CELEX: 62012TJ0290
Poľnohospodárstvo
Spoločná organizácia trhov
Sektory ovocia a zeleniny a spracovaného ovocia a zeleniny
Pomoc skupinám výrobcov
Obmedzenie finančnej účasti Únie
Právna istota
Legitímna dôvera
Povinnosť odôvodnenia
Lojálna spolupráca

Okolnosti predchádzajúce sporu
Dňa 5. apríla 2012 nadobudlo účinnosť vykonávacie nariadenie Komisie (EÚ) č. 302/2012 zo 4. apríla 2012, ktorým sa mení a dopĺňa vykonávacie nariadenie Komisie (EÚ) č. 543/2011, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá uplatňovania nariadenia Rady (ES) č. 1234/2007, pokiaľ ide o sektory ovocia a zeleniny a spracovaného ovocia a zeleniny (
Ú. v. EÚ L 99, s. 21
). Cieľom vykonávacieho nariadenia č. 302/2012 je, zavedením zmien do vykonávacieho nariadenia Komisie (EÚ) č. 543/2011 zo 7. júna 2011, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá uplatňovania nariadenia Rady (ES) č. 1234/2007, pokiaľ ide o sektory ovocia a zeleniny a spracovaného ovocia a zeleniny (
Ú. v. EÚ L 157, s. 1
), obmedziť finančnú účasť Európskej únie na pomoci skupinám výrobcov ovocia a zeleniny (ďalej len „SV“).
Vykonávacie nariadenie č. 302/2012 upravuje vloženie príloh Va a Vb do vykonávacieho nariadenia č. 543/2011, ako aj zavedenie zmien do článkov 36 až 39, 44, 47, 92, 95, 97, 98 a 112 uvedeného nariadenia.
SV sú subjekty vytvorené z podnetu výrobcov ovocia a zeleniny nachádzajúcich sa v členských štátoch, ktoré pristúpili k Únii 1. mája 2004 alebo po tomto dátume, v najvzdialenejších regiónoch Únie a v menších ostrovoch Egejského mora. Majú prechodnú povahu a boli vytvorené s cieľom splniť, v rámci obdobia v trvaní najviac päť rokov, kritériá ktoré im umožňujú byť uznané ako organizácie výrobcov (ďalej len „OV“).
Možnosť vytvoriť SV je stanovená v článku 125e nariadenia Rady (ES) č. 1234/2007 z 22. októbra 2007 o vytvorení spoločnej organizácie poľnohospodárskych trhov a o osobitných ustanoveniach pre určité poľnohospodárske výrobky (ďalej len „nariadenie o jednotnej SOT“) (
Ú. v. EÚ L 299, s. 1
) v znení zmien a doplnení.
OV sú hlavnými aktérmi v sektore ovocia a zeleniny. Na získanie postavenia OV musí dotknutý subjekt splniť podmienky stanovené v článku 122, článku 125a a článku 125b nariadenia o jednotnej SOT, medzi ktorými sa nachádza najmä povinnosť dosiahnuť minimálny počet členov a uviesť na trh minimálny objem výroby. Uznaným OV možno poskytovať finančnú pomoc v rámci operačných programov.
Článok 103a ods. 1 nariadenia o jednotnej SOT stanovuje, že členské štáty môžu priznať SV počas prechodného obdobia dva typy finančnej pomoci, t. j. na jednej strane pomoc určenú na to, aby podnietili ich vytváranie a uľahčili ich administratívnu prevádzku a na strane druhej, na pokrytie časti investícií požadovaných s cieľom získať uznanie a uvedených v pláne na získanie uznania.
Členský štát v prvom rade poskytne pomoc SV. V druhom rade Únia uhradí časť poskytnutých fondov.
Zmeny zavedené vykonávacím nariadením č. 302/2012 sa týkajú preplácania zo strany Únie. Článok 103a ods. 2 nariadenia o jednotnej SOT stanovuje, že podporu uvedenú v odseku 1 rovnakého článku uhrádza Únia v súlade s pravidlami financovania takýchto opatrení, ktoré prijme Komisia, najmä prahov a stropov uplatniteľných na túto podporu a miery financovania Úniou. Poskytnutie pomoci SV v skutočnosti závisí vo veľkej miere od členských štátov. Článok 103a ods. 1 nariadenia o jednotnej SOT stanovuje, že „členské štáty môžu poskytnúť [SV] pomoc“. Článok 36 vykonávacieho nariadenia č. 543/2011 v znení zmien a doplnení ponecháva členským štátom voľnú úvahu na prijatie minimálnych kritérií, ktoré musí subjekt spĺňať na to, aby predložil plán na získanie uznania, pravidiel týkajúcich sa obsahu a vykonávania plánu na získanie uznania, administratívnych postupov schvaľovania a plnenia plánov na získanie uznania, ako aj zmien zavedených na plány bez toho, aby bolo potrebné schválenie príslušným orgánom. Členské štáty okrem iného rozhodnú vo vnútroštátnej poľnohospodárskej politike o dôležitosti opatrení financovania SV. Cieľom uplatňovania výhodnejších pravidiel financovania na SV ako pravidiel uplatňovaných na OV je umožniť výrobcom v sektore ovocia a zeleniny, ktorí ešte nie sú schopní splniť kritériá stanovené pre OV, formálne sa organizovať na trhu. Podľa znenia odôvodnenia 29 vykonávacieho nariadenia č. 543/2011 v znení zmien a doplnení, s cieľom podporovať vytváranie stabilných organizácií výrobcov, ktoré sú schopné trvalo prispievať k dosahovaniu cieľov sektora ovocia a zeleniny, by sa predbežné uznanie malo udeľovať iba tým skupinám výrobcov, ktoré môžu preukázať, že sú schopné splniť všetky požiadavky na uznanie v stanovenej lehote.
Komisia bola podnietená k prijatiu vykonávacieho nariadenia č. 302/2012 podstatným prekročením pôvodne stanovených súm a konštatovaním, počas kontroly v členských štátoch, určitých nezrovnalostí pri uplatňovaní ustanovení Únie týkajúcich sa financovania SV.
Pred 5. aprílom 2012, t. j. dátumom nadobudnutia účinnosti vykonávacieho nariadenia č. 302/2012, neexistoval ročný strop pre finančnú účasť Únie na pomoci poskytovanej SV ani obmedzenie účasti Únie na investičnej pomoci stanovenej v článku 103a ods. 1 písm. b) nariadenia o jednotnej SOT.
Naopak, pokiaľ ide o OV, účasť Únie na investičnej pomoci bola obmedzená na 4,1 % hodnoty predávanej výroby. SV mohli tiež financovať investície, ktoré neboli prípustné na financovanie v prípade OV.
