер, придобит чрез използване“
Триизмерна марка
Шоколадено вафлено блокче с четири надлъжни парчета „Kit Kat“
Член 3, параграф 1, буква д)
Знак, който се състои едновременно от форма, която произтича от естеството на самата стока, и от форма на стоката, която е нужна за постигането на технически резултат
Производствен процес, включен в техническия резултат

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 3, параграф 1, буква б) и буква д), подточки i) и ii) и параграф 3 от Директива 2008/95/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 октомври 2008 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно марките (
ОВ L 299, стр. 25
).
Този въпрос е повдигнат в рамките на спор между Société des Produits Nestlé SA (наричано по-нататък „Nestlé“) и Cadbury UK Ltd (наричано по-нататък „Cadbury“) във връзка с възражението на последното срещу заявката на Nestlé за регистрация като марка в Обединеното кралство на триизмерен знак във формата на шоколадено вафлено блокче с четири надлъжни парчета.
Правна уредба
Правото на Съюза
Директива 2008/95 отменя и заменя Първа директива 89/104/ЕИО на Съвета от 21 декември 1988 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно марките (
ОВ L 40, 1989 г.
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 92).
В съображение 1 от Директива 2008/95 се уточнява:
„Директива [89/104] […] е била изменяна. С оглед постигане на яснота и рационалност посочената директива следва да бъде кодифицирана“.
Съгласно член 2 от Директива 2008/95 „марка може да се състои от всеки знак, който може да бъде представен графично […], при условие че тези знаци са способни да отличават стоките или услугите на едно предприятие от тези на други предприятия“.
Член 3 от Директива 2008/95, който е озаглавен „Основания за отказ или недействителност“ и възпроизвежда без изменение съдържанието на член 3 от Директива 89/104, гласи:
„1.   Не се регистрират, а ако бъдат регистрирани, се обявяват за недействителни:
[…]
б)
марки, които са лишени от отличителен характер;
[…]
д)
знаци, които се състоят изключително от:
i)
формата, която произтича от естеството на самите стоки; или
ii)
формата на стоките, която е нужна за постигане на технически резултат;
iii)
формата, която придава значителна стойност на стоките;
[…]
3.   Не се отказва регистрация на марка, а регистрираната марка не се обявява за недействителна в съответствие с параграф 1, буква б), в) или г), ако преди датата на заявката за регистрация и след използването на марката тя е придобила отличителен характер. Наред с това всяка държава членка може да предвиди, че настоящата разпоредба се прилага и когато отличителният характер е придобит след датата на заявката за регистрация или след датата на регистрацията.
[…]“.
Правото на Обединеното кралство
Съгласно член 3, точка 1 от Закона от 1994 г. относно марките (Trade Marks Act 1994) не се регистрират марките, които са лишени от отличителен характер, освен ако преди датата на заявката за регистрация те действително са придобили отличителен характер в резултат на използването им.
Съгласно параграф 2 от същия член не се регистрира като марка знак, ако той се състои изключително от форма, която произтича от естеството на самите стоки или от форма на стоката, която е нужна за постигане на технически резултат.
Фактите в главното производство и преюдициалните въпроси
Разглежданата в главното производство стока се продава в Обединеното кралство от 1935 г. от Rowntree & Co Ltd под наименованието „Rowntree’s Chocolote Crisp“. През 1937 г. наименованието на стоката е променено на „Kit Kat Chocolate Crisp“ и впоследствие е съкратено на „Kit Kat“. През 1988 г. дружеството, чието ново фирмено наименование е „Rowntree plc“, е придобито от Nestlé.
Макар че през продължителен период стоката се продава в двупластова опаковка, като вътрешната е от сребърно фолио, а външната — от хартиена опаковка с отпечатано лого в червено и бяло, съдържащо думите „Kit Kat“, настоящата опаковка е еднопластова със същото лого. Дизайнът на логото е претърпял развитие през годините, но като цяло се е запазил същият.
