CELEX: 62013TJ0245
EMOGA
Garanciarészleg
EMGA és EMVA
A finanszírozásból kizárt kiadások
Egységes támogatási rendszer
Kulcsfontosságú ellenőrzések
Másodlagos ellenőrzések
A 796/2004/EK rendelet 51., 53., 73. és 73a. cikke

Jogi háttér
A közös agrárpolitika finanszírozására vonatkozó uniós szabályozás
Az 1290/2005/EK rendelet
A közös agrárpolitika finanszírozására vonatkozó alapszabályokat a tagállamok által 2006. október 16‑tól, az Európai Közösségek Bizottsága által pedig 2007. január 1‑jétől teljesített kiadások tekintetében a közös agrárpolitika finanszírozásáról szóló, 2005. június 21‑i 1290/2005/EK tanácsi rendelet (
HL L 209., 1. o.
) állapítja meg.
Az 1290/2005 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében az Európai Mezőgazdasági Garanciaalapból (EMGA) kell finanszírozni – a tagállamok és az Európai Unió között megosztott irányítás mellett – a közös agrárpolitika keretében meghatározott, a gazdák részére az uniós jogszabályokkal összhangban folyósított közvetlen kifizetéseket.
Az 1290/2005 rendelet „Megfelelőségi vizsgálat” címet viselő 31. cikke az (1)–(3) bekezdésében ekképpen rendelkezik:
„(1)   A Bizottság a pénzösszegek [uniós] finanszírozásból történő kizárásáról dönt, ha úgy találja, hogy a 3. cikk (1) bekezdésében és a 4. cikkben említett kiadások teljesítésére nem a[z uniós] szabályoknak megfelelően, a 41. cikk (3) bekezdésében említett eljárás szerint került sor.
(2)   A Bizottság a kizárásra kerülő pénzösszegeket különösen abból a szempontból vizsgálja meg, hogy mekkora a feltárt meg nem felelés jelentősége. A Bizottság figyelembe veszi a jogsértés természetét és súlyát, továbbá a[z Unió] által elszenvedett pénzügyi veszteséget.
(3)   Mielőtt a finanszírozás elutasítására vonatkozó határozat megszületik, a Bizottság vizsgálatainak eredményét, valamint az érintett tagállam válaszait írásban közlik, amely után a két fél arra törekszik, hogy megállapodásra jusson a meghozandó intézkedéseket illetően.
Ha nem jutnak megállapodásra, a tagállam négy hónapon belül eljárás indítását kérheti az álláspontok egyeztetése érdekében, amelynek eredményeit egy – a Bizottságnak megküldött és a Bizottság által a finanszírozást elutasító határozat meghozatala előtt elbírált – jelentésbe kell foglalni.”
A 885/2006/EK rendelet
A megfelelőségi vizsgálati eljárás részleteit az 1290/2005/EK tanácsi rendeletnek a kifizető ügynökségek és más testületek akkreditációja és az EMGA és az EMVA számláinak elszámolása tekintetében történő alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2006. június 21‑i 885/2006/EK bizottsági rendelet (
HL L 171., 90. o.
) 11. cikke állapítja meg. Ezenkívül ugyanezen rendelet 16. cikke az egyeztető eljárás részletes szabályait rögzíti.
Az 1782/2003/EK és a 73/2009/EK rendelet
A közös agrárpolitika reformja keretében a Tanács elfogadta a közös agrárpolitika keretébe tartozó közvetlen támogatási rendszerek közös szabályainak megállapításáról és a mezőgazdasági termelők részére meghatározott támogatási rendszerek létrehozásáról, továbbá a 2019/93/EGK, 1452/2001/EK, 1453/2001/EK, 1454/2001/EK, 1868/94/EK, 1251/1999/EK, 1254/1999/EK, 1673/2000/EK, 2358/71/EGK és a 2529/2001/EK rendeletek módosításáról szóló, 2003. szeptember 29‑i 1782/2003/EK rendeletet (
HL L 270., 1. o.
; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 4. kötet, 269. o. ). E rendelet létrehozza, többek között, a mezőgazdasági termelők részére nyújtott, a termeléstől elválasztott jövedelemtámogatást. Az e rendelet 1. cikkének második francia bekezdésében „egységes támogatási rendszerként” említett ezen rendszer a mezőgazdasági termelők számára addig különböző támogatási rendszerekből odaítélt bizonyos közvetlen kifizetéseket von össze.
Az egységes támogatási rendszer az 1782/2003 rendelet III. címének képezi tárgyát, amely cím e rendelet 33–71m. cikkét foglalja magában öt fejezetre osztva.
Az 1782/2003 rendelet III. címének 2. fejezete a referenciaösszeg kiszámításának szabályait állapítja meg. Ezen összeget az említett rendelet 37. cikke (1) bekezdésével összhangban az alábbiak szerint kell kiszámítani:
„A referenciaösszeg a mezőgazdasági termelőnek a VI. mellékletben említett támogatási rendszerek alapján, a 38. cikkben említett bázisidőszak minden egyes naptári évében nyújtott támogatások összegének háromévi átlaga, a VII. mellékletnek megfelelően kiszámítva és kiigazítva.”
Az 1782/2003 rendelet 38. cikkének megfelelően a bázisidőszak a 2000., a 2001. és a 2002. naptári évet foglalja magában.
Az 1782/2003 rendelet III. címének 3. fejezete a támogatási jogosultságokra vonatkozik. Így e rendelet „A támogatási jogosultság meghatározása” címet viselő 43. cikke többek között a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A […] mezőgazdasági termelő a referenciaösszeg és az összes olyan hektárszám hároméves átlagának hányadosaként kiszámított támogatási jogosultságot szerez hektáronként, amely alapján a bázisidőszakban a VI. mellékletben felsorolt közvetlen kifizetésekre volt jogosult.
A támogatási jogosultságok teljes száma megegyezik a fent említett átlagos hektárszámmal.
[…]”
Az 1782/2003 rendelet 44. cikkének (2) bekezdése a „támogatható hektárszám” fogalmát az eredeti változatában úgy határozza meg, mint „a mezőgazdasági üzem szántóföldből és állandó legelőből álló földterülete, kivéve az állandó kultúrák, erdők vagy nem mezőgazdasági tevékenység céljára használt területeket”.
Az 1782/2003 rendelet III. címe 5. fejezetének 1. szakasza lehetővé tette a tagállamoknak többek között azt, hogy az egységes támogatási rendszer regionális végrehajtását válasszák. Ennek érdekében e rendelet 58. cikke ekképpen rendelkezik:
„(1)   Az egyes tagállamok legkésőbb 2004. augusztus 1‑jéig dönthetnek úgy, hogy az e szakaszban megállapított feltételek mellett regionális szinten alkalmazzák az 1–4. fejezetben előírt egységes támogatási rendszert.
(2)   A tagállamok objektív ismérvek alapján határozzák meg a régiókat.
A kevesebb mint 3 millió támogatható hektárral rendelkező tagállamok egyetlen régiónak tekinthetők.
(3)   Az egyes tagállamok objektív ismérvek alapján osztják fel a régiók között a 41. cikkben említett felső határt.”
Az 1782/2003 rendelet 59. cikke az egységes támogatási rendszer regionális alkalmazására vonatkozó szabályokat a következőképpen határozza meg:
„(1)   Kellően megalapozott esetben a tagállamok – objektív ismérvek alapján – feloszthatják az 58. cikk alapján meghatározott regionális felső határt vagy annak egy részét az összes olyan mezőgazdasági termelő között, akinek mezőgazdasági üzeme az érintett régióban található, ideértve azokat is, amelyek nem felelnek meg a 33. cikkben említett jogosultsági követelménynek.
(2)   A regionális felső határ teljes összegének ilyen felosztása esetén a mezőgazdasági termelőknek odaítélt támogatási jogosultságok egységértékének kiszámítása az 58. cikk alapján megállapított regionális felső határnak a 44. cikk (2) bekezdése szerinti, regionális szinten megállapított támogatható hektárszámmal való elosztásával történik.
(3)   A regionális felső határ teljes összegének részleges felosztása esetén a mezőgazdasági termelőknek odaítélt támogatási jogosultságok egységértékének kiszámítása az 58. cikk alapján megállapított regionális felső határ megfelelő részének a 44. cikk (2) bekezdése szerinti, regionális szinten megállapított támogatható hektárszámmal való elosztásával történik.
Amennyiben a mezőgazdasági termelő a regionális felső határ fennmaradó része alapján kiszámított támogatási jogosultságra is jogosult, az egyes jogosultságainak – kivéve a területpihentetési támogatás iránti jogosultságát – regionális egységértékét növelni kell egy olyan összeggel, amelyet a referenciaösszegnek a mezőgazdasági termelő jogosultságainak a (4) bekezdéssel összhangban megállapított számával történő elosztásával lehet megkapni.
A 48. és 49. cikk rendelkezései értelemszerűen alkalmazandók.
(4)   Az egyes mezőgazdasági termelők jogosultságainak száma az általuk az egységes támogatási rendszer alkalmazásának első évében a 44. cikk (2) bekezdésével összhangban bejelentett hektárszámmal egyenlő, a 40. cikk (4) bekezdése szerinti
vis maior
vagy rendkívüli körülmény esetének kivételével.”
Az 1782/2003 rendeletet 2009. január 1‑jétől hatályon kívül helyezte és felváltotta a közös agrárpolitika keretébe tartozó, mezőgazdasági termelők részére meghatározott közvetlen támogatási rendszerek közös szabályainak megállapításáról és a mezőgazdasági termelők részére meghatározott egyes támogatási rendszerek létrehozásáról, az 1290/2005/EK, a 247/2006/EK és a 378/2007/EK rendelet módosításáról szóló, 2009. január 19‑i 73/2009/EK tanácsi rendelet (
HL L 30., 16. o.
).
A 73/2009 rendelet „A támogatási jogosultságok aktiválása támogatható hektáronként” címet viselő 34. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„(1)   A mezőgazdasági termelők az egységes támogatási rendszer keretében támogatáshoz juthatnak a támogatható hektárszámhoz kötött támogatási jogosultság aktiválásával. Az aktivált támogatási jogosultságok az abban meghatározott összegek kifizetésére jogosítanak fel.”
A 73/2009 rendelet „A támogatási jogosultságok módosítása” címet viselő 36. cikkének első bekezdése szerint:
„E rendelet eltérő rendelkezése hiányában a hektáronkénti támogatási jogosultság nem módosítható.”
A 796/2004/EK és az 1122/2009/EK rendelet
Az 1782/2003 rendelet által előírt kölcsönös megfeleltetés, moduláció, valamint integrált igazgatási és ellenőrzési rendszer végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2004. április 21‑i 796/2004/EK bizottsági rendelet (
HL L 141., 18. o.
; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 44. kötet, 243. o.) (29) és (55) preambulumbekezdése az alábbiakat tartalmazza:
„(29)
Biztosítani kell az integrált rendszer keretében kezelt támogatási rendszerekre vonatkozó rendelkezéseknek való megfelelés hatékony felügyeletét. […]
(55)
A[z Unió] pénzügyi érdekeinek hatékony védelme érdekében el kell fogadni a megfelelő intézkedéseket a szabálytalanságok és a csalás elleni fellépés céljából. Külön rendelkezéseket kell hozni azokra az esetekre, amikor a szóban forgó különböző támogatási rendszerek általi támogathatósági feltételek tekintetében tapasztalhatók szabálytalanságok.”
A 796/2004 rendelet 2. cikkének 22. pontja a „meghatározott terület” fogalmát ekként határozza meg:
„[…] a támogatás odaítélésére vonatkozó szabályokban megállapított összes feltételnek megfelelő terület; az egységes támogatási rendszer esetében a bejelentett terület csak akkor tekinthető meghatározott területnek, ha ahhoz megfelelő számú támogatási jogosultság tartozik;”
A 796/2004 rendelet „A bejelentett területekre vonatkozó számítások alapja” címet viselő, módosított 50. cikkének (1)–(3) bekezdése értelmében:
„(1)   A területalapú támogatási rendszerek keretében benyújtott támogatási kérelmek esetében – az [1782/2003] rendelet IV. címének 6., 9., illetve 10c. fejezetében meghatározott, keményítőgyártásra szánt burgonyára, vetőmagra, illetve dohányra vonatkozó támogatás kivételével –, ha a terménycsoport tényleges területe nagyobb, mint a támogatási kérelemben bejelentett terület, a támogatás kiszámításához a bejelentett területet alkalmazzák.
(2)   Az egységes támogatási rendszer keretében benyújtott támogatási kérelmek tekintetében, ha eltérés van a bejelentett támogatási jogosultságok és a bejelentett terület között, akkor a támogatás kiszámításánál az alacsonyabb értéket veszik figyelembe.
(3)   Az 51. és 53. cikknek megfelelően alkalmazandó támogatáscsökkentések és támogatás köréből való kizárások sérelme nélkül, a területalapú támogatási rendszerek keretében benyújtott támogatási kérelmek esetében – az [1782/2003] rendelet IV. címének 6., 9., illetve 10c. fejezetében meghatározott, keményítőgyártásra szánt burgonyára, vetőmagra, illetve dohányra vonatkozó támogatás kivételével –, ha az egységes kérelemben bejelentett terület meghaladja az adott terménycsoportra meghatározott területet, a támogatást a szóban forgó terménycsoportra meghatározott terület alapján számítják ki.
Mindazonáltal – az [1782/2003] rendelet 29. cikkének sérelme nélkül – ha a meghatározott összterület és az [1782/2003] rendelet III., IV. és IVa. címe szerinti támogatási rendszer keretében támogatásra bejelentett teljes terület közötti különbség 0,1 hektár vagy annál kevesebb, a meghatározott terület és a bejelentett terület nagyságát egyenlőnek kell tekinteni. E számításnál kizárólag a terménycsoportok szintjén megállapított túligényléseket kell figyelembe venni.
A második albekezdésben foglalt rendelkezés nem alkalmazandó abban az esetben, ha az említett különbség a támogatásra bejelentett teljes terület több mint 20%‑ának felel meg.”
A 796/2004 rendelet 50. cikkének (5) bekezdése az 1782/2003 rendelet 72. cikkével összhangban lévő, a különleges minőségű durumbúzára vonatkozó támogatás, valamint a szóban forgó rendelet 105. cikkében előírt, durumbúzára vonatkozó pótlék és különleges támogatás céljából bejelentett területekre alkalmazandó számítás alapjára vonatkozó szabályokat állapítja meg.
A 796/2004 rendeletnek a 2009. május 8‑i 380/2009/EK bizottsági rendelettel (
HL L 116., 9. o.
) módosított 51. cikke a „[t]úlzott mértékű bejelentések esetén alkalmazott támogatáscsökkentések[et] és kizárások[at]” a következőképpen szabályozza:
„(1)   Amennyiben egy terménycsoport tekintetében az egyik területalapú támogatási rendszer keretében – a [73/2009] rendelet IV. címe 1. fejezetének 2. és 5. szakaszában, valamint az [1782/2003] rendelet IV. címének 10c. fejezetében meghatározott, keményítőgyártásra szánt burgonyára, vetőmagra, illetve dohányra vonatkozó támogatás kivételével – bejelentett terület meghaladja az e rendelet 50. cikkének (3) és (5) bekezdésével összhangban meghatározott területet, a meghatározott terület alapján kiszámított támogatást a különbség kétszeresével csökkentik, ha ez a különbség 3%‑nál vagy 2 hektárnál nagyobb, de nem haladja meg a meghatározott terület 20%‑át.
Amennyiben a különbség meghaladja a meghatározott terület 20%‑át, az érintett terménycsoportra területalapú támogatás nem adható.
Amennyiben a különbség meghaladja az 50%‑ot, a mezőgazdasági termelőt a támogatásból még egyszer kizárják egy olyan összeg erejéig, amely megegyezik a bejelentett terület és az e rendelet 50. cikke (3) és (5) bekezdésével összhangban meghatározott terület közötti különbséggel. Az összeget a [885/2006] rendelet […] 5b. cikkével összhangban kell levonni. Ha az összeg az említett cikkel összhangban a ténymegállapítás naptári évét követő három naptári éven belül nem vonható le teljes mértékben, a fennmaradó egyenleget törlik.
(2a)   Amennyiben a mezőgazdasági termelő több területet jelent be, mint kifizetési [helyesen: támogatási] jogosultságot, és a bejelentett terület megfelel minden más támogathatósági követelménynek, az (1) bekezdésben említett csökkentések vagy kizárások nem alkalmazandók.
Amennyiben a mezőgazdasági termelő több területet jelent be, mint kifizetési [helyesen: támogatási] jogosultságot, és a bejelentett terület nem felel meg az összes többi támogathatósági követelménynek, az (1) bekezdésben említett különbség a minden más támogathatósági követelménynek megfelelő terület és a bejelentett kifizetési [helyesen: támogatási] jogosultság összege közötti különbség lesz.
[…]”
A 796/2004 rendelet 51. cikkének (2a) bekezdését a 796/2004 rendelet módosításáról szóló, 2006. április 27‑i 659/2006/EK bizottsági rendelet (
HL L 116., 20. o.
) állapította meg. A 659/2006 rendelet (12) preambulumbekezdése a következőket mondja ki:
„Amennyiben egy mezőgazdasági termelő több területet jelentett be, mint támogatási jogosultságot, a [796/2004] rendelet 50. cikkének (2) bekezdése rendelkezik arról, hogy a támogatás kiszámításának alapja azon hektároknak a száma, amelyet támogatási jogosultság kísér. Amennyiben a bejelentett terület megfelel minden más támogathatósági követelménynek, az adott rendelet 51. és 53. cikkében említett csökkentéseket vagy kizárásokat nem szükséges alkalmazni. Ezért e rendelkezéseket e tekintetben egyértelművé kell tenni.”
A 796/2004 rendelet 53. cikke a szándékos túlzott mértékű bejelentésre vonatkozik. A első albekezdésében értelmében amennyiben a bejelentett és az ugyanezen rendelet 50. cikkének (3) és (5) bekezdése szerint meghatározott terület közötti különbség szándékosan elkövetett szabálytalanság eredménye, azt a támogatást, amelyre a mezőgazdasági termelő az említett rendelet 50. cikkének (3) és (5) bekezdése szerint jogosult lenne, a szóban forgó évben az érintett támogatási rendszer keretében nem lehet odaítélni, ha az említett különbség meghaladja a meghatározott terület 0,5%‑át, vagy nagyobb, mint egy hektár. Ezenkívül a 796/2004 rendelet 53. cikkének második bekezdése szerint ha a különbség meghaladja a meghatározott terület 20%‑át, a mezőgazdasági termelőt a támogatásból még egyszer kizárják egy olyan összeg erejéig, amely megegyezik a bejelentett terület és az említett rendelet 50. cikkének (3) és (5) bekezdésével összhangban meghatározott terület közötti különbséggel.
A 796/2004 rendelet 73. cikke a jogosulatlan kifizetések visszatérítésére alkalmazandó szabályokat állapítja meg. E rendelkezés az (1) és (4) bekezdésében a következőket írja elő:
„(1)   Amennyiben jogosulatlan kifizetés történt, akkor a mezőgazdasági termelőnek a szóban forgó összeget a (3) bekezdés szerint számított kamattal együtt vissza kell fizetnie.
[…]
(4)   Az (1) bekezdésben említett visszafizetési kötelezettséget nem lehet alkalmazni, ha a kifizetés az illetékes hatóság vagy más hatóság által elkövetett hiba következtében történt, és a hibát a mezőgazdasági termelő ésszerűen nem vehette észre.
Ha azonban a hiba az érintett kifizetés kiszámítására vonatkozó tényadatokat érinti, az első albekezdést csak akkor kell alkalmazni, ha a visszatérítésről szóló döntést a kifizetéstől számított 12 hónapon belül nem közölték.”
A 796/2004 rendeletnek a „Jogosulatlan jogosultságok visszatérítése” címet viselő, módosított 73a. cikke többek között így rendelkezik:
„(1)   Amennyiben a támogatási jogosultságok 795/2004/EK rendelettel összhangban történő odaítélését követően megállapításra kerül, hogy egyes támogatási jogosultságok tévesen kerültek kiosztásra, az érintett mezőgazdasági termelő a tévesen kiosztott támogatási jogosultságot átadja az [1782/2003] rendelet 42. cikkében említett nemzeti tartalékba.
[…]
A tévesen kiosztott támogatási jogosultságot úgy kell tekinteni, mint
ab initio
nem odaítélt jogosultságot.
(2)   Amikor támogatási jogosultságoknak a mezőgazdasági termelőknek a [795/2004] rendelettel összhangban történő odaítélését követően megállapítják, hogy a támogatási jogosultságok értéke túl magas, az értéket megfelelően módosítani kell. […] A csökkentés értékét az [1782/2003] rendelet 42. cikkében említett nemzeti tartalékba kell helyezni.
A támogatási jogosultságokat a módosítás eredményeképpen kapott értéken
ab initio
odaítéltnek kell tekinteni.
(2a)   Amennyiben az (1) és a (2) bekezdés alkalmazásában megállapítást nyer, hogy a mezőgazdasági termelő számára a [795/2004] rendelettel összhangban odaítélt jogosultságok száma nem megfelelő, és amennyiben a jogtalan odaítélésnek nincs hatása a mezőgazdasági termelő által kapott jogosultságok összértékére, a tagállam újra kiszámítja a támogatási jogosultságokat, és adott esetben kiigazítja a mezőgazdasági termelőnek odaítélt jogosultságok típusát. Ez a rendelkezés azonban nem alkalmazandó abban az esetben, ha ésszerűen feltételezhető, hogy a mezőgazdasági termelő észrevehette volna a hibákat.
[…]
(4)   A jogosulatlanul kifizetett összegek a 73. cikknek megfelelően kerülnek visszatérítésre.”
A 796/2004 rendelet 73a. cikkét a 796/2004 rendelet módosításáról és helyesbítéséről szóló, 2005. február 11‑i 239/2005/EK bizottsági rendelet (
HL L 42., 3. o.
) állapította meg, amelynek a (15) preambulumbekezdése a következőképpen szól:
„Szabályokat kell megállapítani azon esetekre, amikor a mezőgazdasági termelő indokolatlan mennyiségű támogatási jogosultságot kap, vagy amikor az egyes támogatási jogosultságok értéke téves szinten került rögzítésre, az egységes támogatási rendszer különböző modelljei szerint. […]”
A 796/2004 rendelet 73a. cikkének (2a) bekezdését a 796/2004 rendelet módosításáról szóló, 2007. augusztus 21‑én hatályba lépő 2007. augusztus 20‑i 972/2007/EK bizottsági rendelet (
HL L 216., 3. o.
) állapította meg, amelyet a 2008. január 1‑jén kezdődő évekre vagy támogatási időszakokra vonatkozó támogatási kérelmekre kell alkalmazni, és amelynek a (19) preambulumbekezdése a következőképpen szól:
„Bizonyos esetekben a támogatási jogosultságok jogellenesen történő kiosztása a mezőgazdasági termelő jogosultságainak csupán a számát befolyásolta, az összértéküket nem. Ezekben az esetekben a tagállamoknak módosítaniuk kell a jogosultságok elosztását vagy – szükség szerint – azok típusát, anélkül hogy értéküket megváltoztatnák. Ez a rendelkezés csak akkor alkalmazandó, ha a mezőgazdasági termelő nem vehette észre a hibát.”
A 796/2004 rendeletet 2010. január 1‑jétől hatályon kívül helyezte és felváltotta a 73/2009/EK tanácsi rendeletnek a kölcsönös megfeleltetés, a moduláció és az integrált igazgatási és ellenőrzési rendszer tekintetében, az említett rendeletben létrehozott, mezőgazdasági termelők részére meghatározott közvetlen támogatási rendszerek keretében történő végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról, valamint az 1234/2007/EK tanácsi rendeletnek a kölcsönös megfeleltetés tekintetében, a borágazatban meghatározott támogatási rendszer keretében történő végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2009. november 30‑i 1122/2009/EK bizottsági rendelet (
HL L 316., 65. o.
).
Az 1122/2009 rendelet (78) preambulumbekezdése értelmében:
„Az egységes támogatási rendszerben a támogatás kifizetéséhez a támogatási jogosultságok és a támogatható hektárok számának egyezésére van szükség. E rendszer alkalmazásában ezért helyénvaló előírni, hogy ha eltérés van a bejelentett támogatási jogosultságok és a bejelentett terület között, akkor a támogatás kiszámításánál az alacsonyabb értéket vegyék figyelembe. A nem létező jogosultságok alapján történő számítások elkerülése érdekében helyénvaló rendelkezni arról, hogy a számításokhoz használt támogatási jogosultságok száma nem haladhatja meg a mezőgazdasági termelő rendelkezésére álló támogatási jogosultságok számát.”
Az 1122/2009 rendeletnek „A bejelentett területekre vonatkozó számítások alapja” címet viselő 57. cikke a (2) bekezdésében a következőket írja elő:
„Az egységes támogatási rendszer keretében benyújtott támogatási kérelmek tekintetében:
—
ha eltérés van a bejelentett támogatási jogosultságok és a bejelentett terület között, akkor a támogatás kiszámításánál az alacsonyabb értéket veszik figyelembe;
—
ha a bejelentett támogatási jogosultságok száma meghaladja a mezőgazdasági termelő rendelkezésére álló jogosultságok számát, a bejelentett támogatási jogosultságokat a mezőgazdasági termelő rendelkezésére álló jogosultságok számára kell csökkenteni.”
Az 1122/2009 rendelet 58. cikke a „[t]úlzott mértékű bejelentések esetén alkalmazott támogatáscsökkentések[ről] és támogatás köréből való kizárások[ról]” rendelkezik. E cikk lényegében megfelel a 796/2004 rendelet 51. cikke (1) bekezdése rendelkezéseinek.
Az 1122/2009 rendelet 87. cikkének második bekezdése értelmében ezt a rendeletet a 2010. január 1‑jén kezdődő gazdasági évekkel vagy támogatási időszakokkal kapcsolatos támogatási kérelmekre kell alkalmazni.
A VI/5330/97. sz. dokumentum
A pénzügyi korrekciók alkalmazására vonatkozó bizottsági iránymutatásokat határozott meg az 1997. december 23‑i VI/5330/97. sz. bizottsági dokumentum, amelynek a címe „Az EMOGA Garanciarészlege számlaelszámolási határozatának az előkészítése tekintetében felmerülő pénzügyi következmények számítására vonatkozó iránymutatások” (a továbbiakban: VI/5330/97. sz. dokumentum).
A VI/5330/97. sz. dokumentum 2. melléklete, amely az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap (EMOGA) garanciarészlege végső elszámolása során a tagállamok által végzett ellenőrzések hiányosságainak pénzügyi következményeire vonatkozik, a „Bevezetés” című részében a következőket mondja ki:
„Ha a Bizottság azt állapítja meg, hogy egy sajátos kiadás egy olyan kérelmet érint, amely nem felel meg a közösségi szabályoknak, világosak a pénzügyi következmények: kivéve, ha a nemzeti ellenőrzési szervezetek már feltárták a szabálytalan kifizetést, és amiatt megfelelő korrekciós és behajtási intézkedéseket hoztak (lásd a 4. mellékletet), a Bizottságnak el kell utasítania a közösségi költségvetés általi finanszírozását. Ha a pénzügyi következmények sok ügyet érintő kiadási vizsgálatból erednek, a közösségi finanszírozásból kizárt összeget lehetőség szerint az ügyek reprezentatív mintájának vizsgálatából nyert eredmények extrapolációja alapján számolják ki. Ugyanezt az extrapolációs módszert kell alkalmazni valamennyi tagállamra vonatkozóan, a pontatlanságok megbízhatóságát és nagyságát, a lakosság rétegződését, a minta nagyságát és a mintavételkor elkövetett hibák értékelését illetően is, figyelembe véve az összes pénzügyi következményt.
Ha egy tagállam nem tartja be a kérelmek támogathatóságának igazolására szolgáló közösségi szabályokat, e mulasztás önmagában azt jelenti, hogy a kifizetések megsértik az érintett intézkedésre vonatkozó közösségi rendelkezéseket és a tagállamoknak a 729/70 rendelet 8. cikkével arra vonatkozóan előírt általános kötelezettségét, hogy feltárják és megelőzzék a szabálytalanságokat. Ez nem jelenti feltétlenül azt, hogy valamennyi teljesített kérelem szabálytalanságnak minősül, de megnő annak a kockázata, hogy az [EMOGA] jogtalan kiadásokat fedez. Ha [helyesen: Bár] igaz, hogy a Bizottság egyes tettenérési esetekben jogosult minden érintett kifizetést visszautasítani addig, amíg az egy rendelettel előírt ellenőrzéseket nem végzik el, egyes esetekben az elhárított kifizetések összege minden valószínűség szerint meghaladná a Közösség által elszenvedett pénzügyi veszteséget. A veszteséget tehát a pénzügyi korrekciók értékelésekor kell megállapítani.
[...]”
A VI/5330/97. sz. dokumentum 2. mellékletének az „Értékelés az egyedi ügyiratokban szereplő hibák alapján” címet viselő része pontosítja:
„A belső irányelvek értelmében már megállapított eljárások alapján a pénzügyi korrekciókra vonatkozó számításokat a következő technikák egyike alapján végzik el:
a)
olyan egyedi kérelem elutasítása, amelyet nem vetettek alá az előírt ellenőrzésnek;
b)
a mintavétel alapjául szolgáló összes ügyirat reprezentatív ügyiratmintáján végzett igazolásokból nyert eredmények bruttósításával [helyesen: extrapolációjával] kiszámított összeg elutasítása, de ez csak a közigazgatási ágazatra korlátozódik, amelyben ugyanaz a hiányosság ésszerűen újra bekövetkezhet. A tagállam bizonyítékot szolgáltathat arra vonatkozóan, hogy a bruttósítás [helyesen: extrapoláció] eredményei nem felelnek meg azoknak az eredményeknek, amelyeket a mintavétel alapjául szolgáló összes ügyirat vizsgálata nyomán nyertek.
[…]”
A VI/5330/97. sz. dokumentum 2. mellékletének az „A pénzügyi veszteség kockázatain alapuló értékelés: átalánykorrekciók” címet viselő része pontosítja:
„Mivel nagyon elterjedt a rendszerek vizsgálatának alkalmazása, a Bizottság szolgálatai egyre inkább a rendszerek hiányosságaiból eredő kockázatok értékelését végzik. Ha nem lehet meghatározni a szabálytalan kifizetések tényleges szintjét, és így a Közösség által elszenvedett pénzügyi veszteségek összegét sem, a Bizottság az 1990. költségvetési év végső elszámolásától kezdve a veszteség kockázatának nagysága függvényében 2%-os, 5%-os vagy 10%-os átalánykorrekciókat alkalmaz. Kivételes esetekben ezeknél magasabb, 100%-ig terjedő, korrekciós rátákról határozhatnak. A Bizottság e típusú korrekciók alkalmazására vonatkozó előjogát a Bíróság megerősítette az éves végső elszámolási határozatok ellen benyújtott jogorvoslatokról határozva (például a C-50/94. számú határozatban [helyesen: ítéletben]).
[…]”
A VI/5330/97. sz. dokumentum 2. mellékletének „Az átalánykorrekciók alkalmazására vonatkozó iránymutatások” címet viselő része kimondja:
„Átalánykorrekciókat lehet előirányozni, ha a vizsgálat során szolgáltatott információk nem teszik lehetővé az ellenőr számára, hogy a meghatározott veszteségek bruttósításából [helyesen: extrapolációból] kiindulva statisztikai eszközökkel vagy más változó adatokra való hivatkozással megállapítsa a veszteséget, de ezek az információk annak megállapítását mégis lehetővé teszik számára, hogy a tagállam elmulasztotta arra vonatkozó kötelezettségének teljesítését, hogy megfelelően igazolja egyes teljesített kérelmek támogathatóságát.
[…] A hiba súlyosabbá válik, ha a tagállam elmulasztja az ellenőrzései javítását, pedig a Bizottság már jelezte számára a szükséges javításokat.
[…]
Ha el is végeztek minden kulcsfontosságú ellenőrzést, a szabályozásban ajánlott szám, gyakoriság vagy szigor betartása nélkül 5%-os korrekciót lehet alkalmazni, ha ésszerűen feltételezhető, hogy ezek az ellenőrzések nem nyújtják a kérelmek szabályszerűségére vonatkozó garancia elvárt szintjét, és hogy az EMOGA számára komoly a veszteség kockázata.
[…]”
Az Unió pénzügyi érdekeinek védelmére vonatkozó uniós szabályozás
Az Európai Közösségek pénzügyi érdekeinek védelméről szóló, 1995. december 18‑i 2988/95/EK, Euratom tanácsi rendelet (
HL L 312., 1. o.
; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 1. kötet, 340. o.), amely az uniós politikák által érintett összes területen egységes jogi keretet hoz létre, a kilencedik preambulumbekezdésében a következőket mondja ki:
„mivel a közös agrárpolitika céljainak elérését szolgáló [uniós] intézkedések és szankciók a támogatási rendszerek szerves részét képezik; mivel ezek saját céljaikat követik, amelyek nem érintik a gazdasági szereplők magatartásának a tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságai által büntetőjogi szempontból történő értékelését; mivel a szóban forgó intézkedések és szankciók hatékonyságát a[z uniós] szabályok közvetlen hatályával és a[z uniós] intézkedések teljes körű alkalmazásával lehet biztosítani, amennyiben a megelőző intézkedések elfogadása nem tette lehetővé e cél elérését […]”
A 2988/95 rendelet 1. cikke ekként rendelkezik:
„(1)   Az Európai [Unió] pénzügyi érdekeinek védelme céljából a[z uniós] joggal kapcsolatos szabálytalanságok esetére egy keretszabályozás kialakítására kerül sor az egységes ellenőrzések, a közigazgatási intézkedések, továbbá szankciók tekintetében.
(2)   Szabálytalanság a[z uniós] jog valamely rendelkezésének egy gazdasági szereplő általi, annak cselekménye vagy mulasztása útján történő megsértése, amelynek eredményeként a[z Unió] általános költségvetése vagy a[z Unió] által kezelt költségvetések kárt szenvednek vagy szenvednének, akár közvetlenül a[z Unió] nevében beszedett saját forrásokból származó bevétel csökkenése vagy kiesése révén, akár indokolatlan kiadási tételek miatt.”
A 2988/95 rendelet 2. cikkének (2) bekezdése értelmében:
„Semmilyen közigazgatási szankció nem alkalmazható, ha a szabálytalanságot megelőzően [uniós] jogi rendelkezés nem rendelkezett arról. A[z uniós] jogszabályba foglalt, közigazgatási szankciót tartalmazó rendelkezések későbbi módosítása esetén a kevésbé szigorú rendelkezéseket kell alkalmazni visszaható hatállyal.”
A 2988/95 rendelet 5. cikke (1) bekezdése c) és d) pontja a következőképpen rendelkezik:
„A szándékosan elkövetett vagy gondatlanságból okozott szabálytalanságok a következő közigazgatási szankciók kiszabását vonhatják maguk után:”
[…]
c)
a[z uniós] szabályok által nyújtott előny teljes vagy részleges megvonása, még akkor is, ha a gazdasági szereplő a szóban forgó előnynek csupán egy részében részesült jogosulatlanul;
d)
az előnyből való kizárás vagy annak megvonása a szabálytalanságot követő időszak vonatkozásában;
[…]”
A jogvita előzményei
2009. november 9. és 13. között a Bizottság szolgálatai vizsgálatot folytattak az Egyesült Királyságban az egységes támogatási rendszer keretében Észak‑Írországban (Egyesült Királyság) a 2009‑es bevallási év alapján 2010‑ban teljesített kiadások finanszírozására vonatkozó szabályok helyes alkalmazásával kapcsolatban (AA/2009/24 vizsgálat).
A 885/2006 rendelet 11. cikkének (1) bekezdése alapján megküldött 2010. január 8‑i levelében (a továbbiakban: 2010. január 8‑i első értesítés) a Bizottság tájékoztatta Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királyságának hatóságait e vizsgálat eredményéről. E levélhez csatolták a vizsgálat megállapításait tartalmazó, „Észrevételek és felvilágosításkérés” című mellékletet.
A 2010. január 8‑i első értesítésből többek között kitűnik, hogy a Bizottság úgy vélte, hogy az Egyesült Királyság hatóságai nem tartották maradéktalanul tiszteletben az uniós szabályozás követelményeit, és hogy az e követelményeknek való jövőbeli megfelelés biztosítása érdekében korrekciós intézkedésekre van szükség. A Bizottság kérte, hogy tájékoztassák a már elfogadott és a tervezett korrekciós intézkedésekről, valamint az azok végrehajtása tekintetében előírt ütemtervről. Egyébiránt a Bizottság jelezte, hogy az 1290/2005 rendelet 31. cikke értelmében kizárhatja az uniós finanszírozásból az EMGA‑ból (a továbbiakban: Alap) és az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapból (EMVA) finanszírozott kiadások egy részét. A Bizottság emellett pontosította, hogy a megfelelő korrekciós intézkedések végrehajtásáig a megállapított mulasztások képezik majd a teljesített kiadásokkal kapcsolatos pénzügyi korrekciók kiszámításának alapját.
A 2010. január 8‑i első értesítés mellékletében szereplő észrevételekben és ajánlásokban a Bizottság többek között megállapította: először is mezőgazdasági parcellák azonosítási rendszerének (MPAR) és a térinformatikai rendszernek (SIG) (a továbbiakban együtt: MPAR‑SIG) a hiányosságait, mivel az azokban foglalt adatok nem voltak kellően pontosak ahhoz, hogy a bejelentett területek támogathatóságának ellenőrzésére irányuló közigazgatási és helyszíni ellenőrzések teljes mértékben lefolytathatók legyenek; majd a helyszíni ellenőrzések hiányosságait; végül a szankciók alkalmazásának, a nem támogatható kérelmek visszamenőleges korrekciójának, a jogosulatlan kifizetések visszatérítésének és a szándékos meg nem felelés esetén alkalmazott támogatáscsökkentéseknek a hiányosságait. E mellékletből egyébiránt kiderül, hogy a Bizottság, noha a korábbi vizsgálatokhoz (AA/2006/07 és AA/2008/18 vizsgálat) képest javulást tapasztalt, azt is megállapítja, hogy az említett vizsgálatok során feltárt hiányosságok továbbra is fennállnak.
2010. május 20‑i levelében a Bizottság felkérte az Egyesült Királyság hatóságait, hogy tegyenek észrevételeket a vitás kérdésekkel kapcsolatban a 2010. július 1‑jére tervezett kétoldalú tárgyalás előtt.
A Bizottság szolgálatai és az Egyesült Királyság hatóságai közötti kétoldalú tárgyalásra Brüsszelben (Belgium) 2010. július 1‑jén került sor. E tárgyalás jegyzőkönyvét 2010. augusztus 4‑én küldték el az említett hatóságoknak.
A 2010. július 1‑jei kétoldalú tárgyalás jegyzőkönyvéből kitűnik, hogy e tárgyalás nyomán a Bizottság fenntartotta a 2010. január 8‑i első értesítésben foglalt következtetései lényegét. A Bizottság tehát megerősítette a többek között az MPAR‑SIG‑ben foglalt adatokra, a helyszíni ellenőrzésekre, a szankciók alkalmazására, a nem támogatható kérelmek visszamenőleges korrekciójára, a jogosulatlan kifizetések visszatérítésére és a szándékos meg nem felelés esetén alkalmazott támogatáscsökkentésekre vonatkozó hiányosságokkal kapcsolatos következtetéseit. Ezenkívül jelezte, hogy e hiányosságok befolyásolták a VI/5330/97. sz. dokumentum értelmében vett kulcsfontosságú ellenőrzéseket és másodlagos ellenőrzéseket, továbbá felhívta az Egyesült Királyság hatóságai figyelmét arra, hogy bizonyíthatják, hogy a pénzügyi kockázat kevésbé jelentős, mint az említett dokumentum értelmében alkalmazható átalánykorrekciók. Egyébiránt a Bizottság kifejtette, hogy a feltárt hiányosságok ismétlődő jellegét figyelembe kell venni, és hivatkozott e tekintetben „A Bizottság közleménye – Az EMOGA Garanciarészlege végső elszámolása keretében az ellenőrzési rendszerek visszatérő hiányosságainak Bizottság általi kezeléséről” címet viselő AGRI/60637/2006 bizottsági munkadokumentumra.