Nadobudnutiu účinnosti vykonávacieho nariadenia č. 302/2012 predchádzala činnosť riadiaceho výboru pre spoločnú organizáciu poľnohospodárskych trhov (ďalej len „riadiaci výbor“). Prvý návrh na zmeny pravidiel týkajúcich sa finančnej účasti Únie uvedený vo vykonávacom nariadení č. 543/2011 bol predložený riadiacemu výboru v septembri 2011. Tento návrh Komisie navrhoval okrem iného obmedzenie investičnej pomoci stanovenej v článku 103a ods. 1 písm. b) nariadenia o jednotnej SOT, zoznam investícií, ktoré nie sú oprávnené na podporu a ohraničenie možnosti zmeniť plány na získanie uznania počas uskutočnenia na 25 % pôvodne schválenej sumy. Tento prvý návrh bol preskúmaný na zasadnutiach riadiaceho výboru, ktoré sa uskutočnili 20. septembra 2011, 4. októbra 2011 a 19. októbra 2011. O návrhu na zmeny sa hlasovalo na zasadnutí riadiaceho výboru 19. októbra 2011. Keďže riadiaci výbor nemohol vydať stanovisko na tomto zasadnutí, Komisia rozhodla o odklade jeho prijatia.
Komisia následne predložila druhý návrh na zmeny vykonávacieho nariadenia č. 543/2011, ktorý bol preskúmaný na zasadnutiach výberovej komisie 27. marca 2012 a 29. marca 2012, ako aj 3. apríla 2012, t. j. dátum, ku ktorému sa hlasovalo o tomto návrhu. Komisia v podstate v uvedenom návrhu plánovala zmeniť obmedzenia investičnej pomoci stanovenej v článku 103a ods. 1 písm. b) nariadenia o jednotnom SOT, zachovať zoznam investícií, ktoré nie sú oprávnené na pomoc a znížiť ohraničenie možných zmien počas uskutočnenia plánu na získanie uznania na 5 % pôvodne schválenej sumy. Stanovila tiež zavedenie obmedzenia finančnej účasti Únie na podpore stanovenej v článku 103a nariadenia o jednotnej SOT na 10 miliónov eur na kalendárny rok. Riadiaci výbor opäť nemohol vydať stanovisko k tomuto návrhu.
Dňa 4. júla 2012 Komisia prijala vykonávacie nariadenie č. 302/2012.
Konanie a návrhy účastníkov konania
Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 29. júna 2012 podala Poľská republika túto žalobu.
Dňa 14. septembra 2012 bolo podané do kancelárie Všeobecného súdu vyjadrenie k žalobe.
Dňa 6. novembra 2012 bola podaná do kancelárie Všeobecného súdu replika.
Dňa 18. januára 2013 bola podaná do kancelárie Všeobecného súdu duplika.
Po odchode pôvodne ustanoveného sudcu spravodajcu bola prejednávaná vec zverená novému sudcovi spravodajcovi.
V nadväznosti na čiastočnú obmenu Všeobecného súdu, pri ktorej bol sudca spravodajca pridelený k ôsmej komore, bola z tohto dôvodu táto vec pridelená ôsmej komore.
Na základe správy sudcu spravodajcu Všeobecný súd rozhodol o začatí ústnej časti konania a v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania upravených v článku 64 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu položil účastníkom konania písomné otázky. Účastníci konania odpovedali v stanovenej lehote.
Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na otázky, ktoré im Všeobecný súd položil, boli vypočuté počas pojednávania zo 17. septembra 2014.
Poľská republika navrhuje, aby Všeobecný súd:
—
zrušil článok 1, body 2 až 4, 6, 12 a 13, článok 2 ods. 1 až 3 spolu s článkom 3 a prílohy I a II vykonávacieho nariadenia č. 302/2012 (ďalej len „napadnuté ustanovenia“),
—
zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.
Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:
—
zamietol žalobu,
—
zaviazal Poľskú republiku na náhradu trov konania.
Právny stav
Na podporu svojej žaloby Poľská republika uvádza štyri žalobné dôvody založené, po prvé, na porušení zásady právnej istoty a zásady ochrany legitímnej dôvery, po druhé, na porušení zásady proporcionality, po tretie, na porušení článku 296 ZFEÚ z dôvodu nedostatočného odôvodnenia napadnutých ustanovení a po štvrté, na porušení zásady lojálnej spolupráce a zásady solidarity.
Tretí žalobný dôvod založený na porušení povinnosti odôvodnenia je potrebné preskúmať pred inými žalobnými dôvodmi.
O treťom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 296 ZFEÚ z dôvodu nedostatočného odôvodnenia napadnutých ustanovení
Poľská republika tvrdí, že Komisia dostatočne neodôvodnila obmedzenie finančnej účasti Únie v prospech SV a nesplnila teda povinnosť odôvodnenia stanovenú v článku 296 ZFEÚ.
Poľská republika sa domnieva, že Komisia mala zdôvodniť napadnuté ustanovenia vzhľadom na to, že uvedené ustanovenia majú veľmi negatívny účinok na výrobcov ovocia a zeleniny a zahŕňajú zmeny, ktoré sú neobvyklé a bezprecedentné a boli zavedené v skrátenej lehote.
Poľská republika okrem iného zastáva názor, že vzhľadom na existujúcu judikatúru mala Komisia uviesť skutočnosti odôvodňujúce zavedenie obmedzení finančnej účasti Únie v prospech SV a ciele sledované zavedením týchto obmedzení.
Poľská republika tvrdí, že Komisia jednoznačne neuviedla ciele sledované zavedením predmetných obmedzení.
Komisia tvrdenia Poľskej republiky spochybňuje.
Podľa ustálenej judikatúry sa odôvodnenie požadované v článku 296 ZFEÚ musí prispôsobiť druhu príslušného právneho aktu a musí byť z neho jasne a jednoznačne zrejmá úvaha inštitúcie, ktorá akt vydala, a to tak, aby dotknuté osoby mohli spoznať dôvody prijatého opatrenia a príslušný súd mohol vykonať svoje preskúmanie (pozri rozsudok z 24. novembra 2005, Taliansko/Komisia, C‑138/03, C‑324/03 a C‑431/03, Zb.,
EU:C:2005:714
, bod 54 a citovanú judikatúru).
Táto požiadavka musí byť posudzovaná v závislosti od okolností prípadu, najmä v závislosti od obsahu aktu, povahy uvádzaných dôvodov a záujmu, ktorý na jeho objasnení môžu mať osoby, ktorým je akt určený, alebo iné osoby, ktorých sa akt priamo a osobne týka. Nevyžaduje sa, aby odôvodnenie špecifikovalo všetky relevantné skutkové a právne okolnosti, keďže otázka, či odôvodnenie aktu spĺňa požiadavky článku 296 ZFEÚ, sa musí posudzovať nielen s ohľadom na jeho znenie, ale aj s ohľadom na jeho kontext a na všetky právne predpisy, ktoré upravujú dotknutú oblasť (pozri rozsudok Taliansko/Komisia už citovaný v bode 32 vyššie,
EU:C:2005:714
, bod 55 a citovanú judikatúru). To platí najmä v prípade, keď sa členské štáty úzko zapájali do procesu vypracovania sporného aktu, a teda poznajú dôvody, ktoré sú podkladom tohto aktu (pozri rozsudky z 22. novembra 2001, Holandsko/Rada, C‑301/97, Zb.,
EU:C:2001:621
, bod 188 a z 26. júna 2012, Poľsko/Komisia, C‑335/09 P, Zb.,
EU:C:2012:385
, bod 153 a citovanú judikatúru).