Основната форма на стоката е останала почти непроменена от 1935 г. досега, само размерите ѝ са леко променени. Настоящият външен вид на неопакования продукт е следният:
Следва да се изтъкне, че върху всяко надлъжно парче думите „Kit Kat“ са изобразени релефно заедно с части от овала, който съставлява логото.
На 8 юли 2010 г. Nestlé подава заявка за регистрация на графично представения по-долу триизмерен знак (наричан по-нататък „разглежданата марка“) като марка на Обединеното кралство.
Разглежданата марка се различава от актуалната форма на стоката по това, че не съдържа релефно изобразените думи „Kit Kat“.
Заявката е подадена за следните стоки от клас 30 от Ницската спогодба относно международната класификация на стоките и услугите за регистрация на марки от 15 юни 1957 година, ревизирана и допълнена:
„Шоколад; шоколадови сладкарски изделия; шоколадови продукти; сладкарски изделия; продукти на шоколадова основа; хлебни изделия; сладкиши; бисквити; бисквити с шоколадова глазура; вафли с шоколадова глазура; торти; бисквити; вафли“.
Заявката е приета от британското ведомство за марките и публикувана с оглед на представяне на възражения. Според него, макар марката да е лишена от присъщ отличителен характер, лицето, подало заявка за регистрация на тази марка, доказва, че тя е придобила отличителен характер вследствие нейното използване.
На 28 януари 2011 г. Cadbury подава възражение срещу заявката за регистрация, като посочва различни основания, по-специално посочва, че регистрацията следва да бъде отказана въз основа на разпоредбите на Закона от 1994 г. относно марките, който транспонира член 3, параграф 1, буква б) и буква д), подточки i) и ii) и параграф 3 от Директива 2008/95.
С решение от 20 юни 2013 г. проверителят на британското ведомство за марките приема, че марката е лишена от присъщ отличителен характер и не е придобила такъв характер вследствие на нейното използване.
Проверителят приема, че формата, за която се отнася заявката за регистрация, има три характеристики:
—
обикновена правоъгълна форма във вид на плочка,
—
наличие, разположение и дълбочина на надлъжните вдлъбнатини на плочката, и
—
брой на вдлъбнатините, който наред с ширината на плочката определя броя на отделните „блокчета“.
Според проверителя първата от тези характеристики е форма, която произтича от естеството на самите стоки, и затова не може да бъде регистрирана, с изключение обаче на „тортите“ и на „сладкишите“, за които формата на марката се отклонява значително от нормите на сектора. Тъй като останалите две характеристики са нужни за постигане на технически резултат, той отхвърля заявката за регистрация в останалата част.
На 18 юли 2013 г. Nestlé обжалва това решение пред High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Intellectual Property), като оспорва твърдението, че разглежданата марка не е придобила отличителен характер чрез използването ѝ преди съответната дата. Освен това Nestlé изтъква, че марката не се свежда само до формата, която произтича от естеството на самите стоки, или до формата, която е нужна за постигане на технически резултат.
С насрещна жалба от същия ден Cadbury оспорва решението от 20 юни 2013 г., доколкото посочената юрисдикция приема, че по отношение на тортите и сладкишите разглежданата марка има присъщ отличителен характер и не се свежда само до формата, която произтича от естеството на самата стока, или до тази, която е нужна за постигане на технически резултат.
High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Intellectual Property) най-напред приема, че проверителят не е следвало да прави разлика между торти и сладкиши, от една страна, и всички останали стоки от клас 30 от Ницската спогодба, от друга страна, независимо дали е доказан отличителен характер на разглежданата марка или приложимост на член 3, параграф 1, буква д), подточки i) и ii) от Директива 2008/95.