A 2010. július 1‑jei kétoldalú tárgyalást követően az Egyesült Királyság hatóságai kockázatértékelő vizsgálatot indítottak. 2010. október 25‑i levelükben az Egyesült Királyság hatóságai tájékoztatták a Bizottságot, hogy nem áll módjukban a tervezett időpontban befejezni e vizsgálatot.
2011. március 29‑i levelükben az Egyesült Királyság hatóságai eljutatták a Bizottságnak az Észak‑Írország egységes támogatási rendszerét érintő, a 2009‑es bevallási évre vonatkozó kockázatértékelési jelentést (a továbbiakban: kockázatértékelési jelentés), amely egy 394, 2009‑ben benyújtott kérelmet tartalmazó mintán alapult. A kockázatértékelési jelentésből mindenekelőtt kiderül, hogy 2009‑ben a kérelmezők által aktivált nem támogatható területek az aktivált támogatási jogosultságok 2,72%‑ának feleltek meg. Továbbá a pénzügyi kockázat – amely alatt a kifizetett összeg és adott esetben az alkalmazandó szankciókat magában foglaló felülvizsgált kifizetés különbsége értendő – a minta átlagában a szankciók alkalmazása előtt 2,05%‑nak, a szankciók alkalmazását követően pedig 5,19%‑nak felelt meg. Végül ami a szankciókat illeti, e jelentésből kiderül, hogy a kifizetéseket és a szankciókat a 796/2004 rendelet releváns rendelkezései alapján, a Bizottság értelmezésének megfelelően számították ki. E jelentés 1. mellékletében, amelyre a Bizottság kifejezetten hivatkozik, az Egyesült Királyság hatóságai azonban jelezték, hogy ugyanezen rendelkezések alapján saját értelmezésük szerint az Alap által viselt kockázat a szankciók alkalmazása előtt 0,59%, a szankciók alkalmazását követően pedig 0,86%.
2012. február 3‑i levelében a Bizottság a 885/2006 rendelet 11. cikkének (2) bekezdése alapján hivatalos közleményt intézett az Egyesült Királyság hatóságaihoz, amelyben fenntartotta álláspontját a 2009‑es bevallási év tekintetében 2010‑ben teljesített kiadásokat érintő fent említett hiányosságokkal kapcsolatban. A pénzügyi következményeket illetően egyrészt a Bizottság elfogadta az Egyesült Királyság hatóságai által javasolt kockázatértékelést, mivel úgy látta, hogy a pénzügyi veszteségek összege ésszerűen meghatározható az említett értékelés alapján. Ebből kifolyólag a VI/5330/97. sz. dokumentum alapján a Bizottság a feltárt hiányosságok három típusa alapján 5,19%‑os egyszeri korrekciót állapított meg az Észak‑Írországban az egységes támogatási rendszer alapján a 2009‑es bevallási évben teljesített kiadásokra. Másrészt a vidékfejlesztésre vonatkozó kiadásokat illetően a Bizottság az Egyesült Királyság hatóságai által javasolt értékelés hiányában 5%‑os átalánykorrekciót alkalmazott a kulcsfontosságú ellenőrzés hiányosságai miatt.
A Bizottság tehát a 2010‑ben teljesített kiadások tekintetében 17687303,16 euró uniós finanszírozásból való kizárását javasolta, amelyből 16513582,57 euró az egységes támogatási rendszerre vonatkozó kiadásokat, 1173720,59 euró pedig a vidékfejlesztésre vonatkozó kiadásokat érintette.
Az Egyesült Királyság hatóságai nem nyújtottak be egyeztetés iránti kérelmet a 885/2006 rendelet 16. cikke szerinti egyeztető szervhez.
2012. október 15‑én a Bizottság megküldte az Egyesült Királyságnak az AA/2009/24 vizsgálat eredményeit tartalmazó összefoglaló jelentést.
Ilyen körülmények között fogadta el a Bizottság 2013. február 26‑án az EMOGA Garanciarészlege, az EMGA és az EMVA terhére a tagállamok által kifizetett egyes kiadásoknak – többek között az Egyesült Királyság által Észak‑Írországban 2010‑ben teljesített és a jelen ügy tárgyát képező kiadásoknak – az európai uniós finanszírozásból való kizárásáról szóló 2013/123/EU bizottsági végrehajtási határozatot (
HL L 67., 20. o.
; a továbbiakban: megtámadott határozat).
Az eljárás és a felek kérelmei
A Törvényszék Hivatalához 2013. május 2‑én benyújtott keresetlevelével az Egyesült Királyság előterjesztette a jelen keresetet.
A Törvényszék Hivatalához 2013. július 19‑én megküldött levelében az Egyesült Királyság kérte, hogy a jelen ügyet egyesítsék a T‑503/12. sz., Egyesült Királyság kontra Bizottság üggyel az eljárás szóbeli szakaszának lefolytatása és az ítélethozatal céljából. A Bizottság az e kérelemmel kapcsolatos észrevételeit a Törvényszék Hivatalához 2013. július 29‑én megküldött levelében ismertette.
Mivel módosult a Törvényszék tanácsainak összetétele, az előadó bírót a második tanácsba osztották be, következésképpen a jelen ügyet e tanács elé utalták.
Az előadó bíró javaslata alapján a Törvényszék (második tanács) az eljárás szóbeli szakaszának megnyitásáról határozott, és az 1991. május 2‑i eljárási szabályzata 64. cikke szerinti pervezető intézkedések keretében írásbeli kérdéseket tett fel a Bizottságnak. A Bizottság a megadott határidőn belül válaszolt ezekre a kérdésekre.
A Törvényszék a 2014. december 3‑i tárgyaláson meghallgatta a felek szóbeli előadásait és a Törvényszék által feltett kérdésekre adott válaszait.
Az Egyesült Királyság azt kéri, hogy a Törvényszék:
—
semmisítse meg a megtámadott határozatot annyiban, amennyiben az az I. mellékletében szereplő, a 2010‑es pénzügyi évben Észak‑Írországban kifizetett kiadásokra alkalmazott 5,19%‑os extrapolált korrekcióra vonatkozó tételt (16513582,57 eurót) érinti;
—
a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:
—
utasítsa el a keresetet mint megalapozatlant;
—
az Egyesült Királyságot kötelezze a költségek viselésére.
A jogkérdésről
A megsemmisítés iránti keresetének alátámasztása érdekében az Egyesült Királyság két jogalapra hivatkozik, amelyek közül az elsőt lényegében az Alap tényleges veszteségei mértékének meghatározásával kapcsolatos jogi és ténybeli hibákra, a másodikat pedig a másodlagos ellenőrzések hiányosságaival, és különösen a jogosulatlan kifizetéseknek és a túlzott mértékű bejelentések esetén alkalmazandó szankcióknak a kiszámítási módszereivel kapcsolatban a Bizottság által levont következtetéseket érintő jogi és ténybeli hibákra alapítja.
Ahogy az a felek beadványaiból és a tárgyaláson lezajlott vitákból kitűnik, az Egyesült Királyság a jelen kereset alátámasztására felhozott két jogalappal lényegében a következőket vitatja: egyrészt a számítás alapját, vagyis a teljes kiadást, amelyre a Bizottság az 5,19%‑os pénzügyi korrekciót alkalmazta (első jogalap), másrészt többek között a jogosulatlan kifizetések és az alkalmazandó szankciók kiszámítási módját, amelyet a kockázatértékelés céljából alkalmaztak, és amely a másodlagos ellenőrzések hiányosságai Bizottság általi megállapításának tárgyát képezte (második jogalap).
Előzetes megfontolások
Bevezetésként először is fel kell idézni, hogy az Alap csak a mezőgazdasági piacok közös szervezése keretében, az uniós rendelkezéseknek megfelelően végrehajtott intézkedéseket finanszírozza (lásd ebben az értelemben: 2003. január 9‑i Görögország kontra Bizottság ítélet, C‑157/00, EBHT,
EU:C:2003:5
, 15. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2005. február 24‑i Görögország kontra Bizottság ítélet, C‑300/02, EBHT,
EU:C:2005:103
, 32. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2009. szeptember 4‑i Ausztria kontra Bizottság ítélet, T‑368/05,
EU:T:2009:305
, 70. pont).
Másodszor az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében a Bizottság feladata a mezőgazdasági piacok közös szervezésére vonatkozó szabályok megsértésének bizonyítása. Ebből következően a Bizottság köteles indokolni az érintett tagállam által végrehajtott ellenőrzések hibáit vagy hiányosságait megállapító határozatát. A Bizottság azonban nem a nemzeti közigazgatási szervek által végrehajtott ellenőrzések elégtelenségének vagy az azok által ismertetett számok szabálytalanságának kimerítő jellegű bemutatására köteles, hanem arra, hogy bizonyítsa az ellenőrzések vagy e számok tekintetében benne felmerült komoly és ésszerű kétséget. Az érintett tagállam a maga részéről nem cáfolhatja a Bizottság megállapításait anélkül, hogy saját állításait alátámasztaná egy megbízható és működőképes ellenőrzési rendszer létezését bizonyító tényekkel. Amennyiben nem tudja bizonyítani, hogy a Bizottság megállapításai pontatlanok, azok komoly kétségeket kelthetnek a megfelelő és hatékony felügyeleti és ellenőrzési intézkedések összességének végrehajtását illetően. A Bizottság bizonyítási terhének ilyen csökkentését az magyarázza, hogy a tagállam képes a legkönnyebben összegyűjteni és ellenőrizni a szükséges adatokat az Alap végső elszámolásához, következésképpen a tagállam feladata vizsgálatai és adatai valóságának, és adott esetben a Bizottság állításai helytelenségének legrészletesebb és legteljesebb bizonyítása (lásd ebben az értelemben: Görögország kontra Bizottság ítélet, fenti 64. pont,
EU:C:2005:103
, 33–36. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2001. március 6‑i Hollandia kontra Bizottság ítélet, C‑278/98, EBHT,
EU:C:2001:124
, 39–41. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; Ausztria kontra Bizottság ítélet, fenti 64. pont,
EU:T:2009:305
, 71. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Harmadszor az ítélkezési gyakorlat alapján az uniós jogszabályok megsértését a Bizottságnak kell bizonyítania, ha azonban e jogsértés már megállapítást nyert, a tagállamnak kell azt bizonyítania, hogy adott esetben a Bizottság az ebből levonandó pénzügyi következtetések tekintetében hibát követett el (lásd ebben az értelemben: 2008. április 24‑i Belgium kontra Bizottság ítélet, C‑418/06 P, EBHT,
EU:C:2008:247
, 135. pont; Ausztria kontra Bizottság ítélet, fenti 64. pont,
EU:T:2009:305
, 181. pont).
Az Alap finanszírozási rendszere ugyanis alapvetően az uniós szabályok szigorú betartásának biztosításával megbízott nemzeti hatóságokon, valamint a nemzeti hatóságok és az uniós hatóságok közötti bizalmon alapul. Egyedül a tagállam ismeri és képes pontosan meghatározni az Alap elszámolásához szükséges adatokat, hiszen a Bizottság nincs olyan helyzetben, hogy a gazdasági szereplőktől megkapja azokat az adatokat, amelyekre szüksége van (lásd ebben az értelemben: 2004. október 7‑i, Spanyolország kontra Bizottság ítélet, C‑153/01, EBHT,
EU:C:2004:589
, 133. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; Ausztria kontra Bizottság ítélet, fenti 64. pont,
EU:T:2009:305
, 182. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Másodszor az Egyesült Királyság által felhozott két jogalap keretében a felek érvelésére tekintettel fontos pontosan megjelölni az 1782/2003 rendelettel létrehozott egységes támogatási rendszer végrehajtása érdekében az Egyesült Királyság által a támogatási jogosultságok 2005. évi kiosztására alkalmazott módszert.
E tekintetben az ügy irataiból kitűnik, hogy az Egyesült Királyság az 1782/2003 rendelet III. címe 5. fejezetének rendelkezései alapján az egységes támogatási rendszer regionális végrehajtását választotta.
A támogatási jogosultságokat Észak‑Írországban az úgynevezett hibrid modell alapján állapították meg. E modell szerint minden támogatási jogosultság egy „történeti” tényezőből (a továbbiakban: történeti tényező), és a területhez kapcsolódó „átalánytényezőből” (a továbbiakban: átalánytényező) tevődik össze, és e tényezők értékének összege megfelel a támogatási jogosultság egységértékének. Egyrészt a történeti tényező értékének megállapításához a referencia‑időszakban (2000 és 2002 közötti évek) a mezőgazdasági termelőknek teljesített kifizetések alapján kiszámított referenciaösszeget el kell osztani a mezőgazdasági termelők által bejelentett támogatható hektárszámmal, és e szám tehát a kiosztott támogatási jogosultságok számával egyezik meg. Ebből következően, bár a történeti tényezők összege a referencia‑időszakban utalt kifizetések alapján megállapított állandó összeg, e támogatási jogosultságok egyes történeti tényezőinek egységértéke a 2005‑ben kiosztott jogosultságok számától, és így az ebben az évben bejelentett támogatható hektárszámtól függ. Másrészt az átalánytényező változatlan értékkel bír: a jelen esetben 78,33 euró.
A fentiek felidézése és e pontosítások alapján kell megvizsgálni elsősorban a jelen kereset megalapozottságát, kezdve az Egyesült Királyság által felhozott második jogalappal.
A második, a másodlagos ellenőrzések hiányosságaival, és különösen a jogosulatlan kifizetéseknek és a túlzott mértékű bejelentések esetén alkalmazandó szankcióknak a kiszámítási módszereivel kapcsolatos jogi és ténybeli hibákra alapított jogalapról
A megsemmisítésre irányuló második, a másodlagos ellenőrzések hiányosságainak megállapításával kapcsolatos jogi és ténybeli hibákra alapított jogalappal az Egyesült Királyság különösen a jogosulatlan kifizetéseknek és a területek túlzott mértékű bejelentése esetén alkalmazandó szankcióknak a kiszámítására a Bizottság által követett és a kockázatértékelési jelentésben használt módszert vitatja. E jogalap öt kifogásra oszlik: az első a támogatási jogosultságok értékének visszamenőleges újraértékelésével, a második az „állatállomány‑alapú” támogatásokat befolyásoló területkülönbségeknek a támogatási jogosultságok újraszámítása során való figyelembevételével, a harmadik a jogosulatlan kifizetések visszatérítésével, a negyedik a túlzott mértékű területbejelentések esetén alkalmazott támogatáscsökkentésekkel és kizárásokkal, az ötödik pedig a szándékos túlzott mértékű bejelentéssel kapcsolatos.
Mivel a második és az ötödik kifogástól eltérően az első, a harmadik és a negyedik kifogás kifejezetten a túlfizetések és a szankciók azon kiszámítási módszerére vonatkozik, amely alapján az Alap által viselt pénzügyi kockázatot a jelen ügyben a kockázatértékelési jelentésben értékelték, először e három kifogást, majd a második és az ötödik kifogást kell megvizsgálni.
Az első, a harmadik és a negyedik, az Alap által viselt pénzügyi kockázat értékelésének módszerére vonatkozó kifogásról
A jelen jogalap alátámasztására felhozott első, harmadik és negyedik kifogással az Egyesült Királyság egyszerre vitatja a hiányosságok Bizottság általi megállapítását, amely befolyásol egyes másodlagos ellenőrzéseket, valamint a Bizottság által javasolt és a kockázatértékelési jelentésben használt számítási módszert, a visszafizetendő jogosulatlan kifizetéseket és a túlzott mértékű bejelentés esetén alkalmazandó támogatáscsökkentéseket és kizárásokat is.
E három kifogás a 796/2004 rendelet több rendelkezésének olyan helyzetben való értelmezésére vonatkozik, amelyben a kifizetéseket egyes, nem támogatható hektárokhoz kapcsolódó jogosulatlanul kiosztott támogatási jogosultságok alapján teljesítették. Konkrétabban az e kifogások tárgyát képező helyzet azzal a ténnyel kapcsolatos, hogy a támogatási jogosultságoknak az egységes támogatási rendszer keretében való eredeti kiosztása során hibákat követtek el a támogatható területeket illetően. Ebből fakadóan bizonyos mezőgazdasági termelőknek túl sok támogatási jogosultságot osztottak ki. Tekintettel támogatási jogosultságok kiosztásának az Egyesült Királyság által megválasztott módszerére (lásd a fenti 70. pontot), egyrészt e jogosulatlan kiosztás az érintett mezőgazdasági termelők egyes támogatási jogosultságai egységértékének, pontosabban a történeti tényezőjüknek az alulértékelésével járt. Másrészt az átalánytényező miatt e támogatási jogosultságok teljes összege felülértékelődött. A támogatható területekkel kapcsolatos hibák a következő években, az ellenőrzések során való feltárásukig megismétlődtek, így nem támogatható hektárok alapján teljesítettek kifizetéseket.
Ilyen körülmények között állítja lényegében azt az Egyesült Királyság, hogy ilyen helyzetben a támogatási jogosultságok egységértékét a jogosultságok számának egyidejű csökkentése mellett a 796/2004 rendelet 73a. cikke alapján visszamenőlegesen újra kell értékelni megemelve az értéket (első kifogás), majd ugyanezen rendeletnek a jogosulatlan kifizetések visszatérítésére vonatkozó 73. cikkének rendelkezéseit kell alkalmazni (harmadik kifogás), végül az említett rendelet túlzott mértékű bejelentések esetén alkalmazott támogatáscsökkentésekre és kizárásokra vonatkozó 51. cikkének alkalmazása következik (negyedik kifogás).
– Az első, a támogatási jogosultságok értékének visszamenőleges újraértékelésére vonatkozó kifogásról
Az Egyesült Királyság azt állítja, hogy – ellentétben a Bizottság által a megfelelőségi vizsgálati eljárás során képviselt állásponttal – a 796/2004 rendelet 73a. cikkének (1) és (2) bekezdése a mezőgazdasági termelő tudomására való tekintet nélkül előírja a támogatási jogosultságok értékének a kiigazítását akkor, ha a támogatási jogosultságokat eredetileg túl magas számban osztották ki. A mezőgazdasági termelő tudomásának csak e rendelkezés (2a) bekezdésével összefüggésben van jelentősége, amely bekezdés azonban a jelen ügyben nem alkalmazható. Ezenkívül az Egyesült Királyság – megállapítva, hogy a Bizottság maga a 796/2004 rendelet 73a. cikkének (1) és (2) bekezdése alapján szisztematikusan kiigazítja a jövőre nézve a támogatási jogosultságok értékét – megjegyzi, hogy az említett rendelet 73a. cikke nem tesz különbséget a visszamenőleges vagy a jövőre vonatkozó újraértékelés között, valamint hogy e rendelkezésekkel még akár ellentétes is a jövőre vonatkozó szisztematikus újraszámítás. A Bizottság érveire válaszul az Egyesült Királyság azt állítja, hogy a 796/2004 rendelet 73a. cikke (4) bekezdésében szereplő, az ugyanezen rendelet 73. cikkére való utalás nem teszi vitássá az említett rendelet 73a. cikkére vonatkozó értelmezését.
A Bizottság vitatja ezen érvek megalapozottságát.