Pokiaľ ide o nariadenie, odôvodnenie sa môže obmedziť na jednej strane na uvedenie celkovej situácie, ktorá viedla k jeho prijatiu, a na strane druhej, na uvedenie všeobecných cieľov, ktoré má dosiahnuť (rozsudky z 3. júla 1985, Abrias a i./Komisia, 3/83, Zb.,
EU:C:1985:283
, bod 30, a z 10. marca 2005, Španielsko/Rada, C‑342/03, Zb.,
EU:C:2005:151
, bod 55).
V tejto súvislosti je neprimerané vyžadovať osobitné odôvodnenie pre rôznu voľbu použitých techník, keď je zo všeobecne platného aktu zrejmý základný cieľ sledovaný inštitúciou (pozri rozsudok zo 7. septembra 2006, Španielsko/Rada, C‑310/04, Zb.,
EU:C:2006:52
, bod 59 a citovanú judikatúru).
V danom prípade treba konštatovať, že dôvody, pre ktoré boli zmeny finančnej účasti Únie v prospech SV zavedené, sú uvedené v odôvodneniach 5 a 6 vykonávacieho nariadenia č. 302/2012. Uvádza sa v nich skutočnosť, že stropy boli zavedené „z dôvodov rozpočtovej disciplíny“ a z dôvodu záujmu „optimalizovať rozdelenie finančných zdrojov udržateľným a účinným spôsobom“.
Z odôvodnenia 2 vykonávacieho nariadenia č. 302/2012 okrem iného vyplýva, že zmeny v systéme financovania boli zavedené na to, aby zabránili situáciám, ktoré sú v rozpore s cieľmi nariadenia o jednotnej SOT, najmä tomu, aby predmetné situácie umelo vytvorili podmienky umožňujúce získanie pomoci Únie predmetnými subjektmi vďaka skutočnosti, že výrobcovia prejdú z jednej SV do druhej, aby získali pomoc na obdobie presahujúce päť rokov a aby získali túto pomoc, aj keď nespĺňajú kritériá na uznanie uplatniteľné na OV.
Odôvodnenie 17 vykonávacieho nariadenia č. 302/2012 odkazuje na legitímnu dôveru výrobcov a stanovuje okrem iného to, že zmeny sa neuplatňujú na plány na získanie uznania prijaté pred dátumom nadobudnutia účinnosti uvedeného nariadenia, na ktoré sa tieto subjekty už finančne zaviazali alebo uzatvorili záväzné dohody s tretími stranami na účely realizácie investícií.
Pokiaľ ide o nadobudnutie účinnosti vykonávacieho nariadenia č. 302/2012, z odôvodnenia 19 uvedeného nariadenia vyplýva, že nadobudne účinnosť dňom jeho uverejnenia v záujme „kontroly výdavkov Únie“.
Napokon je potrebné konštatovať, že kontext, v ktorom boli napadnuté ustanovenia prijaté, umožňuje Poľskej republike pochopiť dôvody ich prijatia. Poľská republika sa zúčastnila zasadnutí riadiaceho výboru, počas ktorých sa rokovalo o návrhoch zmien. Počas pojednávania tiež uznala, že predstavitelia výrobcov ovocia a zeleniny boli informovaní o dôležitých prebiehajúcich zmenách.
Je teda potrebné konštatovať, že vzhľadom na judikatúru uvedenú v bodoch 32 až 35 vyššie je odôvodnenie napadnutých ustanovení dostatočné, keďže Poľskej republike a hospodárskym subjektom umožňuje spoznať dôvody prijatého opatrenia a Všeobecnému súdu vykonať svoje preskúmavanie.
V dôsledku toho musí byť tretí žalobný dôvod založený na porušení článku 296 ZFEÚ z dôvodu nedostatočného odôvodnenia napadnutých ustanovení zamietnutý ako nedôvodný.
O prvom žalobnom dôvode založenom na zásade právnej istoty a zásade ochrany legitímnej dôvery
Poľská republika tvrdí, že napadnuté ustanovenia boli zavedené takým spôsobom, že výrobcovia ovocia a zeleniny nemohli predvídať predmetné zmeny a prispôsobiť ich činnosť týmto zmenám. Domnieva sa, že aj keď bolo možné zmeniť ich finančnú situáciu, uvedení výrobcovia mohli predsa len očakávať, že takéto zmeny budú zavedené v čase a spôsobom umožňujúcim prispôsobiť sa im v primeraných lehotách.
Poľská republika zdôrazňuje, že výrobcovia ovocia a zeleniny musia vyvinúť organizačné a finančné úsilie aj pred predložením plánu na získanie uznania. Podľa jej názoru mal byť náhradou za toto úsilie finančný záväzok verejných orgánov na úrovni Únie a členských štátov dotovať činnosť výrobcov, pričom cieľom tohto mechanizmu bolo lepšie rozčleniť obchod s ovocím a zeleninou.
Výrobcovia ovocia a zeleniny mali teda právo očakávať, že pravidlá financovania SV nebudú zmenené „počas hry“ a že rozhodnutie, ktoré ich podnietilo k vynaloženiu úsilia vytvoriť SV, nebude stiahnuté pred alebo po prijatí plánu na získanie uznania.
Prechodné ustanovenia vykonávacieho nariadenia č. 302/2012 sú podľa Poľskej republiky príliš „úzke“, keďže uvedené ustanovenia sa uplatňujú na plány na získanie uznania prijaté pred nadobudnutím účinnosti uvedeného nariadenia, podľa článku 2 ods. 1 toho istého nariadenia. To by rovnako platilo aj pre prechodné pravidlá, podľa ktorých by obmedzenie finančnej účasti Únie nebolo uplatniteľné na plány na získanie uznania prijaté pred nadobudnutím účinnosti vykonávacieho nariadenia č. 302/2012 a pre ktoré sa SV už finančne zaviazali alebo uzatvorili právne záväzné dohody s tretími stranami týkajúce sa zodpovedajúcim investíciám.
Poľská republika tiež tvrdí, že pokiaľ ide o SV, ktorých plán na získanie uznania bol schválený a ktoré sa právne alebo finančne zaviazali pred nadobudnutím účinnosti vykonávacieho nariadenia č. 302/2012, zrušenie možnosti zvýšiť sumu výdavkov počas realizácie plánu na získanie uznania je porušením zásady právnej istoty.
Poľská republika sa na záver domnieva, že Komisia mala stanoviť dlhšiu lehotu medzi prijatím napadnutých ustanovení a nadobudnutím ich účinnosti, aby sa umožnilo SV prispôsobiť sa zmenám zavedeným vykonávacím nariadením č. 543/2011.