По-нататък, що се отнася до това дали разглежданата марка е придобила отличителен характер чрез използването ѝ преди съответната дата, след като припомня съдебната практика в тази област, запитващата юрисдикция си поставя въпроса дали е достатъчно съществена част от заинтересования кръг потребители да разпознават марката и да я свързват с продуктите на заявителя на марката, за да се установи придобила ли е дадена марка отличителен характер към съответната дата. Всъщност според нея по-скоро заявителят трябва да докаже, че съществена част от заинтересования кръг потребители преценяват, че марката обозначава произхода на стоките, за разлика от всяка друга евентуално съществуваща марка.
На последно място, относно формата, която произтича от естеството на самата стока и формата, която е нужна за постигане на технически резултат, запитващата юрисдикция изтъква, че съществува съвсем малко съдебна практика по член 3, параграф 1, буква д), подточки i) и ii) от Директивата 2008/95.
При тези обстоятелства High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Intellectual Property) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
За да се установи, че марката е придобила отличителен характер след използването ѝ по смисъла на член 3, параграф 3 от Директива 2008/95, достатъчно ли е заявителят на марката да докаже, че към съответната дата съществена част от заинтересования кръг потребители разпознава марката и я свързва със стоките на заявителя в смисъл, че ако трябва да преценят кой предлага на пазара стоките, обозначени с тази марка, те биха посочили заявителя; или заявителят трябва да докаже, че съществена част от заинтересования кръг потребители се основава на марката (за разлика от други евентуално съществуващи марки) като обозначаваща произхода на стоките?
2)
Когато формата включва три основни характеристики, една от които произтича от естеството на самите стоки, а другите две са нужни за постигане на технически резултат, член 3, параграф 1, буква д), подточка i) и/или подточка ii) от Директива 2008/95 представлява ли пречка за регистрацията на тази форма като марка?
3)
Следва ли член 3, параграф 1, буква д), подточка ii) от Директива 2008/95 да се тълкува в смисъл, че представлява пречка за регистрацията на форми, които са нужни за постигане на технически резултат във връзка с начина, по който се произвеждат стоките, а не с начина, по който функционират стоките?“.
По искането за възобновяване на устната фаза на производството
Устната фаза на производството е приключена на 11 юни 2015 г. след представяне на заключението на генералния адвокат, но Nestlé е поискало възобновяването ѝ с писмо от 26 юни 2015 г., постъпило в секретариата на Съда на 30 юни 2015 г.
В подкрепа на искането си Nestlé по-специално изтъква, че тъй като в заключението си генералният адвокат не отговаря в достатъчна степен на първия преюдициален въпрос, запитващата юрисдикция не може да даде становище по него.
Освен това Nestlé твърди, че заключението на генералния адвокат се основава на погрешно тълкуване на представеното от него писмено становище.
Важно е да се припомни, че съгласно член 83 от Процедурния правилник на Съда след изслушване на генералния адвокат Съдът може във всеки момент да постанови възобновяване на устната фаза на производството, по-специално когато счита, че делото не е напълно изяснено, когато след закриване на тази фаза някоя от страните посочи нов факт от решаващо значение за решението на Съда или когато делото трябва да се реши въз основа на довод, който не е бил обсъден от страните или заинтересованите субекти по член 23 от Статута на Съда на Европейския съюз (вж. решение Комисия/Parker Hannifin Manufacturing и Parker-Hannifin, C‑434/13 P,
EU:C:2014:2456
, т. 27 и цитираната съдебна практика).
В случая след изслушване на генералния адвокат Съдът приема, че делото е напълно изяснено, за да може да се постанови решение, че няма нов факт от решаващо значение, и че настоящото дело не трябва да се реши въз основа на довод, който не е бил обсъден от страните.
Освен това следва да се припомни, че по силата на член 252, втора алинея ДФЕС ролята на генералния адвокат е да представя публично, при пълна безпристрастност и независимост, мотивирани заключения по делата, за които съгласно Статута на Съда се изисква неговото произнасяне. Съдът обаче не е обвързан нито от заключението на генералния адвокат, нито от мотивите, въз основа на които той стига до него (вж. решение Комисия/Parker Hannifin Manufacturing и Parker-Hannifin, C‑434/13 P,
EU:C:2014:2456
, т. 29 и цитираната съдебна практика).