A jelen kifogás keretében a felek lényegében abban a kérdésben nem értenek egyet, hogy amennyiben a támogatható területtel kapcsolatos 2005‑ben elkövetett és később megismételt hibák miatt túl sok támogatási jogosultságot osztottak ki – ami az egységértékük alulértékelését, és az összértékük túlértékelését vonta maga után –, a 796/2004 rendelet 73a. cikke alapján a jelen jogalap harmadik és a negyedik kifogásának tárgyát képező, a jogosulatlan kifizetések visszatérítésére és a túlzott mértékű bejelentések esetén alkalmazott szankciókra vonatkozó rendelkezések alkalmazása előtt el kell‑e végezni a támogatási jogosultságok egységértékének visszamenőleges újraértékelését.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a 73/2009 rendelet 36. cikke előírja, hogy e rendelet eltérő rendelkezése hiányában a hektáronkénti támogatási jogosultság nem módosítható (2014. június 5‑i Vonk Noordegraaf ítélet, C‑105/13, EBHT,
EU:C:2014:1126
, 37. pont).
Míg ugyanis a 73/2009 rendelet 34. cikkének (1) bekezdése értelmében minden aktivált támogatási jogosultság az abban meghatározott összeg kifizetésére jogosít fel, ezen összeg módosítása az érintett mezőgazdasági termelőnek kifizetett támogatás összegének csökkentésével vagy növelésével járna. Márpedig, amint az az 1782/2003 rendelet (29) preambulumbekezdéséből kitűnik, az egységes támogatási rendszer egyik célja, hogy minden egyes mezőgazdasági termelő számára lehetővé tegye, hogy továbbra is a bázisidőszak során odaítélt összegeknek megfelelő támogatási szintben részesüljön (Vonk Noordegraaf ítélet, fenti 80. pont,
EU:C:2014:1126
, 38. pont).
Meg kell ugyanakkor állapítani, hogy a 73/2009 rendelet egyetlen rendelkezése sem írja elő kifejezetten az olyan mezőgazdasági termelő támogatási jogosultságai módosításának lehetőségét, aki az eredeti kiosztáskor túl sok támogatási jogosultságot kapott (lásd ebben az értelemben: Vonk Noordegraaf ítélet, fenti 80. pont,
EU:C:2014:1126
, 40. pont).
Ellenben a 796/2004 rendelet 73a. cikke a jogosulatlanul kiosztott jogosultságok visszatérítésére vonatkozó szabályokat tartalmaz, amelyekből kitűnik, hogy az abban meghatározott körülmények között a támogatási jogosultságokat újra lehet számítani. E rendelkezés – ahogy az a 796/2004 rendeletbe e rendelkezést beillesztő 239/2005 rendelet (15) preambulumbekezdéséből következik – abból a szándékból ered, hogy szabályokat állapítsanak meg azon esetekre, amikor a mezőgazdasági termelő indokolatlan mennyiségű támogatási jogosultságot kap, vagy amikor az egyes támogatási jogosultságok értéke téves szinten került rögzítésre, az egységes támogatási rendszer különböző modelljei szerint.
Mivel az Egyesült Királyság a 796/2004 rendelet 73a. cikkének – adott estben a (2) bekezdésével együttesen értelmezett – (1) bekezdésére alapozza azt az állítást, miszerint egyes támogatási jogosultságok jogosulatlan kiosztása esetén azokat visszamenőlegesen csökkenteni vagy újraértékelni kell, értelmezni kell az említett rendelet 73a. cikkét.
E célból emlékeztetni kell arra, hogy valamely uniós jogi rendelkezés értelmezéséhez nemcsak annak kifejezéseit, hanem szövegkörnyezetét, és annak a szabályozásnak a célkitűzéseit is figyelembe kell venni, amelynek az részét képezi (1983. november 17‑i Merck‑ítélet, 292/82, EBHT,
EU:C:1983:335
, 12. pont).
Először is emlékeztetni kell a 796/2004 rendelet 73a. cikkének releváns rendelkezéseire. E tekintetben mindenekelőtt a 796/2004 rendelet 73a. cikkének (1) bekezdése értelmében, amennyiben egyes támogatási jogosultságok tévesen kerültek kiosztásra, a mezőgazdasági termelő azokat átadja a nemzeti tartalékba, és e jogosultságokat úgy kell tekinteni, mint
ab initio
nem odaítélt jogosultságokat. Ezentúl a 796/2004 rendelet 73a. cikkének (2) bekezdéséből kitűnik, hogy amikor a támogatási jogosultságok értéke túl magas, az értéket megfelelően módosítani kell, és a jogosultságokat a módosítás eredményeképpen kapott értéken
ab initio
odaítéltnek kell tekinteni. Végül a 796/2004 rendelet 73a. cikkének a 972/2007 rendelettel megállapított (2a) bekezdése előírja, hogy amennyiben az (1) és a (2) bekezdés alkalmazásában megállapítást nyer, hogy a mezőgazdasági termelőnek jogtalanul ítéltek oda bizonyos támogatási jogosultságokat, ezen odaítélésnek nincs azonban hatása az általa kapott jogosultságok összértékére, azokat újra ki kell számítani, ha ésszerűen feltételezhető a mezőgazdasági termelő nem vehette észre a hibákat (lásd ebben az értelemben: Vonk Noordegraaf ítélet, fenti 80. pont,
EU:C:2014:1126
, 41. pont). Egyébiránt a 796/2004 rendelet 73a. cikkének (4) bekezdése szerint a jogosulatlanul kifizetett összegek ugyanezen rendelet jogosulatlan kifizetések visszatérítésére vonatkozó 73. cikkének megfelelően kerülnek visszatérítésre.
Másodszor meg kell állapítani, hogy a jelen ügyben a felek egyetértenek abban, hogy a 796/2004 rendelet 73a. cikkének (2a) bekezdése nem alkalmazható, amennyiben a jogosulatlan kiosztás – a támogatási jogosultságok egységértékének alulértékelése esetén – az átalánytényező miatt hatással volt a támogatási jogosultságok összértékére is.
Harmadszor, ami a 796/2004 rendelet 73a. cikke (1) bekezdésének értelmezését illeti, meg kell állapítani, hogy e rendelkezés szövege kifejezetten nem írja elő, és nem is zárja ki a támogatási jogosultságok egységértékének visszamenőleges újraértékelését a jogosulatlanul kiosztott jogosultságok visszatérítése után.
A felek azonban megjegyzik, hogy a 796/2004 rendelet 73a. cikke (1) bekezdésének harmadik albekezdésében szereplő azon pontosítás, amely szerint a tévesen kiosztott támogatási jogosultságot úgy kell tekinteni, mint
ab initio
nem odaítélt jogosultságot, értelmezhető úgy, hogy amennyiben a támogatási jogosultságok jogellenes kiosztása hatással volt a kiosztott jogosultságok egységértékére, újra kell értékelni a fennmaradó jogosultságok egységértékét.
Mindazonáltal a 796/2004 rendelet 73a. cikke (1) bekezdésének ilyen értelmezése nem tartható e rendelkezés kontextuális elemzése alapján.
Meg kell ugyanis állapítani, hogy a 796/2004 rendelet 73a. cikke (1) bekezdésének ilyen értelmezése legalább részben értelmetlenné tenné az e rendelkezés (2a) bekezdésének a 972/2007 rendelettel való beillesztését. Az említett rendelet 73a. cikke (2a) bekezdésének keretében ugyanezen cikk (1) és (2) bekezdésének alkalmazása szempontjából a támogatási jogosultságok egységértékének a jogosulatlan kiosztás miatti újraértékelése arra – a jelen ügy tárgyát képező esettől a felek által nem vitatottan eltérő – esetre korlátozódik, amelyben az említett jogosulatlan kiosztásnak nincs hatása a támogatási jogosultságok összértékére, ha ésszerűen feltételezhető, hogy a mezőgazdasági termelő nem vehette észre a hibákat. Márpedig ha a 796/2004 rendelet 73a. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az a támogatási jogosultságok egységértéke újraértékelésének kötelezettségét foglalja magában – tekintet nélkül az ilyen újraértékelésnek a támogatási jogosultságok összértékére gyakorolt hatására, és arra, hogy adott esetben ésszerűen feltételezhető, hogy a mezőgazdasági termelő észre vehette a hibákat –, ezen, a 796/2004 rendelet 73a. cikkének (2a) bekezdésében szereplő pontosítás haszontalanná és értelmetlenné válik.
Ezen értelmezést erősítik azon indokok, amelyek igazolták a (2a) bekezdésnek 796/2004 rendelet 73a. cikkébe való, a 972/2007 rendelet általi beillesztését. Ahogy az ugyanis a 972/2007 rendelet (19) preambulumbekezdéséből kitűnik, a tagállamoknak csak abban az esetben kell a jogosultságok elosztását vagy – szükség szerint – azok típusát módosítaniuk – anélkül, hogy értéküket megváltoztatnák –, ha a támogatási jogosultságok jogellenesen történő kiosztása ez utóbbi rendelkezés értelmében a mezőgazdasági termelő jogosultságainak csupán a számát befolyásolta, és ha a mezőgazdasági termelő nem vehette észre a hibát.
Ilyen körülmények között meg kell állapítani, hogy a 796/2004 rendelet 73a. cikke (1) bekezdésének harmadik albekezdésében foglalt azon pontosítás, miszerint „[a] tévesen kiosztott támogatási jogosultságot úgy kell tekinteni, mint
ab initio
nem odaítélt jogosultságot”, nem értelmezhető úgy, hogy előírja a támogatási jogosultságok egységértékének visszamenőleges újraértékelését. Ezzel szemben e pontosítást az említett rendelet 73a. cikke (4) bekezdésével együttesen kell értelmezni, amely rendelkezés értelmében „[a] jogosulatlanul kifizetett összegek [ugyanezen rendelet] a 73. cikknek megfelelően kerülnek visszatérítésre”. Következésképpen a 796/2004 rendelet 73a. cikke (1) bekezdésének harmadik albekezdésében foglalt, fent említett pontosítást úgy kell értelmezni, hogy annak egyetlen célja annak jelzése, hogy az adott esetben jogosulatlanul kiosztott jogosultságok alapján odaítélt támogatások maguk is jogosulatlanok, így azokat a 796/2004 rendelet 73. cikkének rendelkezései szerint vissza kell fizetni.
Végül meg kell állapítani, hogy ez az értelmezés nem ellentétes az egységes támogatási rendszer céljaival. Ahogy arra a fenti 81. pont emlékeztet, az 1782/2003 rendelet (29) preambulumbekezdéséből az ítélkezési gyakorlat értelmében kitűnik, hogy az egységes támogatási rendszer egyik célja, hogy minden egyes mezőgazdasági termelő számára lehetővé tegye, hogy továbbra is a bázisidőszak során odaítélt összegeknek megfelelő támogatási szintben részesüljön (Vonk Noordegraaf ítélet, fenti 80. pont,
EU:C:2014:1126
, 38. pont). Amint az ugyanis a „megfelelő” jelző használatából kiderül, e rendszer nem biztosít szigorúan azonos támogatási szintet.
Negyedszer, ami az Egyesült Királyság által a 796/2004 rendelet 73a. cikkének (2) bekezdésére alapított érveket illeti, meg kell állapítani, hogy e rendelkezés csupán a támogatási jogosultságok lefelé történő újraértékelését írják elő. Ezzel szemben e rendelkezés szövegéből egyáltalán nem derül ki, hogy a felfelé történő újraértékelés is lehetséges akkor, ha a támogatási jogosultságok túl magas számban való eredeti kiosztása miatt ez utóbbiak értékét túl alacsonyan állapították meg.
Egyébiránt meg kell állapítani, hogy ellentétben azzal, amit az Egyesült Királyság a tárgyaláson előadott, a 796/2004 rendelet 73a. cikkének (2) bekezdését nem lehet úgy értelmezni, hogy a támogatási jogosultságok egységértékének felfelé történő visszamenőleges újraértékelését írja elő akkor, ha egyes támogatási jogosultságok jogosulatlan kiosztása és a kiosztott jogosultságok egységértékének alulértékelése esetén az egy mezőgazdasági termelőnek kiosztott jogosultságok összértékét túlértékelték. Azonkívül ugyanis, hogy a 796/2004 rendelet 73a. cikkének (2a) bekezdésével összefüggésben értelmezve az „érték” szó ugyanezen rendelkezés (2) bekezdésében való használata – olyan pontosítás hiányában, hogy összértékről van szó – úgy értendő, mint az egyéni támogatási jogosultságok egységértéke, az Egyesült Királyság által javasolt értelmezést mindenképpen el kell vetni a fenti 91. és 92. pontban szereplő indokokhoz hasonló indokok miatt.
Következésképpen az Egyesült Királyság állításaival ellentétben a 796/2004 rendelet 73a. cikke (1) és (2) bekezdésének együttes értelmezése nem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy a támogatási jogosultságok túl magas számban való eredeti olyan kiosztása esetén, amely a támogatási jogosultságok egységértékének alulértékelését vonta maga után és hatással volt az említett jogosultságok összértékére, hiba feltárása esetén a támogatási jogosultságok számát csökkenteni kell, majd egységértéküket visszamenőlegesen újra kell értékelni.
Egyébiránt amennyiben az Egyesült Királyság a válaszában megjegyzi, hogy a Bizottság felismerte az elemzésének téves jellegét – hiszen elfogadta, hogy a 796/2004 rendelet 73a. cikkének a mezőgazdasági termelő tudomására egyedül hivatkozó (2a) bekezdése nem alkalmazható –, meg kell állapítani, hogy az ügy irataiból egyáltalán nem derül ki, hogy a Bizottság a támogatási jogosultságok szisztematikus újraértékelésére vonatkozó kifogását a 796/2004 rendelet 73a. cikkének (2a) bekezdésére kívánta alapozni.
Ebből következően és anélkül, hogy meg kellene vizsgálni a Bizottság által a 796/2004 rendelet 73. cikkének (4) bekezdésére alapított és a jogosulatlan kifizetések visszatérítésével – amely a jelen jogalap harmadik kifogásának részét képező kérdés – kapcsolatos érveket, meg kell állapítani, hogy a jelen kifogást el kell utasítani.
– A harmadik, a jogosulatlan kifizetések visszatérítésére vonatkozó kifogásról
Az Egyesült Királyság vitatja a Bizottság azon megállapításait, amelyek a jogosulatlan kifizetések 796/2004 rendelet 73. cikke alapján történő visszatérítésére vonatkoznak. Lényegében úgy véli, hogy a támogatási jogosultságok túl magas számban való eredeti kiosztása esetén ugyanezen rendelet 73a. cikke értelmében újra kell számítani a támogatási jogosultságokat, majd meg kell állapítani a jogosulatlanul felvett és visszafizetendő összegeket. Ebből az következik, hogy a támogatás történeti tényezőjére vonatkozó összeget nem kell visszafizetni. A Bizottság megközelítése, amely a visszafizetendő összegeket a nem létező támogatási jogosultságok eredeti értéke alapján határozza meg, nem egyeztethető össze a 796/2004 rendelet 73. és 73a. cikkével annyiban, amennyiben a Bizottság egyrészt a jogosultságok értékét visszamenőlegesen nem igazítja ki, másrészt arra kötelezi a mezőgazdasági termelőket, hogy az Alap tényleges veszteségét és a jogosulatlan kifizetéséket meghaladó összegeket fizessenek vissza. Így a Bizottság megközelítése a mezőgazdasági termelők szankcionálásához vezet.
A Bizottság vitatja ezen érvek megalapozottságát.
Először is emlékeztetni kell arra, hogy a 73/2009 rendelet 34. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„A mezőgazdasági termelők az egységes támogatási rendszer keretében támogatáshoz juthatnak a támogatható hektárszámhoz kötött támogatási jogosultság aktiválásával. Az aktivált támogatási jogosultságok az abban meghatározott összegek kifizetésére jogosítanak fel.”
Másodszor meg kell állapítani, hogy a 796/2004 rendelet 73. cikkének (1) bekezdése értelmében amennyiben jogosulatlan kifizetés történt, akkor az érintett mezőgazdasági termelőnek a szóban forgó összeget az e rendelkezés (3) bekezdése szerint számított kamattal együtt vissza kell fizetnie.
A 796/2004 rendelet 73. cikke (4) bekezdésének első albekezdése értelmében az említett rendelet 73. cikkének (1) bekezdésében említett visszafizetési kötelezettséget nem lehet alkalmazni, ha a kifizetés az illetékes hatóság vagy más hatóság által elkövetett hiba következtében történt, és a hibát a mezőgazdasági termelő ésszerűen nem vehette észre. A 796/2004 rendelet 73. cikke (4) bekezdésének második albekezdéséből ezenkívül kitűnik, hogy ha azonban a hiba az érintett támogatás kiszámítására vonatkozó tényadatokat érinti, e rendelkezés első albekezdését csak akkor kell alkalmazni, ha a visszatérítésről szóló döntést a kifizetéstől számított 12 hónapon belül nem közölték.
Harmadszor az ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy amikor az uniós jogalkotó valamely támogatás nyújtásához támogathatósági feltételeket határoz meg, az e feltételek valamelyikének be nem tartásából eredő kizárás nem szankció, hanem csupán a jog által előírt feltételek be nem tartásának az egyszerű következménye (2007. május 24‑i Maatschap Schonewille‑Prins ítélet, C‑45/05, EBHT,
EU:C:2007:296
, 47. pont; 2012. május 24‑i Hehenberger‑ítélet, C‑188/11, EBHT,
EU:C:2012:312
, 37. pont).
A jelen ügyben meg kell állapítani, hogy az Egyesült Királyság érvelése azon az előfeltételezésen alapul, hogy a támogatási jogosultságoknak a jogosultságok egységértékét és összértékét is befolyásoló jogosulatlan kiosztása esetén a 796/2004 rendelet 73a. cikke alapján a támogatási jogosultságok számának csökkentését követően értéküket visszamenőlegesen újra kell értékelni azelőtt, hogy alkalmaznák a jogosulatlan kifizetések visszatérítését illetően ugyanezen rendelet 73. cikkének rendelkezéseit.
Márpedig ez az előfeltevés nem fogadható el.
A fenti 97. pontban szereplő megfontolásokra tekintettel ugyanis az ilyen újraértékelés – ellentétben azzal, ami az Egyesült Királyság érveiből kitűnik – nem alapulhat a 796/2004 rendelet 73a. cikkének rendelkezésein, ha a támogatási jogosultságok kiosztásának évébe visszanyúló, a támogatható területekkel kapcsolatos hibák esetén e hibák hatással voltak a jogosultságok összértékére.
Következésképpen nem fogadható el az Egyesült Királyság azon alapuló érvelése, hogy a 796/2004 rendelet 73. cikkének alkalmazása előtt visszamenőlegesen újra kell értékelni a támogatási jogosultságokat.
E következtetést nem teszik vitássá az Egyesült Királyság egyéb, azon alapuló érvei, hogy a 796/2004 rendelet 73. cikke (1) bekezdésének a támogatási jogosultságok előzetes újraértékelése nélküli alkalmazása az Alap tényleges kockázatát meghaladó összegek visszafizetéséhez vezet, és így a mezőgazdasági termelőre nézve szankciót jelent.
E tekintetben egyrészt emlékeztetni kell arra, hogy a 73/2009 rendelet 34. cikkének (1) bekezdése értelmében támogatáshoz lehet jutni az aktivált támogatási jogosultságok után, vagyis a támogatható hektárszámhoz kötött támogatási jogosultságok után. Ennek következtében a támogatható területtel kapcsolatos hiba mindenképpen hatással van a teljes egészében kifizetett támogatás összegére, ahogy azt a Bizottság helyesen megjegyzi.
Másrészt a fenti 93. pontban foglalt megfontolásokból kitűnik, hogy a jogosulatlanul kiosztott támogatási jogosultságok alapján megítélt támogatás a 796/2004 rendelet 73a. cikke (1) bekezdése harmadik bekezdésének és ugyanezen rendelet 73a. cikke (4) bekezdésének együttes rendelkezéseire tekintettel jogosulatlan támogatásnak minősül, amelyet az említett rendelet 73. cikke értelmében vissza kell fizetni.
Márpedig mindenekelőtt az Egyesült Királyság azon megközelítése, miszerint a 796/2004 rendelet 73. cikke rendelkezéseinek alkalmazását megelőzően minden egyes támogatási jogosultság egységértékét visszamenőlegesen újra kell értékelni, és az így újraértékelt támogatási jogosultságok helyes száma alapján újra kell számítani azon támogatás teljes összegét, amelyet a mezőgazdasági termelőnek ki kellett volna fizetni a 2005‑ben elkövetett hiba hiányában, meghiúsítja a jogosulatlan támogatások helyes és hatékony visszatérítését, ahogyan azt a Bizottság a jelen jogalap első és harmadik kifogására adott válaszában is helyesen megjegyzi.