Komisia tvrdenia Poľskej republiky spochybňuje.
Zásada právnej istoty vyžaduje, aby právne predpisy boli jasné, presné a mali predvídateľné účinky najmä v prípade, keď môžu mať na jednotlivcov alebo podniky nepriaznivé účinky (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 7. júna 2005, VEMW a. i, C‑17/03, Zb.,
EU:C:2005:362
, bod 80, a zo 16. februára 2012, Costa a Cifone, C‑72/10 a C‑77/10, Zb.,
EU:C:2012:80
, bod 74 a citovanú judikatúru).
V danom prípade treba konštatovať, že Komisia neporušila zásadu právnej istoty. Ustanovenia vykonávacieho nariadenia č. 302/2012 uvádzajú práva a povinnosti dotknutých právnych subjektov jasným a presným spôsobom, ktorý im umožňuje jednoznačne poznať ich práva a povinnosti a to od nadobudnutia účinnosti tohto nariadenia. Práva a povinnosti SV sú stanovené v článku 1 bod 3 písm. c) vykonávacieho nariadenia č. 302/2012 (týkajúceho sa článku 38 ods. 5 vykonávacieho nariadenia č. 543/2011 v znení zmien a doplnení), ktorý výslovne stanovuje, že po tom, čo sa stanovia koeficienty prideľovania, poskytne príslušný orgán členského štátu dotknutým SV možnosť upraviť alebo stiahnuť ich plán na získanie uznania. Článok 1 bod 4 vykonávacieho nariadenia č. 302/2012 (týkajúci sa článku 39 ods. 2 tretej vety vykonávacieho nariadenia č. 543/2011 v znení zmien a doplnení) tiež stanovuje, že príslušný orgán členského štátu môže povoliť SV, aby zvýšili celkovú sumu výdavkov stanovených v pláne na získanie uznania o maximálne 5 % pôvodne schválenej sumy alebo aby ju znížili o maximálny percentuálny podiel.
To isté platí aj pre prechodné ustanovenia uvedené v článku 2 ods. 1 až 3 vykonávacieho nariadenia č. 302/2012, ktorý upravuje práva SV v oblasti uplatňovania nových pravidiel o výške pomoci. Tieto prechodné ustanovenia tiež spĺňajú požiadavku predvídateľnosti, keďže umožňujú dotknutým výrobcom ovocia a zeleniny oboznámiť sa s pravidlami financovania, ktoré sa na nich budú uplatňovať v budúcnosti v závislosti od fázy realizácie investovaní stanovených v ich plánoch na získanie uznania.
Tvrdenia založené na porušení zásady právnej istoty je preto potrebné zamietnuť.
Pokiaľ ide v tejto veci o zásadu ochrany legitímnej dôvery, z ustálenej judikatúry vyplýva, že právo spoliehať sa na túto zásadu sa vzťahuje na každú osobu, podliehajúcu súdnej právomoci, u ktorej vzbudila inštitúcia Spoločenstva dôvodné nádeje (rozsudok z 11. marca 1987, Van den Bergh en Jurgens a Van Dijk Food Products/Komisia, 265/85, Zb.,
EU:C:1987:121
, bod 44). Okrem toho, nikto sa nemôže domáhať porušenia tejto zásady, pokiaľ neexistujú výslovné záruky, ktoré mal poskytnúť správny orgán (rozsudky z 24. novembra 2005, Nemecko/Komisia, C‑506/03,
EU:C:2005:715
a z 18. januára 2000, MehibasDordtselaan/Komisia, T‑290/97, Zb.,
EU:T:2000:8
, bod 59).
Z judikatúry tiež vyplýva, že pokiaľ je obozretný a uvážlivý hospodársky subjekt schopný predvídať prijatie opatrenia, ktoré vzhľadom na svoju povahu môže poškodiť jeho záujmy, nemôže sa domáhať uplatňovania uvedenej zásady, keď sa uvedené opatrenie prijme (pozri v tomto zmysle najmä rozsudky z 15. júla 2004, Di Lenardo a Dilexport, C‑37/02 a C‑38/02, Zb.,
EU:C:2004:443
, bod 70; zo 7. septembra 2006, Španielsko/Rada, už citovaný v bode 35 vyššie, Zb.,
EU:C:2006:521
, bod 81, a z 10. septembra 2009, Plantanol, C‑201/08, Zb.,
EU:C:2009:539
, bod 53 a uvedenú judikatúru).
Navyše nie je dôvodné, aby hospodárske subjekty mali legitímnu dôveru, že bude zachovaný existujúci stav, ktorý môže byť zmenený inštitúciami Spoločenstva v rámci ich voľnej úvahy, a to najmä v takej oblasti, akou je oblasť spoločnej organizácie trhu, ktorej účelom je neustále reagovať na zmeny hospodárskej situácie (pozri rozsudky z 15. februára 1996, Duff a. i., C‑63/93, Zb.,
EU:C:1996:51
, bod 20; z 15. apríla 1997, Irish Farmers Association a. i., C‑22/94, Zb.,
EU:C:1997:187
, bod 25, a Poľsko/Komisia, už citovaný v bode 33 vyššie,
EU:C:2012:385
, bod 180 a citovanú judikatúru).
To isté platí aj v prípade pristupujúceho členského štátu (pozri rozsudok Poľsko/Komisia, už citovaný v bode 33 vyššie,
EU:C:2012:385
, bod 181).
V danom prípade Poľská republika nepreukázala ani netvrdila, že Komisia poskytla výslovné záruky v tejto súvislosti. Pokiaľ ide o tvrdenie, podľa ktorého uvedené výslovné záruky mali byť poskytnuté hospodárskym subjektom, ktoré mohli vzbudiť legitímnu dôveru v tejto súvislosti, je potrebné uviesť nasledujúce.
Pokiaľ ide o právne subjekty, ktorých plány na získanie uznania neboli prijaté pred nadobudnutím účinnosti napadnutých ustanovení, je v prvom rade potrebné zdôrazniť, že právomoci, ktoré boli priznané Komisii v ustanoveniach článku 103a ods. 2 spolu s článkom 103h prvou vetou písm. a) nariadenia o jednotnej SOT, ju oprávňujú na stanovenie pravidiel umožňujúcich prijať prahy a stropy uplatniteľnej pomoci a miery financovania Únie. Vzhľadom na túto právomoc Komisie na posudzovanie a na skutočnosť, že predmetné právne subjekty pôsobia v oblasti spoločných organizácií trhov, tieto subjekty nemohli mať legitímnu dôveru v udržateľnosť ustanovení predchádzajúcim nadobudnutiu účinnosti napadnutých ustanovení.
Okrem toho zo spisu nevyplýva, že inštitúcie Únie poskytli výslovné záruky predmetným právnym subjektom. Článok 38 vykonávacieho nariadenia č. 543/2011 nezaručoval, že plány na získanie uznania mali byť prijaté po tom, ako boli predložené a to už vôbec v prípade, keď toto predloženie malo finančne zaväzovať Úniu. Tretí odsek tohto článku stanovoval, že členské štáty po posúdení súladu uvedeného v článku 111 uvedeného nariadenia mohli schváliť plán na získanie uznania požiadať o zmeny daného plánu alebo ho zamietnuť.