Поради това искането за възобновяване на устната фаза на производството следва да бъде отхвърлено.
По преюдициалните въпроси
Предварителни бележки
На първо място, следва да се отбележи, че преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на разпоредби от Директива 2008/95.
От решение Oberbank и др. (C‑217/13 и C‑218/13,
EU:C:2014:2012
, т. 31) е видно, че Директива 2008/95 единствено кодифицира Директива 89/104, така че разглежданите в настоящото производство разпоредби не се различават съществено, с оглед на текста, контекста или целта им, от съответните разпоредби на Директива 89/104. Поради това позоваванията на съдебната практика относно Директива 89/104 остават релевантни за настоящото дело.
На второ място, съгласно член 2 от Директива 2008/95 марката по принцип може да се състои от знак, представляващ формата на стоката, при условие, от една страна, че той може да бъде представен графично, и от друга страна, че е способен да отличи стоките или услугите на едно предприятие от тези на други предприятия.
Член 3, параграф 1, буква д) от Директива 2008/95 обаче изрично индивидуализира някои знаци, състоящи се изключително от формата на стоката, изброявайки конкретните основания за отказ за регистрация, а именно, когато знаците се състоят изключително от формата, която произтича от естеството на самите стоки, формата на стоките, която е нужна за постигане на технически резултат, и формата, която придава значителна стойност на стоките.
Тъй като посоченият член 3, параграф 1, буква д) от Директива 2008/95 е предварителна пречка, която може да възпрепятства възможността за регистрация на знак, състоящ се изключително от формата на стока, от това следва, че ако е изпълнен само един от посочените в тази разпоредба критерии, подобен знак не може да бъде регистриран като марка (вж. в този смисъл решения Philips, C‑299/99,
EU:C:2002:377
, т. 76 и Linde и др., C‑53/01—C‑55/01,
EU:C:2003:206
, т. 44).
Освен това знак, чиято регистрация е отказана на основание член 3, параграф 1, буква д) от Директива 2008/95, не може никога да придобие отличителен характер за целите на член 3, параграф 3 от тази директива чрез използването му (вж. в този смисъл решения Philips, C‑299/99,
EU:C:2002:377
, т. 75 и Linde и др., C‑53/01—C‑55/01,
EU:C:2003:206
, т. 44).
Следователно при заявка за регистрация на знак, състоящ се изключително от формата на стока, следва най-напред да се провери дали е налице пречка по член 3, параграф 1, буква д) от Директива 2008/95, която може да възпрепятства регистрацията, като след това се анализира дали разглежданият знак евентуално е придобил отличителен характер за целите на член 3, параграф 3 от тази директива.
Така, за да се спазват избраните от законодателя на Съюза логика и ред в редакцията на член 3 от Директива 2008/95, следва да се обърне редът на разглеждане на преюдициалните въпроси, като най-напред се разгледат вторият и третият въпрос относно тълкуването на член 3, параграф 1, буква д) от Директива 2008/95, преди да се разгледа първият въпрос относно член 3, параграф 3 от тази директива.
По втория въпрос
С втория си въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали член 3, параграф 1, буква д) от Директива 2008/95 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска регистрацията като марка на знак, състоящ се от формата на стоката, когато тази форма съдържа три основни характеристики, една от които произтича от естеството на самите стоки, а другите две са нужни за постигане на технически резултат.
Най-напред трябва да се припомни, че различните основания за отказ за регистрация, предвидени в член 3 от Директива 2008/95, трябва да се тълкуват в светлината на общия интерес, който всяко от тях брани (вж. в този смисъл решения Windsurfing Chiemsee, C‑108/97 и C‑109/97,
EU:C:1999:230
, т. 25—27 и Philips, C‑299/99,
EU:C:2002:377
, т. 77).