Következésképpen ahelyett, hogy jogtalannak tekintenék a jogosulatlanul kiosztott támogatási jogosultság alapján megítélt és nem teljes egészében támogatható területhez tartozó támogatást, az Egyesült Királyság megközelítése azzal jár, hogy a jogosulatlan rész a megítélt kifizetések, valamint az felfelé történő újraértékelés és a támogathatóként elismert hektárszám alapján felülvizsgált kifizetések különbségére csökken, amely megfelel a jogosulatlanul kiosztott támogatási jogosultság átalánytényezője összegének.
Márpedig meg kell állapítani, hogy bármely olyan rendelkezés hiányában, amely az egyes támogatási jogosultságok jogosulatlan, a támogatási jogosultságok összértékét befolyásoló kiosztása esetén az egységértékük visszamenőleges felfelé történő újraértékelését írja elő, az ilyen értelmezés összeegyeztethetetlen a költségviselési feltételek szigorú értelmezésének követelményével, amelyet a közös agrárpolitika finanszírozásáról szóló, 1999. május 17‑i 1258/1999/EK tanácsi rendelettel (
HL L 160., 103. o.
; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 25. kötet, 414. o.) – amelyet az 1290/2005 rendelet váltott fel – felváltott, a közös agrárpolitika finanszírozásáról szóló, 1970. április 21‑i 729/70/EGK tanácsi rendelettel (
HL L 94., 13. o.
) kapcsolatban a Bíróság fogalmazott meg (lásd ebben az értelemben: 2014. november 6‑i Hollandia kontra Bizottság ítélet, C‑610/13 P,
EU:C:2014:2349
, 41. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Ezután, mivel az Egyesült Királyság a válaszában rámutat, hogy az olyan megközelítés, miszerint a túlfizetést az eredetileg kiosztott támogatási jogosultságok alapján kell értékelni, megakadályozza a jogosulatlan kifizetés helyes visszafizetését annyiban, amennyiben esettől függően ahhoz vezet, hogy a túlfizetéseket sohasem fizetik vissza vagy túlzott mértékben fizetik vissza, egyrészt a túlzott mértékű visszafizetéseket illetően meg kell állapítani, hogy ezen érvelést csak elutasítani lehet, tekintettel a fenti 113. és 114. pontban kifejtett megfontolásokra.
Másrészt, ami az arra alapított érvet illeti, hogy a Bizottság említett megközelítése azzal járna, hogy megakadályozná a túlfizetések visszatérítését a támogatás nem létező támogatási jogosultságok alapján való kiszámítása miatt, meg kell állapítani, hogy ezen érvet, amelyre a keresetlevélben csupán a negyedik kifogással összefüggésben és a 796/2004 rendelet 51. cikkének rendelkezésire tekintettel hivatkoztak, a túlfizetés meghatározásával kapcsolatban elsőként a válaszban hozták fel, ahol egyáltalán nem támasztották alá, eltekintve a keresetlevél negyedik kifogásában szereplő magyarázatokra való hivatkozástól. Mindenesetre meg kell állapítani, hogy – amint az a fenti 93. pontból kitűnik – a jogosulatlanul kiosztott támogatási jogosultságok alapján odaítélt támogatás maga is jogosulatlan. Jóllehet az Egyesült Királyság azt állítja, hogy a Bizottság megközelítése bizonyos körülmények között azzal a hatással jár, hogy nem tekinti jogosulatlannak az ilyen kifizetést, mivel a Bizottság a túlfizetéseket a bejelentett támogatási jogosultságok alapján számítja, meg kell állapítani, hogy a Bizottság a beadványaiban az Egyesült Királyság által felhozott első jogalapra válaszolva kifejezetten rámutat, hogy a mezőgazdasági termelő nem juthat kifizetéshez jogosulatlanul kiosztott támogatási jogosultság alapján. Sőt az iratokból nem derül ki, hogy a kockázatértékelési jelentés keretében az Egyesült Királyság arra jutott, hogy kizár a túlfizetés számításából egyes, a jogosulatlanul kiosztott támogatási jogosultságok alapján megítélt összegeket.
Végül pontosítani kell, hogy a fenti 105. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatra tekintettel a visszatérítés – az Egyesült Királyság állításaival ellentétben – nem szankciónak, hanem egyszerűen a támogathatósági feltételek be nem tartásának minősül.
Egyébiránt hozzá kell tenni, hogy a 796/2004 rendelet 73. cikke (4) bekezdésének első albekezdése mindenesetre azt tartalmazza, hogy az e rendelkezés (1) bekezdésben említett visszafizetési kötelezettséget nem lehet alkalmazni, ha a kifizetés az illetékes hatóság vagy más hatóság által elkövetett hiba következtében történt, és a hibát a mezőgazdasági termelő ésszerűen nem vehette észre. Következésképpen a jóhiszemű mezőgazdasági termelőnek nem kell visszafizetnie a jogosulatlan támogatást, ha a támogatható területet, vagy akár a támogatási jogosultságok odaítélését befolyásoló hiba a hatóságoknak tudható be, és azt ő ésszerűen nem vehette észre.
Ebből következik, hogy a jelen kifogást el kell utasítani.
– A negyedik, a túlzott mértékű területbejelentések esetén alkalmazott támogatáscsökkentésekkel és kizárásokkal kapcsolatos kifogásról
Az Egyesült Királyság vitatja azt a megállapítást, miszerint tévesen alkalmazta a 796/2004 rendelet 51. cikkének rendelkezéseit. Először is úgy véli, hogy ha a jogosultságok eredeti kiosztása során követtek el hibákat, az említett cikkben foglalt szankciók csak azután alkalmazhatók, hogy ugyanezen rendelet 73a. cikke alapján újraszámították a támogatási jogosultságok értékét. Másodszor az Egyesült Királyság – elismerve, hogy minden olyan bejelentési évben lehetővé kell tenni a szankciók kiszabását, amikor a mezőgazdasági termelő nem támogatható területet jelent be a ténylegesen rendelkezésére álló támogatási jogosultság aktiválásához – mindazonáltal megjegyzi, hogy a Bizottság tévesen véli úgy, hogy a támogatási jogosultságok eredeti kiosztása során elkövetett és az azt követő bejelentési évek során megismételt hibák esetén a szankciókat nemcsak a 2005. év, hanem a későbbi évek vonatkozásában is alkalmazni kell, akkor is ha a mezőgazdasági termelő elegendő támogatható területet jelent be a ténylegesen rendelkezésére álló támogatási jogosultságok aktiválásához. A 796/2004 rendelet 51. cikkének rendelkezései különbséget tesznek tehát a ténylegesen a mezőgazdasági termelő rendelkezésére álló támogatási jogosultságok aktiválásával járó túlzott mértékű területbejelentések és a támogatási jogosultságok eredeti kiosztásakor elkövetett hibából eredő túlzott mértékű bejelentések között. Mind a 796/2004 rendelet 51. cikke (1) és (2a) bekezdésének – az 1122/2009 rendelet 57. cikke (2) bekezdésének második francia bekezdésével megerősített – szerkezetéből, mind pedig másodlagosan a kevésbé súlyos szankció – a jelen esetben az utóbbi rendelet említett 57. cikke (2) bekezdésének második albekezdése – visszamenőleges alkalmazásának elvéből ugyanis az következik, hogy a későbbi évek vonatkozásában nem kell szankciót kiszabni.
A Bizottság vitatja az Egyesült Királyság érveinek megalapozottságát.
Először is meg kell állapítani, hogy az Egyesült Királyság által a jelen kifogás alátámasztására felhozott érvelés azon az előfeltevésen alapul, miszerint a támogatáscsökkentések és kizárások 796/2004 rendelet 51. cikke szerinti alkalmazása előtt ugyanezen rendelet 73a. cikkét kell alkalmazni az Egyesült Királyság értelmezésének megfelelően.
E tekintetben elég arra emlékeztetni, hogy – amint az a 97. és 108. pontból kitűnik – ezen előfeltevés téves.
A fenti 97. és 108. pontban ugyanis az áll, hogy a 796/2004 rendelet 73a. cikkét nem lehet úgy értelmezni, hogy olyan körülmények között, mint amelyek a jelen ügy tárgyát képezik, a támogatási jogosultságok értékének visszamenőleges újraértékelését írja elő.
Ebből következik az is, hogy mivel a 796/2004 rendelet 73a. cikke – olyan körülmények között, mint amelyek a jelen ügy tárgyát képezik – nem teszi lehetővé a támogatási jogosultságok visszamenőleges újraszámítását, az Egyesült Királyság nem kifogásolhatja, hogy a Bizottság különbözőképpen kezeli a bejelentett területeket és a bejelentett támogatási jogosultságokat azzal, hogy az elsőt kiigazítja, a másodikat pedig nem.
Másodszor egyrészt az Egyesült Királyság úgy véli, hogy a 2005‑ös bejelentési évet illetően a 796/2004 rendelet 51. cikkének (1) bekezdése alapján a túlzott mértékű bejelentés utáni szankciót kell alkalmazni, mivel e szankciót a visszamenőlegesen korrigált támogatási jogosultságok alapján kell kiszámítani. Másrészt azon későbbi bevallási éveket illetően, amelyek alatt ugyanaz a hiba ismétlődött, az Egyesült Királyság szerint a 796/2004 rendelet 51. cikke (1) és (2a) bekezdésének együttes alkalmazása kizár bármely szankciót ezen évek vonatkozásában. E megfontolás az említett rendelkezések rendszerén alapul abban az értelemben, hogy az Egyesült Királyság szerint ha a mezőgazdasági termelő a ténylegesen rendelkezésére álló támogatási jogosultságok aktiváláshoz elegendő támogatható területet jelent be (vagyis adott esetben a számuk csökkentését és az értékük újraértékelését követően), a 796/2004 rendelet 51. cikkének (2a) bekezdése alapján nem célszerű rá szankciót kiszabni.
Ezen érvek megalapozottságának vizsgálata céljából meg kell vizsgálni egyrészt, hogy a 796/2004 rendelet 51. cikkének (1) bekezdése – ugyanezen rendelet 73a. cikkének szövege ellenére – előírja‑e a támogatási jogosultságok értékének visszamenőleges újraértékelését, másrészt pedig az említett rendelet 51. cikkének (2a) bekezdéséből az következik‑e, hogy – amint azt az Egyesült Királyság állítja – semmilyen szankciót nem kell kiszabni, ha a mezőgazdasági termelő a ténylegesen rendelkezésére álló támogatási jogosultságok aktiváláshoz elegendő támogatható területet jelent be.
Először is meg kell állapítani, hogy a 796/2004 rendelet és különösen az 51. cikkének célja e rendelet (29) és (55) preambulumbekezdése értelmében az, hogy biztosítsa az integrált rendszer keretében kezelt támogatási rendszerekre vonatkozó rendelkezéseknek való megfelelés hatékony felügyeletét, valamint hogy az Unió pénzügyi érdekeinek hatékony védelme érdekében elfogadja a megfelelő intézkedéseket a szabálytalanságok és a csalás elleni fellépés céljából (lásd analógia útján: 2002. november 28‑i Agrargenossenschaft Pretzsch ítélet, C‑417/00, EBHT,
EU:C:2002:715
, 33. pont).
Ezután a 796/2004 rendelet 51. cikkének (1) bekezdése az elkövetett szabálytalanság súlyához igazodó lépcsőzetes szankciót ír elő abban az esetben, ha a támogatási kérelemben bejelentett terület meghaladja az ellenőrzés során meghatározott területet (lásd analógia útján: Agrargenossenschaft Pretzsch ítélet, fenti 129. pont,
EU:C:2002:715
, 35. pont). Először is amennyiben a bejelentett és az ugyanezen rendelet 50. cikkének (3) és (5) bekezdése alapján meghatározott terület közötti különbség 3%‑nál vagy két hektárnál nagyobb, de nem haladja meg a meghatározott terület 20%‑át, a meghatározott terület alapján kiszámított támogatást a különbség kétszeresével csökkentik. Másodszor amennyiben a különbség meghaladja a meghatározott terület 20%‑át, támogatás nem adható. Harmadszor, amennyiben e különbség meghaladja az 50%‑ot, a mezőgazdasági termelőt a támogatásból még egyszer kizárják egy olyan összeg erejéig, amely megegyezik a bejelentett terület és a 796/2004 rendelet 50. cikkének (3) és (5) bekezdésével összhangban meghatározott terület közötti különbséggel.
Ezzel szemben egyrészt a 796/2004 rendelet 51. cikke (2a) bekezdésének első albekezdése úgy rendelkezik, hogy e csökkentések vagy kizárások nem alkalmazandók, amennyiben a mezőgazdasági termelő több területet jelent be, mint támogatási jogosultságot, és a bejelentett terület megfelel minden más támogathatósági követelménynek. Másrészt e rendelkezés második albekezdése értelmében amennyiben a mezőgazdasági termelő több területet jelent be, mint támogatási jogosultságot, és a bejelentett terület nem felel meg az összes többi támogathatósági követelménynek, az ugyanezen rendelet 51. cikkének (1) bekezdésben említett különbség a minden más támogathatósági követelménynek megfelelő terület és a bejelentett támogatási jogosultság összege közötti különbség lesz.
Végül hozzá kell tenni, hogy az ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy ha a hatáskörrel rendelkező hatóság felfedezi, hogy a támogatás igénylője nem szándékosan tett hibás, a támogatható terület túlértékelését maga után vonó bejelentést, és hogy ugyanezen hibákat az ilyen hiba feltárásának évét megelőző évek során is elkövették, aminek következtében minden egyes szóban forgó évben túlértékelték a támogatható területet, e hatóság a 2988/95 rendelet 3. cikkének (1) bekezdésében foglalt elévülési határidő tiszteletben tartása mellett köteles csökkenteni az érintett összes évben esedékes támogatás számításához tényleges meghatározott területet (lásd ebben az értelemben: 2002. november 19‑i Strawson és Gagg & Sons ítélet, C‑304/00, EBHT,
EU:C:2002:695
, 64. pont; 2006. július 25‑i Belgium kontra Bizottság ítélet, T‑221/04,
EU:T:2006:223
, 88. pont).
A fentiekre tekintettel kell megvizsgálni a következőkben a fenti 128. pontban felmerült két kérdést.
Először is ami azt a kérdést illeti, hogy a 796/2004 rendelet 51. cikkének (1) bekezdésében foglalt támogatáscsökkentéseket és kizárásokat a támogatási jogosultságok újraszámított egységértéke alapján kell‑e meghatározni, meg kell állapítani, hogy az Egyesült Királyság állításaival ellentétben sem e cikk szövegéből – amely e tagállam szerint „jogilag van […] megfogalmazva” –, sem az e rendelet 2. cikkének 22. pontjában foglalt „meghatározott terület” fogalmára tekintettel való értelmezésből nem derül ki, hogy a 796/2004 rendelet 51. cikkének (1) bekezdésében előírt szankciót a visszamenőlegesen újraszámított támogatási jogosultságok alapján kell meghatározni.
A 796/2004 rendelet 51. cikke (1) bekezdésének szövegéből ugyanis az derül ki, hogy az abban előírt támogatáscsökkentések és kizárások akkor alkalmazandók, ha a mezőgazdasági termelő által bejelentett terület meghaladja a többek között az ugyanezen rendelet 50. cikkének (3) bekezdése alapján meghatározott területet, és ha a két terület közötti különbség meghaladja az e rendelkezésben megjelölt küszöböt.
Márpedig e rendelkezésből következik, hogy bár a túlzott mértékű bejelentést a támogatás összege kiszámításának alapjául szolgáló meghatározott területnek az e rendelkezésben meghatározott feltételek melletti csökkentésével szankcionálják, meg kell állapítani, hogy – e rendelkezés megfogalmazását figyelembe véve – az alkalmazásának nem feltétele az, hogy a támogatási jogosultságok egységértékét előzetes újraértékeljék az ilyen jogosultságok jogosulatlan kiosztása esetén.
Végül amennyiben az Egyesült Királyság a 796/2004 rendelet 2. cikkének 22. pontjára hivatkozik, meg kell jegyezni, hogy ez utóbbi rendelkezés értelmében a terület csak akkor határozható meg, ha az megfelel a támogatás odaítélésére vonatkozó összes feltételnek, mivel az egységes támogatási rendszer esetében a bejelentett terület csak akkor tekinthető meghatározott területnek, ha ahhoz megfelelő számú támogatási jogosultság tartozik.
Márpedig – az Egyesült Királyság állításának megfelelően – feltételezve akár azt, hogy a 796/2004 rendelet említett 2. cikkének 22. pontja így határozza meg a meghatározott területet a ténylegesen a mezőgazdasági termelő rendelkezésére álló támogatási jogosultságok számához kapcsolódó területhez képest, és hogy e meghatározás releváns az említett rendelet 51. cikkével összefüggésben, e meghatározás nem teszi kötelezővé azt, hogy a 796/2004 rendelet 51. cikkének (1) bekezdése értelmében alkalmazandó szankciót a támogatási jogosultságok újraszámított értéke alapján számítsák ki. Az említett rendelet 2. cikkének 22. pontja ugyanis nem tartalmaz semmilyen, a támogatási jogosultságok azon értékére vonatkozó utalást, amelyet adott esetben figyelembe kellene venni.
A 796/2004 rendelet 51. cikke (1) bekezdésének ilyen értelmezése még inkább irányadó egyrészt ugyanezen rendelet 50. cikkének rendelkezéseire és különösen ez utóbbi (2) bekezdésére tekintettel. A 796/2004 rendelet 50. cikkének (2) bekezdéséből – amely a támogatás számításának alapját határozza meg – kitűnik, hogy ha eltérés van a bejelentett támogatási jogosultságok és a bejelentett terület között, akkor a támogatás kiszámításánál az alacsonyabb értéket veszik figyelembe. Másképpen fogalmazva e rendelkezésből következik, hogy a támogatás kiszámítása ellentétes rendelkezés hiányában a mezőgazdasági termelő által bejelentett támogatási jogosultságok alapján történik, és nem kell figyelembe venni az egységértékük esetleges felfelé történő újraértékelését.
Másrészt a 796/2004 rendelet 51. cikke (1) bekezdése rendelkezéseinek ilyen értelmezése összhangban van ugyanezen rendelet 73a. cikkének – a jelen jogalap alátámasztására felhozott első kifogás keretében adott – értelmezésével abban az értelemben, hogy – amint arra a fenti 125. pont emlékeztet – olyan körülmények között, mint amelyek a jelen ügy tárgyát képezik, ez utóbbi rendelkezés nem írja elő a támogatási jogosultságok értékének visszamenőleges újraértékelését.
Következésképpen az Egyesült Királyság azon érvei, amelyek a 796/2004 rendelet 2. cikkének 22. pontjára tekintettel értelmezett 51. cikkének (1) bekezdésén alapulnak, nem teszik lehetővé annak megállapítását, hogy a támogatáscsökkentéseket és kizárásokat a visszamenőlegesen újraértékelt támogatási jogosultságok alapján kell meghatározni.
Másodszor, ami azt a kérdést illeti, hogy a támogatható területtel kapcsolatos olyan hiba ismétlődése esetén, mint amilyet eredetileg 2005‑ben követtek el, a 796/2004 rendelet 51. cikkének (2a) bekezdése kizárja‑e az e rendelkezés (1) bekezdése értelmében vett támogatáscsökkentés vagy kizárás alkalmazását, ha a mezőgazdasági termelő a ténylegesen rendelkezésére álló támogatási jogosultságok aktiváláshoz elegendő területet jelent be, emlékeztetni kell arra, hogy az említett rendelet 51. cikkének (2a) bekezdéséből kiderül, hogy amennyiben a mezőgazdasági termelő több területet jelent be, mint támogatási jogosultságot, és a bejelentett terület megfelel minden más támogathatósági követelménynek, az e rendelkezés (1) bekezdésében foglalt csökkentések vagy kizárások nem alkalmazandók, és ha ilyen esetben a bejelentett terület nem felel meg az összes többi támogathatósági követelménynek, az ugyanezen rendelet 51. cikkének (1) bekezdésben említett különbség a minden más támogathatósági követelménynek megfelelő terület és a bejelentett támogatási jogosultság összege közötti különbség lesz.