Organizačné a finančné úsilie vynaložené predmetnými právnymi subjektmi, a to aj pred predložením plánu na získanie uznania, nevyplývali teda z výslovných záruk, v ktorých mohla spočívať legitímna dôvera týchto subjektov, ale len z nádeje, že ich plány na získanie uznania budú prijaté po ich predložení. Uvedené subjekty vynaložili toto úsilie, hoci si boli vedomé rizika, že plán na získanie uznania môže byť zamietnutý alebo, že poľské orgány môžu požadovať jeho zmeny.
Navyše z listu poľského ministerstva poľnohospodárstva a rozvoja vidieka adresovanému Komisii zo 14. marca 2012 vyplýva a ako bolo potvrdené Poľskou republikou na pojednávaní, že výrobcovia ovocia a zeleniny boli oboznámení s návrhom na zmeny vykonávacieho nariadenia č. 543/2011 na jeseň roku 2011 a že sa usilovali o dosiahnutie prijatia plánov na získanie uznania posledné dva mesiace roku 2011, keď boli oboznámení s návrhmi na zmeny vykonávacieho nariadenia č. 543/2011.
Treba preto konštatovať, že predmetné právne subjekty vedeli alebo mali vedieť, najneskôr od jesene roku 2011, že sa očakávalo, že finančné pravidlá vykonávacieho nariadenia č. 543/2011 budú zmenené. Tieto subjekty však naďalej pokračovali v predkladaní ich plánov na získanie uznania na účely ich prijatia dúfajúc, že budú prijaté pred zmenou existujúcich pravidiel.
Toto tvrdenie by nebolo spochybnené v danom prípade, ako tvrdí Poľská republika, skutočnosťou, že výrobcovia ovocia a zeleniny nemali prístup k návrhom právnych aktov Komisie, ktoré boli predložené počas zasadnutí riadiaceho výboru, tieto akty mali podľa článku 13 ods. 3 rokovacieho poriadku tohto výboru dôvernú povahu.
Na vylúčenie existencie legitímnej dôvery stačí konštatovať, že pokiaľ je pozorný a obozretný hospodársky subjekt schopný predvídať prijatie opatrenia spôsobilého ovplyvniť jeho záujmy, nemôže sa v prípade prijatia tohto opatrenia dovolávať zásady ochrany legitímnej dôvery. V danom prípade teda nie je potrebné, aby výrobcovia ovocia a zeleniny boli oboznámení s presným obsahom napadnutých ustanovení na to, aby sa mohlo určiť, že mali dostatočnú vedomosť o návrhoch na zmeny vykonávacieho nariadenia č. 543/2011 na vylúčenie existencie legitímnej dôvery v rozsahu, v akom sa ich týka.
Výrobcovia ovocia a zeleniny taktiež nemohli očakávať, že bude stanovená dlhšia lehota medzi prijatím napadnutých ustanovení a ich nadobudnutím účinnosti v tejto súvislosti. Treba pripomenúť, ako je uvedené v bodoch 40 a 62 tohto rozsudku, že predmetné právne subjekty ako aj Poľská republika vedeli alebo mali vedieť vzhľadom na okolnosti prípadu, že dôjde k bezprostredným zmenám finančného systému.
Ochrana zásady legitímnej dôvery preto nebola porušená voči právnym subjektom, ktorých plány na získanie uznania neboli prijaté pred nadobudnutím účinnosti napadnutých ustanovení.
Ďalej pokiaľ ide o SV, ktorých plány na získanie uznania boli prijaté pred nadobudnutím účinnosti napadnutých ustanovení, na jednej strane je potrebné zohľadniť, že mohli v postavení obozretných a uvážlivých hospodárskych subjektov predvídať, že budú prijaté zmeny vykonávacieho nariadenia č. 543/2011 a na strane druhej, že Komisia dostatočne zabezpečila ochranu ich legitímnej dôvery prechodnými ustanoveniami uvedenými v článku 2 vykonávacieho nariadenia č. 302/2012 bez toho, aby bolo potrebné stanoviť dlhšiu lehotu medzi prijatím napadnutých ustanovení a ich nadobudnutím účinnosti. Navyše, táto skutočnosť zároveň umožnila primeranú ochranu SV a finančným záujmom Únie.
Ochrana prípadnej legitímnej dôvery SV, ktorých plány na získanie uznania boli prijaté, ale ktoré sa právne ani finančne nezaviazali pred nadobudnutím účinnosti napadnutých ustanovení, bola zohľadnená Komisiou, ktorá v tomto ohľade stanovila ustanovenia v článku 1 ods. 3 vykonávacieho nariadenia č. 302/2012 (zodpovedajúcemu článku 38 ods. 5 vykonávacieho nariadenia č. 543/2011 v znení zmien a doplnení). Tento článok stanovuje, že SV môžu upraviť alebo stiahnuť svoje plány na získanie uznania po tom, ako získali informácie o koeficientoch prideľovania týkajúcich sa účasti Únie, stanovených v súlade s článkom 47 ods. 4 druhou vetou vykonávacieho nariadenia č. 543/2011 v znení zmien a doplnení. Okrem toho situácia SV, ktorých plány na získanie uznania boli prijaté, ale ktoré sa právne ani finančne nezaviazali pred 5. aprílom 2012, sa tiež zohľadňuje v prechodných ustanoveniach vykonávacieho nariadenia č. 302/2012. V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že SV sa nachádzajú v situácii, v ktorej sa im poskytuje celková suma pomoci v súvislosti s ich vytváraním a administratívnou prevádzkou v súlade s článkom 2 ods. 3 písm. c) vykonávacieho nariadenia č. 302/2012. Navyše, článok 2 ods. 3 písm. d) vykonávacieho nariadenia č. 302/2012 stanovuje, že v prípade stiahnutia daného plánu Únia uhradí výdavky vzniknuté skupine výrobcov po počiatočnom prijatí plánu v súvislosti s jeho vytváraním a administratívou až do výšky najviac 3 % pomoci, na získanie ktorej by mala skupina výrobcov oprávnenie podľa článku 103a ods. 1 písm. a) nariadenia o jednotnom SOT, ak by sa bol ich plán na získanie uznania realizoval.