Смисълът на основанията за отказ за регистрация, предвидени в член 3, параграф 1, буква д) от Директива 2008/95, е да не се допусне защитата на правото върху марките да доведе до предоставяне на носителя му на монопол върху техническите решения или практическите характеристики на дадена стока, които ползвателят може да търси при стоките на конкурентите (вж. в този смисъл решения Philips, C‑299/99,
EU:C:2002:377
, т. 78 и Hauck, C‑205/13,
EU:C:2014:2233
, т. 18).
Всъщност следва да се избегне възможността предоставеното от марката изключително и трайно право да послужи за неограничено продължаване на действието във времето на други права, за които законодателят на Съюза е предвидил прилагането на преклузивен срок (вж. в този смисъл решение Hauck, C‑205/13,
EU:C:2014:2233
, т. 19, а относно член 7, параграф 1, буква д) от Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 година относно марката на Общността (
ОВ L 11, 1994 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 146), разпоредба, която по същество е идентична с член 3, параграф 1, буква д) от Директива 2008/95, решение Lego Juris/СХВП, C‑48/09 P,
EU:C:2010:516
, т. 45).
Що се отнася до въпроса дали различните основания за отказ могат да се прилагат едновременно, Съдът е уточнил, че от текста на член 3, параграф 1, буква д) от Директива 2008/95 ясно личи, че трите основания за отказ за регистрация са самостоятелни и всяко от тях трябва да се прилага независимо от останалите (вж. в този смисъл решение Hauck, C‑205/13,
EU:C:2014:2233
, т. 39).
С оглед на това Съдът стига до извода, че ако само един от критериите, споменати в тази разпоредба, е изпълнен, то знакът, който се състои изключително от формата на стоката, не може да бъде регистриран като марка, без значение дали регистрацията на знака може да бъде отказана на няколко основания, след като едно-единствено от тях е изцяло приложимо спрямо знака (вж. в този смисъл решение Hauck, C‑205/13,
EU:C:2014:2233
, т. 40 и 41).
Следователно член 3, параграф 1, буква д) от Директива 2008/95 не изключва възможността основните характеристики на знака да могат да попаднат под хипотезата на едно или няколко от посочените основания за отказ. В този случай обаче отказът за регистрация се обуславя от това, че поне едно от тези основания е изцяло приложимо към разглеждания знак.
Всъщност целта от общ интерес, която обуславя прилагането на трите основания за отказ за регистрация, предвидени в член 3, параграф 1, буква д) от Директива 2008/95, е пречка да се откаже регистрация, когато нито едно от тези три основания не е изцяло приложимо (решение Hauck, C‑205/13,
EU:C:2014:2233
, т. 42).
Тълкуване на член 3, параграф 1, буква д) от Директива 2008/95, което не позволява да се откаже регистрацията на марка, когато анализът показва, че е приложимо повече от едно от тези три основания за отказ, или което, обратно, позволява прилагането на тази разпоредба, когато всяко от посочените три основания за отказ е само частично потвърдено, ще бъде явно в противоречие с целта от общ интерес, която обуславя прилагането на трите основания за отказ за регистрация, предвидени в член 3, параграф 1, буква д) от Директива 2008/95, както бе припомнено в точки 43—45 от настоящото решение.
С оглед на всички изложени съображения на втория въпрос следва да се отговори, че член 3, параграф 1, буква д) от Директива 2008/95 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска регистрацията като марка на знак, състоящ се от формата на стоката, когато тази форма съдържа три основни характеристики, една от които произтича от естеството на самите стоки, а другите две са нужни за постигане на технически резултат, при условие обаче че поне едно от основанията за отказ, посочени в тази разпоредба, се прилага изцяло към съответната форма.
По третия въпрос
С третия си въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали член 3, параграф 1, буква д), подточка ii) от Директива 2008/95, който позволява да се откаже регистрацията на знаци, състоящи се изключително от формата на стоките, която е нужна за постигане на технически резултат, трябва да се тълкува в смисъл, че се отнася само до начина, по който функционира разглежданата стока, или се прилага и към начина, по който тя се произвежда.