Először is a 796/2004 rendelet 51. cikke (2a) bekezdése két albekezdésének együttes értelmezéséből tehát kitűnik, hogy – azon túl, hogy e rendelkezés szövege nem fogalmaz meg semmilyen fenntartást azon túlzott mértékű bejelentés megismétlődésének esetére, amely eredetileg túl magas számú támogatási jogosultság kiosztásához vezetett, valamint nem tesz különbséget a jogosultságok eredeti kiosztásakor tett túlzott mértékű bejelentés és az említett kiosztást követően tett túlzott mértékű bejelentés között – e rendelkezés – ahogy azt egyébiránt a Bizottság megjegyzi – alkalmazandó akkor, ha a mezőgazdasági termelő által bejelentett terület meghaladja az általa bejelentett támogatási jogosultságok számát, tekintet nélkül a jogosultságok azon számára, amellyel e termelő ténylegesen rendelkezik. Bár ugyanis e rendelkezés első albekezdése kétségtelenül nem a bejelentett támogatási jogosultságokként határozza meg a benne szereplő támogatási jogosultságokat, e minősítés kifejezetten szerepel ugyanezen rendelkezés második albekezdésének szövegében.
Így a 796/2004 rendelet 51. cikke (2a) bekezdésének első albekezdése értelmében az e rendelkezés (1) bekezdésében létrehozott támogatáscsökkentések és kizárások csak abban az esetben nem alkalmazhatók, ha a bejelentett terület meghaladja a bejelentett támogatási jogosultságok számát, és az említett terület megfelel az összes többi támogathatósági feltételnek.
Ugyanakkor az Egyesült Királyság érveivel szemben a bejelentett területnek és a bejelentett támogatási jogosultságoknak a 796/2004 rendelet 51. cikke (2a) bekezdésének keretében való összehasonlítására a támogatási jogosultságok azon számára tekintet nélkül kerül sor, amellyel a mezőgazdasági termelő ténylegesen rendelkezik, adott esetben a jogosulatlanul kiosztott jogosultságoknak a 796/2004 rendelet 73a. cikkének alapján való visszatérítését követően.
Másodszor hozzá kell tenni, hogy a 796/2004 rendelet 51. cikke (2a) bekezdésének e szó szerinti értelmezését e rendelkezés kontextuális és célkutató értelmezése is megerősíti.
E tekintetben egyrészt emlékeztetni kell arra, hogy a 796/2004 rendelet 50. cikkének (2) bekezdése értelmében, ha eltérés van a bejelentett támogatási jogosultságok és a bejelentett terület között, akkor az egységes támogatási rendszer szerinti támogatás kiszámításánál az alacsonyabb értéket veszik figyelembe. E rendelkezés a támogatás összege kiszámításának alapját határozza meg.
Másrészt, ahogy az a fenti 129. pont már tartalmazza, a 796/2004 rendelet 51. cikke a szabálytalanságok és a csalás elleni fellépés útján lényegében az Unió pénzügyi érdekei hatékony védelmének célját szolgálja. Ennek érdekében, ha a bejelentett terület meghaladja a meghatározott területet, a 796/2004 rendelet 51. cikkének (1) bekezdése lépcsőzetes szankciót ír elő (lásd a fenti 130. pont).
Ellenben, ahogy az a 659/2006 rendelet (12) preambulumbekezdéséből – amely a 796/2004 rendelet 51. cikkébe a (2a) bekezdést beillesztette – kitűnik, az ilyen szankciók feleslegesnek tekintendők abban az esetben, ha a mezőgazdasági termelő több területet jelentett be, mint támogatási jogosultságot, de a bejelentett terület megfelel minden más támogathatósági követelménynek. Ilyen esetben ugyanis, ahogy azt ugyanezen preambulumbekezdés megállapítja, a 796/2004 rendelet 50. cikkének (2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a megfelelő támogatási jogosultsághoz kapcsolódó hektárszám képezi a támogatás kiszámításának alapját.
Így egyrészt a 796/2004 rendelet 50. cikkének (2) bekezdése – amely kifejezetten a bejelentett terület és a bejelentett támogatási jogosultságok összehasonlításán alapuló rendelkezés –, és e rendelet 51. cikkének (2a) bekezdése között a 659/2006 rendelet (12) preambulumbekezdése által létrehozott kapcsolat azt a következtetést erősíti, miszerint az 51. cikk (2a) bekezdése szerinti összehasonlítást egyfelől a bejelentett terület, másfelől a bejelentett támogatási jogosultságok, és nem pedig – adott esetben a jogellenesen kiosztott jogosultságok 796/2004 rendelet 73a. cikke alapján történő visszatérítését követően – ténylegesen a mezőgazdasági termelő rendelkezésére álló támogatási jogosultságok között kell elvégezni.
Másrészt a 796/2004 rendelet szabálytalanságok és csalás elleni küzdelmet szolgáló 51. cikkének általános rendszerére tekintettel, a (2a) bekezdés e rendelkezésbe való beillesztése azon a megfontoláson alapul, miszerint a bejelentett terület és a bejelentett támogatási jogosultságok közötti eltérés esetén főszabály szerint nem áll fenn a szabálytalanság vagy a csalás veszélye, ha a bejelentett terület megfelel minden egyéb támogathatósági feltételnek. A bejelentett terület és a bejelentett jogosultságok száma közötti ilyen eltérés esetén ugyanis a támogatás összegét az említett rendelet 50. cikkének (2) bekezdése alapján mindenképpen az alacsonyabb érték alapján határozzák meg, így minden esetben ki van zárva, hogy a támogatást nem meghatározott terület alapján fizessék ki. Következésképpen főszabály szerint ilyen esetben nem áll fenn a nem meghatározott terület alapján megítélt jogosulatlan kifizetés veszélye.
Harmadszor meg kell állapítani, hogy igaz, hogy – amint azt az Egyesült Királyság megjegyzi – a 796/2004 rendelet 51. cikkének és különösen a (2a) bekezdésének ilyen értelmezése nem zárja ki azt, hogy kivételesen nem létező támogatási jogosultságok alapján számítsák ki a szankciót, ha a mezőgazdasági termelő a ténylegesen rendelkezésére álló támogatási jogosultságok számát meghaladó jogosultságot jelent be.
Ugyanakkor meg kell állapítani, hogy azon kérdés vizsgálatának szükségessége nélkül, hogy – az Egyesült Királyság állítása szerint – a 796/2004 rendelet 51. cikkének (1) bekezdésében a meghatározott területre való utalás a megfelelő számú bejelentett támogatási jogosultságokhoz vagy a ténylegesen a mezőgazdasági termelő rendelkezésére álló bejelentett támogatási jogosultságokhoz tartozó támogatható területre való utalásként értelmezendő‑e, a fenti 152. pontban említett körülmény nem teszi jogellenessé a megtámadott határozatot, ellentétben azzal, amit a tárgyaláson az Egyesült Királyság állított.
Azonkívül ugyanis, hogy az Egyesült Királyság nem vitatta a 796/2004 rendelet 51. cikkének jogszerűségét, meg kell állapítani, hogy e körülmény, bár sajnálatos, nem fordítja meg a 796/2004 rendelet 51. cikke (2a) bekezdése rendelkezéseinek fent megfogalmazott értelmezését, amely e rendelkezések szó szerinti, kontextuális és célkutató vizsgálatából következik.
E tekintetben egyébiránt hozzá kell tenni, hogy a 796/2004 rendeletet 2010. január 1‑jétől hatályon kívül helyező és felváltó 1122/2009 rendelet „A bejelentett területekre vonatkozó számítások alapja” címet viselő 57. cikke (2) bekezdésének második francia bekezdésében immár kifejezetten előírja, hogy „ha a bejelentett támogatási jogosultságok száma meghaladja a mezőgazdasági termelő rendelkezésére álló jogosultságok számát, a bejelentett támogatási jogosultságokat a mezőgazdasági termelő rendelkezésére álló jogosultságok számára kell csökkenteni”.
Ezen új rendelkezés az 1122/2009 rendelet (78) preambulumbekezdéséből következően a következő megfontoláson alapul:
„Az egységes támogatási rendszerben a támogatás kifizetéséhez a támogatási jogosultságok és a támogatható hektárok számának egyezésére van szükség. E rendszer alkalmazásában ezért helyénvaló előírni, hogy ha eltérés van a bejelentett támogatási jogosultságok és a bejelentett terület között, akkor a támogatás kiszámításánál az alacsonyabb értéket vegyék figyelembe. A nem létező jogosultságok alapján történő számítások elkerülése érdekében helyénvaló rendelkezni arról, hogy a számításokhoz használt támogatási jogosultságok száma nem haladhatja meg a mezőgazdasági termelő rendelkezésére álló támogatási jogosultságok számát.”
Márpedig ellentétben az Egyesült Királyság azon alapuló érvelésével, hogy a 796/2004 rendelet 51. cikke (2a) bekezdésének általa adott értelmezését megerősíti az 1122/2009 rendelet 57. cikkének (2) bekezdése, meg kell állapítani, hogy ez utóbbi rendelet elfogadása és az abban foglalt változások nem változtathatják meg a 796/2004 rendelet 51. cikke (2a) bekezdésének fent megfogalmazott értelmezését, és nem igazolhatják ez utóbbi rendelkezés olyan értelmezését, amely nemcsak a szövegével, hanem az említett rendeletbe való beillesztésének indokaival is ellentétes (lásd ebben az értelemben és analógia útján: 2013. szeptember 16‑i Hollandia kontra Bizottság ítélet, T‑343/11,
EU:T:2013:468
, 91. pont).
Azonkívül ugyanis, hogy a cikk címére figyelemmel, az 1122/2009 rendelet 57. cikke (2) bekezdésének más a célja, mint a 796/2004 rendelet 51. cikke (2a) bekezdésének, mivel ez utóbbi a túlzott mértékű bejelentések esetén alkalmazott támogatáscsökkentésekre és kizárásokra vonatkozik, az 1122/2009 rendelet 57. cikke (2) bekezdése értelmezésének szükségessége nélkül meg kell állapítani, hogy ez utóbbi rendelet nem volt alkalmazható azon ellenőrzések idején, amelyek során feltárták a túlzott mértékű bejelentésekből fakadó hibákat, mivel e rendeletet a 87. cikkének második bekezdése értelmében csak a 2010. január 1‑jén kezdődő gazdasági évekkel vagy támogatási időszakokkal kapcsolatos támogatási kérelmekre kell alkalmazni.
Harmadszor, mivel az Egyesült Királyság a 796/2004 rendelet 51. cikke rendelkezéseinek értelmezésére vonatkozó állításait az e rendelkezések alapján való szankciószámítás példáival kívánja alátámasztani, hozzá kell tenni, hogy az ilyen, pusztán szemléltető példák nem bizonyítják, hogy a Bizottság alaptalanul kifogásolta, hogy az Egyesült Királyság tévesen számította ki a szankciókat az említett rendelkezések alapján, és hogy a túlzott mértékű bejelentés esetén alkalmazandó szankciókat illetően az Alap pénzügyi kockázatának értékelésekor használt számítási módszer téves.
Harmadszor és végül az Egyesült Királyság másodlagosan hivatkozik kevésbé súlyos szankció visszamenőleges alkalmazásának elvére. E tekintetben lényegében úgy véli, hogy az 1122/2009 rendelet 57. cikke (2) bekezdésének második francia bekezdése a támogatáscsökkentések és kizárások alkalmazására vonatkozó új szabály, és hogy azt visszamenőlegesen kell alkalmazni, mivel e szabály kevésbé súlyos, mint a Bizottság értelmezése alapján a 796/2004 rendelet 51. cikkéből következő. Ezen új szabály azzal a hatással jár, hogy kizárja a túlzott mértékű bejelentés esetén alkalmazandó támogatáscsökkentéseket és kizárásokat akkor, ha a mezőgazdasági termelő a bejelentett támogatási jogosultságok számával legalább megegyező támogatható területet jelent be, és e szám nem haladja meg a rendelkezésére álló támogatási jogosultságok számát.
E tekintetben – ahogy azt a fenti 158. pont más megállapította – emlékeztetni kell arra, hogy az 1122/2009 rendelet 87. cikkének második bekezdése értelmében e rendeletet csak a 2010. január 1‑jén kezdődő gazdasági évekkel vagy támogatási időszakokkal kapcsolatos támogatási kérelmekre kell alkalmazni, így főszabály szerint a 796/2004 rendeletet kellett alkalmazni a 2009. év vonatkozásában benyújtott támogatási kérelmekre. Mindazonáltal arra is emlékeztetni kell, hogy a 2988/95 rendelet 2. cikkének (2) bekezdése értelmében az uniós jogszabályba foglalt, közigazgatási szankciót tartalmazó rendelkezések későbbi módosítása esetén a kevésbé szigorú rendelkezéseket kell alkalmazni visszaható hatállyal.
Az ítélkezési gyakorlat szerint az olyan támogatáscsökkentések és kizárások, mint amelyekről 796/2004 rendelet 51. cikke rendelkezik, a 2988/95 rendelet 2. cikkének (2) bekezdése értelmében vett közigazgatási szankciónak minősülnek (lásd ebben az értelemben: 1997. július 17‑i National Farmers’ Union és társai ítélet, C‑354/95, EBHT,
EU:C:1997:379
, 40. és 41. pont; Strawson és Gagg & Sons ítélet, fenti 132. pont,
EU:C:2002:695
, 46. pont; 2006. május 4‑i Haug‑ítélet, C‑286/05, EBHT,
EU:C:2006:296
, 21. pont).
Ellenben az ítélkezési gyakorlatból az is kiderül, hogy a számítás alapjának meghatározására vonatkozó rendelkezések nem minősülnek közigazgatási szankciónak (lásd ebben az értelemben: Haug‑ítélet, fenti 162. pont,
EU:C:2006:296
, 24. pont).
Márpedig az Egyesült Királyság által hivatkozott 1122/2009 rendelet 57. cikke (2) bekezdésének második francia bekezdése éppen ilyen rendelkezés.
Ugyanis az 1122/2009 rendelet 57. cikke (2) bekezdésének második francia bekezdése – amely értelmében „ha a bejelentett támogatási jogosultságok száma meghaladja a mezőgazdasági termelő rendelkezésére álló jogosultságok számát, a bejelentett támogatási jogosultságokat a mezőgazdasági termelő rendelkezésére álló jogosultságok számára kell csökkenteni” – a címéből következően, és ahogy azt a Bizottság a tárgyaláson megjegyezte, a bejelentett területekre alkalmazandó számítás alapjának fogalmába illeszkedik.
Sőt az 1122/2009 rendelet 57. cikke (2) bekezdésének második francia bekezdése egyáltalán nem módosítja a támogatáscsökkentésekre és kizárásokra vonatkozó, az 1122/2009 rendelet 58. cikkében foglalt szabályokat. Ez utóbbi cikk egyébiránt megismétli a 796/2004 rendelet 51. cikkének (1) bekezdésében szereplő szabályokat, ugyanakkor az 1122/2009 rendelet 58. cikke nem veszi át a 796/2004 rendelet 51. cikke (2a) bekezdésének rendelkezéseit, amelyek az ugyanezen rendelet 51. cikkének (1) bekezdésében foglalt támogatáscsökkentések és kizárások alóli kivételt állapítanak meg.
Következésképpen Egyesült Királyság kevésbé súlyos szankció visszamenőleges alkalmazására vonatkozó érvei nem állják meg a helyüket.
Ebből következően a negyedik jogalapot teljes egészében el kell utasítani.
A második, az „állatállomány‑alapú” támogatásokat befolyásoló területkülönbségeknek a támogatási jogosultságok újraszámítása során való figyelembevételére vonatkozó kifogásról
Az Egyesült Királyság lényegében azt állítja, hogy a Bizottság alaptalanul állapította meg, hogy a történeti tényezőre hatással lehetnek az „állatállomány‑alapú” támogatásokra vonatkozó területek meghatározásával kapcsolatban elkövetett hibák. Az EMOGA Garanciarészlege, az EMGA és az EMVA terhére a tagállamok által kifizetett egyes kiadásoknak az európai uniós finanszírozásból való kizárásáról szóló, 2010. július 15‑i 2010/399/EU bizottsági határozatból (
HL L 184., 6. o.
) ugyanis kitűnik, hogy a 2004‑es bejelentési évet illetően a termelés extenzívvé tételéért nyújtott támogatás rendszerének keretében teljesített kiadásokra a Bizottság csupán 2%‑os átalánykorrekciót alkalmazott. Márpedig ugyanilyen, rendkívül csekély kockázat áll fenn, tekintettel a rendszerek és a vonatkozó feltételek referencia időszakban tapasztalható nagyfokú hasonlóságára.
A Bizottság vitatja ezen érvek megalapozottságát.
A jelen ügyben az ügy irataiból kiderül, hogy a megfelelőségi vizsgálati eljárás során a Bizottság úgy vélte, hogy a támogatási jogosultságok oly módon való újraszámítása, ahogy azt az Egyesült Királyság elvégezte, csupán az átalánytényezőt vette figyelembe, miközben semmilyen ellenőrzést nem végeztek annak meghatározása érdekében, hogy a területkülönbségek hatással voltak‑e a 2000 és 2002 közötti referencia‑időszak alatt kifizetett „állatállomány‑alapú” támogatásokra, és így a támogatási jogosultságok történeti tényezőjére.
Márpedig feltételezve akár, hogy – amint az Egyesült Királyság állítja – nagyon csekély volt az abból fakadó kockázat, hogy nem vizsgálták az „állatállomány‑alapú” támogatásokra vonatkozó területek meghatározását illetően elkövetett hibák hatását, meg kell azonban állapítani, hogy az Egyesült Királyság egyáltalán nem vitatta azt a megállapítást, miszerint nem végzett ilyen vizsgálatot. Az Egyesült Királyság ugyanis nem vitatja „állatállomány‑alapú” támogatásokat esetlegesen befolyásoló területkülönbségek fennállását. Sőt, ahogy az a tárgyalás jegyzőkönyvéből kitűnik, e tagállam a tárgyaláson a Törvényszék által feltett kérdésre válaszolva megerősítette, hogy nem vizsgálta az ilyen különbségeknek a támogatási jogosultságok történeti tényezőjére gyakorolt esetleges hatását.
Következésképpen a fenti 65. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatra tekintettel – amelynek értelmében bár a Bizottságnak kell bizonyítania a nemzeti közigazgatások által végzett ellenőrzések vagy az azok által közölt számok tekintetében benne felmerült komoly és ésszerű kétséget, az érintett tagállamnak kell bizonyítania, hogy a Bizottság állításai pontatlanok –, az Egyesült Királyságnak nem sikerült cáfolnia a Bizottság azon megállapításait, amelyeket lényegében a fenti 171. pont összegez.
Egyébiránt, mivel az Egyesült Királyság az állítja, hogy az „állatállomány‑alapú” támogatásokat érintő vizsgálatok hiányából fakadó kockázat rendkívül alacsony, meg kell állapítani, hogy a jelen ügyben alkalmazott pénzügyi korrekció mértékét a Bizottság által a kulcsfontosságú és másodlagos ellenőrzések során feltárt hiányosságok összessége igazolta, és az az Egyesült Királyság által végzett kockázatértékelésből következik. Márpedig azonkívül, hogy ez utóbbi nem adott magyarázatot arra, hogy az 5,19%‑os arányt adott esetben hogyan befolyásolta az említett vizsgálatok elmaradásának figyelembevétele, elegendő azt megjegyezni, hogy jóllehet a vizsgálatok elmaradása elhanyagolható kockázatot jelentett az Alapnak, e megfontolás nem teheti vitássá az 5,19%‑os egyszeri korrekciós mérték jelen ügyben való alkalmazását.
Következésképpen a jelen kifogást el kell utasítani.
Az ötödik, a szándékos túlzott mértékű bejelentésre vonatkozó kifogásról