Na záver pokiaľ ide o SV, ktorých plány na získanie uznania boli prijaté a ktoré sa finančne a právne zaviazali na základe uvedených plánov pred nadobudnutím účinnosti napadnutých ustanovení, treba zohľadniť skutočnosť, že prijatím vykonávacieho nariadenia č. 302/2012 Komisia neohrozila ich legitímnu dôveru, vzhľadom na to, že majú možnosť realizovať investície stanovené v ich plánoch na získanie uznania na základe pôvodných pravidiel financovania podľa článku 2 ods. 1 a 2 písm. a) vykonávacieho nariadenia č. 302/2012. Okrem toho ohraničenie zvýšenia sumy výdavkov na 5 % počas realizácie plánu na získanie uznania nepredstavuje porušenie zásady ochrany legitímnej dôvery týchto SV, keďže zvýšenie sumy výdavkov počas realizácie plánu na získanie uznania nemožno považovať za výslovné záruky, ktoré im mala poskytnúť Komisia. Zo znenia článku 39 ods. 2 vykonávacieho nariadenia č. 543/2011 vyplýva, že takúto zmenu možno požadovať za podmienok stanovených členskými štátmi. Ide preto len o možnosť zmeny plánov na získanie uznania počas ich realizácie a nie o výslovnú záruku, ktorú im mala poskytnúť Komisia.
Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy je potrebné zamietnuť prvý žalobný dôvod v celom rozsahu ako nedôvodný.
O druhom žalobnom dôvode založenom na porušení zásady proporcionality
Poľská republika tvrdí, že Komisia nijakým spôsobom neoverila skutočnosť, či prijatím napadnutých ustanovení neporušila zásadu proporcionality. Táto absencia overenia predstavuje samá osebe porušenie zásady proporcionality.
Poľská republika nepopiera, že by bolo v rámci oblasti spoločnej hospodárskej politiky obmedzené súdne preskúmavanie aktov prijatých inštitúciami Únie. Toto obmedzenie by sa týkalo predovšetkým právnych aktov zahŕňajúcich zložité politické rozhodnutia, kde Komisia musí nájsť rovnováhu medzi rôznymi cieľmi spoločnej poľnohospodárskej politiky, ktoré si často medzi sebou odporujú. Toto obmedzenie súdneho preskúmavania by sa však netýkalo aktov Komisie, ktoré nezahŕňajú tieto politické voľby, kde len spresňuje praktickú realizáciu a riadenie plánu alebo politiky. V dôsledku toho by sa akty, ktoré vážne ohrozujú základné zásady práva Únie, najmä zásadu proporcionality, nemohli vyhnúť súdnej kontrole.
Poľská republika konštatuje, že jedným z najdôležitejších opatrení je zavedenie stropu 10 miliónov eur na rok pre SV v rámci celej Únie, stanovenému v článku 1 bodu 6 vykonávacieho nariadenia č. 302/2012 (zodpovedajúcemu článku 47 ods. 4 vykonávacieho nariadenia č. 543/2011 v znení zmien a doplnení). Tvrdí, že takto obmedzená podpora pre investície má len symbolickú hodnotu vo vzťahu k potrebám a záväzkom výrobcom v organizácii sektora ovocia a zeleniny.
Toto obmedzenie finančnej účasti Únie by viedlo k odstráneniu nástroja, ktorý stimuluje výrobcov k spolupráci s cieľom vytvoriť SV vzhľadom na situáciu na trhu s ovocím a zeleninou v Poľsku a na území nových členských štátov.
Poľská republika tiež tvrdí, že zavedenie stropov v článku 1 bodu 6 vykonávacieho nariadenia č. 302/2012 na podpory pre investície dosahujúcich výšku 70 %, 50 % a 20 % hodnoty predanej výroby dotknutou SV za tretí, štvrtý a piaty rok realizácie plánu na získanie uznania, odradí výrobcov ovocia a zeleniny.
Pokiaľ ide o ustanovenia upravujúce vylúčenie určitých typov investícií z podpory (článok 1 body 2 a 12 a príloha I vykonávacieho nariadenia č. 302/2012), Poľská republika tiež zastáva názor, že tieto ustanovenia ohrozujú zásadu proporcionality v prípade, keď neprispievajú k cieľom finančnej a právnej istoty. Poľská republika nepopiera, že Komisia je zodpovedná za prípravu zoznamu výnimiek investícií, ale tvrdí, že musí vopred overiť, či sú tieto výnimky „v súlade“ so zásadou proporcionality, o to viac, že otázka týkajúca sa finančnej účasti na investíciách patrí do právomoci každého členského štátu. Výnimky upravené v uvedenej prílohe neumožňujú zohľadnenie osobitostí jednotlivých prípadov SV v ich plánoch na získanie uznania, ktorých cieľom je uskutočniť takéto investície.
Poľská republika tvrdí, že ujma spôsobená SV z dôvodu nadobudnutia účinnosti napadnutých ustanovení bude „oveľa vyššia ako výhody, ktoré možno realizovať najmä na hospodárskych rozpočtoch“.
Komisia tvrdenia Poľskej republiky spochybňuje.
Z ustálenej judikatúry vyplýva, že zásada proporcionality, ktorá je jednou zo všeobecných zásad práva Únie, vyžaduje, aby prostriedky stanovené v právnom akte Únie boli primerané na dosiahnutie cieľov sledovaných týmto aktom a nešli nad rámec toho, čo je potrebné na ich dosiahnutie (rozsudky zo 6. decembra 2005 ABNA a. i., C‑453/03, C‑11/04, C‑12/04 a C‑194/04, Zb.,
EU:C:2005:741
, bod 68; zo 7. júla 2009, S.P.C.M. a i., C‑558/07, Zb.,
EU:C:2009:430
, bod 41 a z 8. júna 2010, Vodafone a. i., C‑58/08, Zb.,
EU:C:2010:321
, bod 51).
Rada môže v rámci spoločnej poľnohospodárskej politiky Komisii zveriť široké vykonávacie právomoci, pričom je výlučne úlohou Komisie trvalo a pozorne sledovať vývoj na poľnohospodárskom trhu a reagovať na situáciu potrebnou rýchlosťou. Hranice týchto právomocí musia byť určené okrem iného podľa všeobecných základných cieľov organizácie trhu (pozri rozsudok z 27. novembra 1997, Somalfruit a Camar, C‑369/95, Zb.,
EU:C:1997:562
, bod 62 a ustálenú judikatúru).
Z ustálenej judikatúry tiež vyplýva, že zákonodarca Únie má v oblasti spoločnej poľnohospodárskej politiky širokú mieru voľnej úvahy, ktorá zodpovedá politickej zodpovednosti, ktorú mu priznávajú články 40 ZFEÚ a 43 ZFEÚ, takže iba zjavná neprimeranosť opatrenia, ktoré bolo vydané v tejto oblasti, vo vzťahu k cieľu, ktorý chce príslušná inštitúcia dosiahnuť, môže mať vplyv na zákonnosť takého opatrenia (pozri rozsudok z 12. júla 2012, Association Kokopelli, C‑59/11, Zb.,
EU:C:2012:447
, bod 39 a citovanú judikatúru).
Vzhľadom na túto judikatúru je potrebné tvrdenie Poľskej republiky, podľa ktorého Všeobecný súd nemal vykonať obmedzené preskúmanie proporcionality napadnutých rozhodnutí, zamietnuť. Komisia mala pri prijatí napadnutých ustanovení nájsť rovnováhu medzi cieľmi nariadenia o jednotnom SOT, konkrétne postupom organizovania výrobcov ovocia a zeleniny a rozpočtovej disciplíny Únie. Tieto opatrenia sú teda len opatreniami výkonu plánu alebo politiky ako tvrdí Poľská republika.