В това отношение следва да се отбележи, че текстът на тази разпоредба се отнася изрично до формата на стоката, която е нужна за постигане на „технически резултат“, без да посочва процеса на изработване на тази стока.
При буквалното тълкуване на тази разпоредба посоченото в нея основание за отказ се ограничава до начина, по който стоката функционира, като техническият резултат е вследствие на определено производство на съответната форма.
Това тълкуване е в съответствие с целта на член 3, параграф 1, буква д), подточка ii) от Директива 2008/95, която, видно от цитираната в точка 44 от настоящото решение практика на Съда, е да се избегне предоставянето на монопол върху техническите решения, които ползвателят може да търси при стоките на конкурентите. Всъщност от гледна точка на потребителя определяща е функционалността на продукта, а начинът на производството му няма особено значение.
Освен това от практиката на Съда следва, че условията на изработване не са определящи при преценката на съществените функционални характеристики на формата на стоката. Всъщност регистрацията на знак, състоящ се от формата, наложена изключително от търсения технически резултат, трябва да бъде отказана дори ако съответният технически резултат може да бъде постигнат чрез други форми и следователно чрез други производствени процеси (вж. в този смисъл решение Philips, C‑299/99,
EU:C:2002:377
, т. 83).
От гореизложеното следва, че на третия въпрос трябва да се отговори, че член 3, параграф 1, буква д), подточка ii) от Директива 2008/95, който позволява да се откаже регистрацията на знаци, състоящи се изключително от формата на стоката, която е нужна за постигане на технически резултат, трябва да се тълкува в смисъл, че той се отнася до начина, по който функционира разглежданата стока, и не се прилага към начина, по който тя се произвежда.
По първия въпрос
С първия си въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали заявителят на марка, придобила отличителен характер след използването ѝ по смисъла на член 3, параграф 3 от Директива 2008/95, трябва да докаже, че заинтересованият кръг потребители възприемат обозначената само с тази марка стока или услуга, за разлика от други марки, които също може да са представени, като произхождаща от определено предприятие, или е достатъчно да докаже, че съществена част от заинтересования кръг потребители разпознава марката и я свързва с неговите стоки.
В това отношение най-напред следва да се припомни, че основната функция на марката е да гарантира на потребителя или крайния ползвател какъв е произходът на обозначената от марката стока или услуга, като му позволява без вероятност от объркване да разграничи тази стока или услуга от такива с друг произход (решение Philips, C‑299/99,
EU:C:2002:377
, т. 30).
Всъщност чрез отличителния си характер марката позволява да се установи произходът на означената с нея стока или услуга от определено предприятие и следователно да се разграничи тази стока или услуга от тези на други предприятия (вж. в този смисъл решения Windsurfing Chiemsee, C‑108/97 и C‑109/97,
EU:C:1999:230
, т. 46, Philips, C‑299/99,
EU:C:2002:377
, т. 35 и Oberbank и др., C‑217/13 и C‑218/13,
EU:C:2014:2012
, т. 38).
Отличителният характер следва да се преценява, от една страна, с оглед на означените с марката стоки или услуги, и от друга страна, с оглед на предполагаемото възприемане сред заинтересованите среди, тоест средните потребители на категорията на разглежданите стоки или услуги, които са относително осведомени и в разумни граници наблюдателни и съобразителни (вж. в този смисъл решения Koninklijke KPN Nederland, C‑363/99,
EU:C:2004:86
, т. 34 и цитираната съдебна практика, Nestlé, C‑353/03,
EU:C:2005:432
, т. 25 и Oberbank и др., C‑217/13 и C‑218/13,
EU:C:2014:2012
, т. 39).