Az Egyesült Királyság vitatja a 796/2004 rendelet 53. cikkében foglalt szándékos túlzott mértékű bejelentésre vonatkozó másodlagos ellenőrzéseket befolyásoló hiányosságok megállapítását. Lényegében azt állítja, hogy a szándékos túlzott mértékű bejelentés olyan csalás, amelyet büntetőjogi szankciók sújthatnak, Észak‑Írország jogában pedig bűncselekménynek minősül. Így jóllehet igaz, hogy a 796/2004 rendelet 53. cikke közigazgatási és nem büntetőjogi jellegű szankciót hoz létre, az észak‑írországi mezőgazdasági és vidékfejlesztési minisztérium (Northern Ireland Department of Agriculture and Rural Development, DARD) csak akkor juthat arra a következtetésre, hogy a mezőgazdasági termelő csalárd kérelmet nyújtott be, ha azt rendes büntetőeljárásban megállapítják. Ugyanígy a Bizottság nem róhatja fel az Egyesült Királyságnak azt, hogy a DARD nem kereste meg a központi nyomozó hatóságot (Central Investigation Service, CIS) olyan ügyekkel, amelyekkel a Bizottság szerint ez utóbbihoz kellett volna fordulni, annál is inkább, hogy ilyen megkeresési kötelezettség nem áll fenn, ha a bizonyítékok mindenesetre nem elegendők. Az Egyesült Királyság egyébiránt hozzáteszi, hogy a csalárd kérelmek rendkívül ritkák, így az észak‑írországi szándékos túlzott mértékű bejelentés miatti kockázatnak kitett kiadások aránya valószínűleg rendkívül alacsony.
A Bizottság vitatja az Egyesült Királyság érveinek megalapozottságát.
Először is meg kell állapítani, hogy az Egyesült Királyság a tárgyaláson a Törvényszék által feltett kérdésre válaszolva, a 2013. február 27‑i, Lengyelország kontra Bizottság ítéletet (T‑241/10,
EU:T:2013:96
) követően – a tárgyalás jegyzőkönyve szerint – feladta az azon alapuló érvelését, hogy a Bizottság lényegében alaptalanul kifogásolta, hogy az Egyesült Királyság a 796/2004 rendelet 53. cikk értelmében vett szándékos túlzott mértékű bejelentés utáni szankciót a büntetőeljárás előzetes lefolytatásához kötötte.
Másodszor, mivel az Egyesült Királyság kifejezetten nem vonta vissza az arra alapított érvelését, hogy a Bizottság nem róhatta fel neki, hogy a a DARD bizonyoskel nem kereste meg a CIS‑t, meg kell állapítani – anélkül, hogy szükséges lenne ezen érvelés helyénvalóságát vizsgálni –, hogy pusztán az a fenti 178. pontból következően nem vitatott tény, hogy az Egyesült Királyság a közigazgatási szankciók alkalmazását a büntetőeljárás előzetes lefolytatásához kötötte, elegendő annak kimondásához, hogy a 796/2004 rendelet 53. cikkében létrehozott közigazgatási szankciók egyesült királysági alkalmazásának rendszerét befolyásoló hiányosságok álltak fenn. Következésképpen nem szükséges megvizsgálni, hogy e rendszerre ráadásul hatással voltak‑e az abban megnyilvánuló hiányosságok, hogy a túlzott mértékű bejelentés egyes olyan eseteit, amelyeket a Bizottság szerint át kellett volna tenni a CIS‑hez, mégsem terjesztették ez utóbbi elé.
Mindenesetre meg kell állapítani, hogy az Egyesült Királyság nem bizonyította az ügyek CIS‑hez való áttételének elmaradásával kapcsolatos bizottsági következtetések téves jellegét. Az Egyesült Királyság ugyanis mindössze olyan általános állításokat fogalmazott meg, hogy a nyomozó hatóságok megkeresése nem kötelező, ha a bizonyítékok nyilvánvalóan nem elegendők a szándékos meg nem felelés fennállásának megállapításához. Márpedig az ilyen állítás a fenti 65. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatra tekintettel nem elegendő a Bizottság komoly és ésszerű kétségeinek eloszlatásához.
Harmadszor, ami az Egyesült Királyság arra alapított érvét illeti, hogy az Alap által az észak‑írországi szándékos túlzott mértékű bejelentések miatt viselt pénzügyi kockázat mindenképpen „valószínűleg rendkívül alacsony”, meg kell állapítani – anélkül, hogy szükséges lenne megvizsgálni, hogy ez az érv megállja‑e helyét, jóllehet az Egyesült Királyság által a tárgyaláson közölt információk szerint az általa végzet kockázatelemzés nem veszi figyelembe a szándékos túlzott mértékű bejelentéseket –, hogy az ilyen érv nem elegendő a 796/2004 rendelet 53. cikkében foglalt közigazgatási szankciók alkalmazását érintő hiányosságok Bizottság általi megállapításának vitássá tételéhez.
Ezenkívül feltételezve akár, hogy az Egyesült Királyság ezen érvvel a Bizottság által alkalmazott pénzügy korrekció mértékét kívánja vitatni, meg kell állapítani – amint azt a fenti 174. pont már tartalmazza –, hogy e mértéket a Bizottság által a kulcsfontosságú és másodlagos ellenőrzések során feltárt hiányosságok összessége igazolta, és az az Egyesült Királyság által végzett kockázatértékelésből következik. Ebből kifolyólag jóllehet a 796/2004 rendelet 53. cikke szerinti közigazgatási szankciókra vonatkozó eljárást befolyásoló hiányosságok az Alap tekintetében elhanyagolható kockázatot váltottak ki, ez a megállapítás nem teszi vitássá az 5,19%‑os egyszeri korrekciós mérték jelen ügyben való alkalmazását.
Mindenesetre meg kell állapítani, hogy ellentétben a fenti 66. pontban hivatkozott azon ítélkezési gyakorlattal, miszerint a tagállamnak kell azt bizonyítania, hogy a Bizottság az általa megállapított szabálytalanságokból levonandó pénzügyi következtetések tekintetében hibát követett el, az Egyesült Királyság mindössze hipotetikus és homályos állításokat fogalmazott meg, amelyek jóllehet a Bizottságnak a Közösségek pénzügyi érdekeinek védelméről és a csalás elleni küzdelemről szóló, 2009. évi éves jelentésén alapulnak, nincsenek alátámasztva az annak bizonyítását lehetővé tévő részletes tényekkel, hogy a jelen ügyben a Bizottság által alkalmazott mérték téves volt.
A fenti megfontolásokra tekintettel a második jogalap ötödik kifogását el kell utasítani.
Ebből következik, hogy a második jogalapot teljes egészében el kell utasítani.
Az első, az Alap tényleges veszteségei mértékének meghatározásával kapcsolatos jogi és ténybeli hibákra alapított jogalapról
A megsemmisítés iránti első jogalap keretében az Egyesült Királyság kifogásolja, hogy a Bizottság azzal, hogy 5,19%‑os átalánykorrekciót alkalmazott a 2009‑es bejelentési évben Észak‑Írországban teljesített összes kiadásra, jogi és ténybeli hibákat követett el az Alapot érő veszteség kockázatának mértékét illetően. A Bizottság nem vette figyelembe azt, hogy egyrészt a támogatható területekkel kapcsolatban a 2009‑es bejelentési évben elkövetett hibák körülbelül 80%‑a e területek – a támogatási jogosultságok eredeti 2005. évi kiosztásakor történt – túlzott mértékű bejelentéséből fakad, másrészt a támogatási jogosultságoknak a 2005‑ben a hibrid modell alapján megállapított egységértéke a történeti tényezőből – amely a referenciaösszeg támogatási jogosultságok számával való elosztásából ered – és a támogatási jogosultságokként 78,33 eurónyi átalánytényezőből áll. Márpedig, ami a kiadások 80%–át illeti, az Alap csupán az átalánytényezőt érintő, a teljesített összes kiadásnak körülbelül a 22%‑át kitevő kiadásokra vonatkozó kockázatnak van kitéve. Következésképpen az 5,19%s egyszeri korrekciónak a kiadások kockázatnak kitett részére való alkalmazásával a pénzügyi korrekció nem lehetett volna több 1,95%‑nál.
A Bizottság vitatja az Egyesült Királyság érveinek megalapozottságát.
Először is meg kell állapítani, hogy a pénzügyi korrekciót illetően a VI/5330/97. sz. dokumentum a 2. mellékletében előírja, hogy pénzügyi korrekciókat kell alkalmazni, ha a Bizottság azt állapítja meg, hogy egy kifizetést az uniós szabályok be nem tartásával teljesítettek. Ez a dokumentum azt is előírja, hogy kivéve ha a nemzeti ellenőrzési szervezetek már feltárták a szabálytalan kifizetést, és amiatt megfelelő korrekciós és behajtási intézkedéseket hoztak, a Bizottságnak el kell utasítania a közösségi költségvetés általi finanszírozását. Arra az esetre, ha a szabálytalan kiadások – tehát az Unió által elszenvedett pénzügyi veszteségek összegei – meghatározhatók, a VI/5330/97. sz. dokumentum azt írja elő, hogy a reprezentatív ügyiratmintán végzett ellenőrzésekből nyert eredményeknek a mintavétel alapjául szolgáló összes ügyiratra való extrapolációval kiszámított összeget el kell utasítani, de ez csak arra a közigazgatási ágazatra korlátozódik, amelyben ugyanaz a hiányosság ésszerűen újra bekövetkezhet (lásd ebben az értelemben: 2013. június 7‑i Portugália kontra Bizottság ítélet, T‑2/11, EBHT,
EU:T:2013:307
, 120. pont). Ezzel szemben amennyiben a szabálytalan kiadások valós szintje nem határozható meg, pénzügyi átalánykorrekciókat alkalmaznak (2003. szeptember 18‑i Egyesült Királyság kontra Bizottság ítélet, C‑346/00, EBHT,
EU:C:2003:474
, 53. pont; 2008. április 24‑i Belgium kontra Bizottság ítélet, C‑418/06 P, EBHT,
EU:C:2008:247
, 136. pont; lásd még: a fent hivatkozott Portugália kontra Bizottság ítélet,
EU:T:2013:307
, 121. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
E tekintetben hozzá kell tenni, hogy bár a VI/5330/97. sz. dokumentumot a Bizottság az EMOGA‑val összefüggésben fogadta el, és az a címe alapján az EMOGA Garanciarészlege végső elszámolási határozatának az előkészítése tekintetében felmerülő pénzügyi következmények számítására vonatkozó iránymutatásokat tartalmaz, semmi nem akadályozza meg, hogy a Bizottság e dokumentumot azon hatáskörök gyakorlása keretében is alkalmazza, amelyeket az 1290/2005 rendelet 31. cikkének (1) bekezdése ruház rá az Alap végső elszámolása tekintetében (lásd ebben az értelemben: 2013. május 17‑i Bulgária kontra Bizottság ítélet, T‑335/11,
EU:T:2013:262
, 86. pont), amit egyébiránt az Egyesült Királyság nem vitat.
A fentiekre tekintettel kell elsősorban megvizsgálni a jelen jogalap megalapozottságát.
A jelen ügyben az ügy irataiból kiderül, hogy a Bizottság 5,19%‑os egyszeri korrekciót állapított meg az Észak‑Írországban az egységes támogatási rendszer alapján a 2009‑es bevallási évben teljesített összes kiadásra. Az így alkalmazott korrekciós mérték az Egyesült Királyság hatóságai által végzett és a Bizottság által elfogadott kockázatértékelésen alapult, mivel az említett értékelés a Bizottság szerint lehetővé tette az Unió pénzügyi vesztesége összegének ésszerű meghatározását. Ezen, az Egyesült Királyság hatóságai által végzett értékelésre tekintettel a pénzügyi kockázatot úgy határozták meg, mint a kifizetett összeg és adott esetben az alkalmazandó szankciókat magában foglaló felülvizsgált kifizetés különbsége, úgy, hogy a jogosulatlan kifizetéseket és az alkalmazandó szankciókat az Egyesült Királyság a Bizottság által javasolt módszer szerint számította ki. A kockázatértékelési jelentés 394, az egységes támogatási rendszer keretében 2009‑ben benyújtott kérelmet tartalmazó mintából merítő extrapoláción alapult.
Az ügy irataiból kiderül, hogy az Egyesült Királyság hatóságai által végzett pénzügyikockázat‑elemzés a minta és az extrapoláció alapján annak meghatározását jelentette, hogy az Unió mekkora tényleges pénzügyi veszteségeket szenvedett. E pénzügyi veszteségek, és így a pénzügyi kockázat – a kockázatértékelési jelentés és az Egyesült Királyság beadványai szerint is – a Bizottság által javasolt módszer alapján meghatározott jogosulatlan kifizetések és szankciók összegének felel meg. Az így értékelt pénzügyi kockázatot a kockázatértékelési jelentésben az érintett összes kifizetés százalékában fejezték ki. A kockázatértékelési jelentésből ugyanis egyértelműen kiderül, hogy a pénzügyi kockázat az Észak‑Írországban az egységes támogatási rendszer alapján a 2009‑es bevallási évben teljesített összes kiadás 5,19%‑ának felel meg, amit egyébként az Egyesült Királyság a tárgyaláson a Törvényszék kérdésére válaszolva megerősített.
Következésképpen a Bizottság, mivel az Egyesült Királyság hatóságai által javasolt és saját maga által elfogadott kockázatelemzés alapján meg tudta határozni a szabálytalan kifizetéseket, és így az Unió által elszenvedett pénzügyi veszteségek összegét, jogosan utasította el a veszteségeknek megfelelő összeget a VI/5330/97. sz. dokumentumban szereplő iránymutatások alapján, ahogy arra a fenti 188. pont emlékeztet.
A fentiekből az is következik, hogy mivel a veszteségek így meghatározott összegét – ahogy azt a fenti 192. pont megállapítja – az Észak‑Írországban az egységes támogatási rendszer alapján a 2009‑es bevallási évben teljesített összes kiadás százalékában fejezték ki, a Bizottság jogosan alkalmazott az említett összes kiadásra 5,19%‑os egyszeri korrekciót.
E következtetést nem teszik vitássá az Egyesült Királyság által a jelen jogalap keretében felhozott, és lényegében azon alapuló érvek, hogy az 5,19%‑os egyszeri korrekciót az Észak‑Írországban a 2009‑es bevallási évben teljesített kiadásoknak csupán arra a részére kellene alkalmazni, amelyet e tagállam szerint szabálytalanságok érintenek, így a tényleges pénzügyi kockázat 1,95% lenne. Az Egyesült Királyság e tekintetben azt állítja, hogy a 2009‑ben elkövetett hibák 80%‑a a támogatási jogosultságok eredeti kiosztásakor és kiszámításakor a támogatható területekkel kapcsolatban elkövetett hibákból fakad. Így lényegében az Észak‑Írországban az érintett időszakban teljesített kiadások 80%‑át illetően ezen, a történeti tényezőből és az átalánytényezőből álló támogatási jogosultságok (lásd a fenti 70. pont) kiszámításának módja miatt figyelembe kellene venni azt, hogy csupán ez utóbbi tényező, és nem a teljes kifizetés jelent kockázatot az Alap számára. Márpedig az átalánytényező az Észak‑Írországban teljesített összes kifizetésnek csupán körülbelül a 22%‑át teszi ki.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a jelen ügyben a pénzügyi korrekciót az Egyesült Királyság által a megfelelőségi vizsgálati eljárás során benyújtott kockázatértékelés alapján határozták meg.
Először is észre kell venni, hogy e kockázatelemzés értelmében az Egyesült Királyság a pénzügyi kockázatot a kifizetett összeg és az adott esetben szankciókat tartalmazó felülvizsgált összeg különbségeként határozta meg, úgy, hogy a jogosulatlan kifizetéseket és az alkalmazandó szankciókat az Egyesült Királyság a Bizottság által javasolt módszer alapján határozta meg.
Márpedig a jelen ügyben, azon túl, hogy a második jogalap keretében e számítási módszer vitatása érdekében az Egyesült Királyság által felvetett érveket fentebb el kellett utasítani, meg kell állapítani, hogy e tagállam egyáltalán nem vitatja, hogy az Alap pénzügyi kockázata a jogosulatlan kifizetések és a szankciók összegéből áll.
Ezután a Bizottságnak javasolt pénzügyikockázat‑elemzésre tekintettel maga az Egyesült Királyság használta a számítás alapjaként az Észak‑Írországban a 2009‑es bevallási évben teljesített összes kiadást, ahogy azt a tárgyaláson megerősítette (lásd a fenti 192. pontot). Végül az ügy irataiból nem derül ki, hogy a kockázatelemzésének a megfelelőségi vizsgálati eljárás során való benyújtásakor az Egyesült Királyság bármi fenntartást tett volna e számítási alappal kapcsolatban.
Márpedig az Egyesült Királyság mellesleg valójában a saját pénzügyikockázat‑elemzésének alapját vitatja akkor, amikor a jelen eljárásban azt állítja, hogy a kockázatértékelési jelentésben az említett összes kiadáshoz képest meghatározott 5,19%‑os pénzügyi kiigazítást a kifizetések alacsonyabb összegű azon részére kell alkalmazni, amelyet e tagállam szerint a kockázat ténylegesen érintett.
Végül az Egyesült Királyság érvelése vitássá teszi a kockázatértékelési jelentésben az 5,19%‑os mértékhez vezető számításokat is. Következésképpen mivel e mérték az összes kiadás azon részét tükrözi, amely a jogosulatlan kiadások és az alkalmazandó szankciók összegének (tehát a számszerűsített pénzügyi kockázatnak) felel meg, e mérték jelentőségét veszíti akkor, ha azt más számítási alapra alkalmazzák. A pénzügyi kockázat megállapítása érdekében az eredetileg megállapított és az alkalmazott pénzügyi korrekció mértékének értelmet adó számítási alapnak (az összes kifizetés) a csökkentett számítási alappal való helyettesítése (a kifizetések azon része, amelyet az Egyesült Királyság szerint a kockázat ténylegesen érintett) megszakítja a kapcsolatot az eredeti számítási alap és a megállapított mérték között.
Ebből kifolyólag az Egyesült Királyság – azon állításával, hogy az Észak‑Írországban 2010‑ben teljesített összes kiadás alapján meghatározott 5,19%‑os pénzügyi korrekciót csupán e kiadások egy részére kell alkalmazni – alapvetően a megfelelőségi vizsgálati eljárás során végzett értékelés alapját vitatja. Ráadásul az Egyesült Királyság azzal, hogy Alap tényleges kockázatának megfelelő és az említett összes kiadás százalékában kifejezett pénzügyi korrekciót e kiadásoknak csupán egy részére kívánja alkalmazni, magát a kockázatelemzés pontosságát és az 5,19%‑os mértéket vitatja, miközben ő maga végezte ezen elemzést, és határozta meg e mértéket olyan kockázatmeghatározás alapján, amelyet e tagállam nem vitat.
Egyébiránt, amennyiben az Egyesült Királyság a tárgyaláson a Törvényszék által feltett kérdésre válaszolva megjegyezte, hogy a jelen jogalap keretében hivatkozott 1,95%‑os mértékére a jogosulatlan kifizetések és a szankciók számításának a második jogalap keretében vitatott módszere ad magyarázatot, elég emlékeztetni arra, hogy az e tagállam által az említett módszerrel kapcsolatban előadott érveket a második jogalap fenti elemzése alapján el kellett utasítani.
Következésképpen az Egyesült Királyság ezen érvelése – amely tagállamnak a fenti 66. pontban ismertetett követelményeknek megfelelően bizonyítania kellene, hogy a Bizottság hibát követett el a mezőgazdasági piacok közös szabályozására vonatkozó uniós szabályok megsértéséből fakadó pénzügyi következményekkel kapcsolatban – nem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy a Bizottság hibát vétett az általa megállapított szabálytalanságokból eredő pénzügyi következményeket illetően.
Így meg kell állapítani, hogy a Bizottság nem követett el hibát azzal, hogy 5,19%‑os egyszeri korrekciót alkalmazott az Észak‑Írországban az egységes támogatási rendszer alapján a 2009‑es bevallási évben teljesített összes kiadásra.
Ebből következik, hogy az első jogalapot el kell utasítani.
A fenti megállapítások összességéből következik, hogy a jelen keresetet teljes egészében el kell utasítani.
A költségekről
A Törvényszék eljárási szabályzata 134. cikkének (1) bekezdése alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Az Egyesült Királyságot, mivel pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.