Je teda potrebné skúmať či sú napadnuté ustanovenia zjavne neprimerané vo vzťahu k sledovaným cieľom.
Cieľmi napadnutých ustanovení sú podľa Komisie najmä rozpočtová disciplína, konkrétne potreba bezodkladnej kontroly výdavkov Únie a ich optimalizácia s cieľom dosiahnuť sledované ciele.
Ako uvádza Komisia, čo Poľská republika nenamietala, výdavky, ktoré boli pôvodne stanovené Komisiou, boli v skutočnosti vo veľkej miere prekročené. V roku 2007 Komisia stanovila, že výdavky Únie určené SV Únie na roky 2008 až 2013 dosahovali výšku 30 miliónov eur na rok 2008, 40 miliónov eur na rok 2009 a 40 miliónov eur na rok 2010, 40 miliónov eur na 2011, 40 miliónov eur na rok 2012 a 30 miliónov eur na rok 2013. Zo spisu však vyplýva, že medzi rokmi 2009 a 2011 narástli celkové náklady Únie na tieto účely z približne 82 miliónov eur na rok 2009 (z ktorých približne 40,9 milióna eur v prospech SV v Poľsku) na približne 195 miliónov eur na rok 2011 (z ktorých približne 174 miliónov eur v prospech SV v Poľsku).
Navyše nie je spochybnené, že vzhľadom na výhodné podmienky financovania SV boli tieto SV menej stimulované požadovať získanie uznania ako OV.
Na dosiahnutie nápravy tejto situácie Komisia obmedzila prostredníctvom napadnutých ustanovení účasť Únie na financovaní SV a vylúčila príspevky na určité investície uvedené v prílohe I vykonávacieho nariadenia č. 302/2012 (nová príloha Va vykonávacieho nariadenia č. 543/2011 v znení zmien a doplnení), ktoré zodpovedajú vylúčeniam už uplatniteľným na OV uvedeným na zozname akcií a nákladov, ktoré nie sú oprávnené na podporu v rámci operačných programov upravených v článku 60 ods. 1 vykonávacieho nariadenia č. 543/2011.
Navyše, Komisia zaviedla v článku 1 bod 3 písm. b) vykonávacieho nariadenia č. 302/2012 pravidlá umožňujúce presnejšiu kontrolu dĺžky vykonávania ich plánu na získanie uznania a zamietnutia plánov predložených subjektmi, ktoré už splnili kritériá na získanie uznania uplatniteľné na OV.
Je pravda, že nie je vylúčené, že zníženie finančnej účasti Únie by mohlo ovplyvniť stimuly SV ovocia a zeleniny organizovať sa. Pomoc SV však bude naďalej existovať, ale sa bude riadiť novými pravidlami. Táto pomoc SV sa vždy odlišuje vo vzťahu k financovaniu OV, ktorým nebola poskytnutá pomoc pri vytváraní. Schválenie plánu na získanie uznania vždy umožňuje SV získať finančnú pomoc Únie, aj keď nespĺňajú podmienky požadované na získanie postavenia OV. Postup organizácie SV teda nebude zastavený, ako tvrdí Poľská republika.
Pokiaľ ide o lehotu v akej napadnuté ustanovenia nadobudli účinnosť, Komisia zjavne neprekročila hranicu nevyhnutnú na dosiahnutie sledovaných cieľov. Komisia sa bezodkladne usilovala o kontrolu výdavkov Únie, pričom zohľadnila situácie SV, ktorých plány na získanie uznania boli prijaté. Pokiaľ ide o právne subjekty, ktorých plány na získanie uznania neboli prijaté pred nadobudnutím účinnosti napadnutých ustanovení, je potrebné poznamenať, ako bolo uvedené v bodoch 59 až 66, že pokiaľ ide o SV, neexistovala legitímna dôvera a inštitúcie Únie im neposkytli výslovné záruky v tomto ohľade. Nebolo teda potrebné zaviesť dlhšiu lehotu medzi prijatím napadnutých ustanovení a ich nadobudnutím účinnosti alebo prechodných ustanovení. Okrem toho, ako už bolo uvedené, Komisia musela urýchlene konať z dôvodu, že sa počas posledných dvoch mesiacov roku 2011 počet prijatí plánov na získanie uznania výrazne zvýšil.
Vzhľadom na vyššie uvedené je potrebné konštatovať, že napadnuté ustanovenia nie sú zjavne neprimerané vzhľadom na sledované ciele.
Druhý žalobný dôvod založený na porušení zásady proporcionality musí tak byť zamietnutý ako nedôvodný.
O štvrtom žalobnom dôvode založenom na zásade solidarity a zásade lojálnej spolupráce
Podľa Poľskej republiky bola porušená zásada lojálnej spolupráce z dôvodu nedodržania vyhlásenia Komisie v dokumente z 15. júna 2007 s názvom „Kompromis predsedníctva so súhlasom Komisie“ (ďalej len „kompromis z roku 2007“). Komisia sa týmto vyhlásením mala jasne zaviazať na udržanie doterajšej úrovne financovania. Napadnuté ustanovenia by výrazne znížili úroveň financovania a porušili by uvedený kompromis uzavretý pri prácach na vyššie uvedenej reforme.
Podľa Poľskej republiky bola porušená aj zásada lojálnej spolupráce v rámci vzťahov medzi Komisiou a členskými štátmi z dôvodu metód práce, na základe ktorých boli napadnuté ustanovenia vypracované. Vzhľadom na krátkosť lehoty medzi prvým predložením zásadnej zmeny pozostávajúcej zo zavedenia stropu financovania Úniou stanoveným na 10 miliónov eur a prijatím vykonávacieho nariadenia č. 302/2012, konala Komisia nečakane, čím postavila členské štáty pred „hotovú vec“ bez toho, aby s nimi konzultovala.
Okrem toho sa Poľská republika domnieva, že napadnuté ustanovenia ohrozujú zásadu solidarity, pretože Komisia pristúpila k rozpočtovým úsporám, ktoré sa dotýkali subjektom, u ktorých je úroveň organizovania sektora ovocia a zeleniny najslabšia. Výrobcovia ovocia a zeleniny, ktorí sa už snažili zorganizovať tak najviac pocítili následky predmetných zmien. Naopak obmedzenie financovania sa netýkalo tých subjektov, ktoré už konajú v rámci OV, to znamená výrobcov v regiónoch, kde je úroveň organizovania v sektore ovocia a zeleniny vyššia. Napadnuté ustanovenia tak zdôraznili rozdiely medzi členskými štátmi týkajúcich sa vývoja trhu s ovocím a zeleninou namiesto toho, aby prispievali k ich zníženiu.
Komisia tvrdenia Poľskej republiky spochybňuje.