Следователно отличителният характер, който представлява едно от необходимите общи условия за регистрацията на даден знак като марка, може да бъде присъщ съгласно член 3, параграф 1, буква б) от Директива 2008/95 или придобит в резултат на използването ѝ по смисъла на член 3, параграф 3 от тази директива.
Що се отнася по-специално до придобиването на отличителен характер съгласно член 3, параграф 3 от Директива 2008/95, изразът „използването на марката като марка“ трябва да се разбира в смисъл, че се отнася само до използването на марката с цел разпознаването от заинтересованите среди на стоката или на услугата като произхождаща от определено предприятие (решение Nestlé, C‑353/03,
EU:C:2005:432
, т. 29).
Съдът наистина приема, че разпознаването, а следователно и придобиването на отличителен характер, може да бъде в резултат на използването както на елемент от регистрирана марка като част от нея, така и в резултат от използването на отделна марка в съчетание с регистрирана марка. Съдът обаче уточнява, че и в двата случая е важно вследствие на това използване съответният кръг от заинтересовани лица действително да възприеме стоката или услугата, обозначена единствено от заявената за регистрация марка, като такава с произход от определено предприятие (решение Nestlé, C‑353/03,
EU:C:2005:432
, т. 30 и във връзка с Регламент № 40/94, член 7, параграф 3 от който по същество съответства на член 3, параграф 3 от Директива 2008/95, решение Colloseum Holding, C‑12/12,
EU:C:2013:253
, т. 27).
Следователно, без значение дали знакът, за който е направено искане да бъде регистриран като марка, се използва като част от регистрирана марка или пък в съчетание с нея, основното условие е в резултат на това използване този знак да може да обозначава, за съответния кръг от лица, стоките, върху които е поставен, като такива с произход от определено предприятие (вж. в този смисъл решение Colloseum Holding, C‑12/12,
EU:C:2013:253
, т. 28).
Следва да се заключи, както е видно от точки 48—52 от заключението на генералния адвокат, че ако марката, чиято регистрация се иска, е била използвана като част от регистрирана марка или пък в съчетание с такава марка все пак с оглед на регистрацията на самата марка, заявителят трябва да докаже, че само тази марка обозначава произхода на стоките като произхождащи от определено предприятие, за разлика от всяка друга евентуално съществуваща марка.
С оглед на изложените съображения на първия въпрос следва да се отговори, че за да се регистрира марка, придобила отличителен характер след използването ѝ по смисъла на член 3, параграф 3 от Директива 2008/95 като част от друга регистрирана марка или пък в съчетание с такава марка, заявителят на марката трябва да докаже, че заинтересованият кръг потребители възприема стоката или услугата, обозначена само с тази марка, като произхождаща от определено предприятие, за разлика от всяка друга евентуално съществуваща марка.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (първи състав) реши:

1)
Член 3, параграф 1, буква д) от Директива 2008/95/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 октомври 2008 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно марките трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска регистрацията като марка на знак, състоящ се от формата на стоката, когато тази форма съдържа три основни характеристики, една от които произтича от естеството на самите стоки, а другите две са нужни за постигането на технически резултат, при условие обаче че поне едно от основанията за отказ, посочени в тази разпоредба, се прилага изцяло към съответната форма.

2)
Член 3, параграф 1, буква д), подточка ii) от Директива 2008/95, който позволява да се откаже регистрацията на знаци, състоящи се изключително от формата на стоката, която е нужна за постигане на технически резултат, трябва да се тълкува в смисъл, че той се отнася до начина, по който функционира разглежданата стока, и не се прилага към начина, по който тя се произвежда.

3)
За да се регистрира марка, придобила отличителен характер след използването ѝ по смисъла на член 3, параграф 3 от Директива 2008/95 като част от друга регистрирана марка или пък в съчетание с такава марка, заявителят на марката трябва да докаже, че заинтересованият кръг потребители възприема стоката или услугата, обозначена само с тази марка, като произхождаща от определено предприятие, за разлика от всяка друга евентуално съществуваща марка.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: английски.