Článok 4 ods. 3 ZEÚ stanovuje:
„Podľa zásady lojálnej spolupráce sa Únia a členské štáty vzájomne rešpektujú a vzájomne si pomáhajú pri vykonávaní úloh, ktoré vyplývajú zo zmlúv.“
V prvom rade je potrebné konštatovať, že články 4, 103h a 127 nariadenia o jednotnej SOT zverujú Komisii vykonávacie právomoci a článok 195 ods. 1 a 2 uvedeného nariadenia stanovuje, že Komisii pomáha riadiaci výbor. Článok 13 ods. 1 písm. b) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 182/2011 zo 16. februára 2011, ktorým sa ustanovujú pravidlá a všeobecné zásady mechanizmu, na základe ktorého členské štáty kontrolujú vykonávanie vykonávacích právomocí Komisie (
Ú. v. EÚ L 55, s. 13
), stanovuje že postup preskúmavania upravený v článku 5 uvedeného nariadenia sa uplatňuje pri výkone vykonávacích právomocí Komisie. Činnosť riadiaceho výboru sa spravuje rokovacím poriadkom.
Postupy stanovené v nariadení č. 182/2011 a rokovací poriadok riadiaceho výboru vyžadujú predloženie prijatia vykonávacích aktov Komisiou na kontrolu členským štátom a umožňujú im vyjadriť sa k legislatívnym návrhom Komisie. Je teda potrebné skúmať, či Komisia pri prijatí nariadenia č. 302/2012 dodržala pravidlá upravujúce postup prijímania tohto nariadenia a či v rámci tohto postupu dodržala zásadu lojálnej spolupráce.
Treba pripomenúť, že Komisia na úvod predložila návrh na zmeny pravidiel týkajúcich sa finančnej účasti Únie. Následne, 19. októbra 2011 predložila riadiacemu výboru na hlasovanie návrh na zmeny vykonávacieho nariadenia č. 543/2011. Riadiaci výbor nevydal pri tejto príležitosti žiadne stanovisko. Komisia následne 27. marca 2012 predložila nový návrh na zmeny členským štátom, ktoré bolo riadiacemu výboru predložené na hlasovanie 3. apríla 2012. Riadiaci výbor ešte nevydal stanovisko.
Vzhľadom na to, že riadiaci výbor nevydal stanovisko na hlasovaní z 3. apríla 2012, Komisia prijala vykonávacieho nariadenie č. 302/2012 zo 4. apríla 2012.
Vzhľadom na vyššie uvedené je potrebné domnievať sa, že Komisia prijala vykonávacieho nariadenie č. 302/2012 v súlade s platnými procesnými pravidlami a že nič nenaznačuje tomu, že by porušila zásadu lojálnej spolupráce počas postupu prijímania uvedeného nariadenia. Poľská republika tiež nepopiera skutočnosť, že vykonávacieho nariadenie č. 302/2012 bolo prijaté v súlade s procesnými pravidlami.
Pokiaľ ide o údajne nepredvídané ohraničenie finančnej účasti Únie vo výške 10 miliónov eur, je pravdou, že ohraničenie bolo predložené 27. marca 2012, t. j. v krátkom čase pred hlasovaním riadiaceho výboru z 3. marca 2012 o vykonávacom nariadení č. 302/2012. Návrh na zmeny pravidiel finančnej účasti Únie bol však predmetom konzultácií a diskusií s poľskými úradmi a inými členskými štátmi od septembra 2011 a prijatie návrhu na zmeny bolo pozastavené po hlasovaní riadiaceho výboru z 19. októbra 2011. Nie je teda prekvapivé, že sa Komisia rozhodla prijať druhý návrh na zmeny po hlasovaní o tomto projekte z 3. apríla 2012, keď navyše zdôraznila dôležitosť urýchleného prijatia tohto návrhu na zasadnutí riadiaceho výboru z 29. marca 2012. Navyše článok 5 ods. 4 nariadenia č. 182/2011 stanovuje, že Komisia môže prijať návrh vykonávacieho aktu ak riadiaci výbor nevydá stanovisko. Toto prijatie nepodlieha žiadnej odkladacej lehote. Okrem toho z návrhov na zmeny vyplýva, že Komisia stanovila vo vykonávacom nariadení č. 543/2011 nadobudnutie účinnosti navrhovaným zmien v skrátenej lehote po ich prijatí. V prvom návrhu na zmeny bolo nadobudnutie účinnosti uvedených zmien stanovené siedmym dňom nasledujúcim po ich vyhlásení v
Úradnom vestníku Európskej únie
a v druhom návrhu na zmeny bolo nadobudnutie účinnosti týchto zmien stanovené dňom ich uverejnenia v úradnom vestníku. Poľská republika bola oboznámená s týmito pravidlami a zúčastnila sa na činnosti riadiaceho výboru, nemôže sa teda platne odvolávať na to, že Komisia konala nečakane a postavila členské štáty pred „hotovú vec“ bez toho, aby s nimi konzultovala.
Z toho vyplýva, že Komisia dodržala zásadu lojálnej spolupráce pri prijatí vykonávacieho nariadenia č. 302/2012.
Okrem toho je potrebné konštatovať, že vyhlásenie uvedené v bode 29 kompromisu z roku 2007 sa týka dodržania podielov spolufinancovania stanovených v článku 8 nariadenia Komisie (ES) č. 1943/2003 z 3. novembra 2003, ktorým sa stanovujú pravidlá pre uplatňovanie nariadenia Rady (ES) č. 2200/96, pokiaľ ide o pomoc skupinám výrobcov, ktorým bolo udelené predbežné uznanie (
Ú. v. ES L 286, s. 5
; Mim. vyd. 03/040, s. 467) a že vykonávacie nariadenie č. 302/2012 nemení uvedené podiely. Tieto podiely boli zachované v článku 47 vykonávacieho nariadenia č. 543/2011 v znení zmien a doplnení.
Pokiaľ ide o zásadu solidarity, je pravda, že sa napadnuté ustanovenia týkajú výrobcov ovocia a zeleniny, ktorí nie sú organizovaní. Je však potrebné zohľadniť skutočnosť, že toto obmedzenie finančnej účasti Únie nebráni organizovaniu trhu ovocia a zeleniny v súlade s politickým smerovaním a cieľmi nariadenia o jednotnej SOT. Napadnuté ustanovenia nemenia pravidlá financovania OV a ich cieľom je naďalej, ako sa uvádza v bode 90 vyššie, stimulovať vytváranie SV napriek obmedzeniu podpory, ktorá sa im poskytuje.
V súlade s uvedeným je potrebné zamietnuť aj štvrtý žalobný dôvod ako nedôvodný, a tým žalobu v celom jej rozsahu.
O trovách
Podľa článku 87 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Poľská republika nemala vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania v súlade s návrhom Komisie.

Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (ôsma komora)
rozhodol a vyhlásil:

1.
Žaloba sa zamieta.

2.
Poľská republika znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Európskej komisii.

Gratsias
Kănčeva
Wetter
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 22. apríla 2015.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: poľština.