A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (második tanács)
a következőképpen határozott:

1)
A Törvényszék a keresetet elutasítja.

2)
Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királysága a saját költségein túl köteles viselni az Európai Bizottság részéről felmerült költségeket.

Martins Ribeiro
Gervasoni
Madise
Kihirdetve Luxembourgban, a 2015. szeptember 4‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
Tartalomjegyzék

Jogi háttér

A közös agrárpolitika finanszírozására vonatkozó uniós szabályozás

Az 1290/2005/EK rendelet

A 885/2006/EK rendelet

Az 1782/2003/EK és a 73/2009/EK rendelet

A 796/2004/EK és az 1122/2009/EK rendelet

A VI/5330/97. sz. dokumentum

Az Unió pénzügyi érdekeinek védelmére vonatkozó uniós szabályozás

A jogvita előzményei

Az eljárás és a felek kérelmei

A jogkérdésről

Előzetes megfontolások

A második, a másodlagos ellenőrzések hiányosságaival, és különösen a jogosulatlan kifizetéseknek és a túlzott mértékű bejelentések esetén alkalmazandó szankcióknak a kiszámítási módszereivel kapcsolatos jogi és ténybeli hibákra alapított jogalapról

Az első, a harmadik és a negyedik, az Alap által viselt pénzügyi kockázat értékelésének módszerére vonatkozó kifogásról

– Az első, a támogatási jogosultságok értékének visszamenőleges újraértékelésére vonatkozó kifogásról

– A harmadik, a jogosulatlan kifizetések visszatérítésére vonatkozó kifogásról

– A negyedik, a túlzott mértékű területbejelentések esetén alkalmazott támogatáscsökkentésekkel és kizárásokkal kapcsolatos kifogásról

A második, az „állatállomány‑alapú” támogatásokat befolyásoló területkülönbségeknek a támogatási jogosultságok újraszámítása során való figyelembevételére vonatkozó kifogásról

Az ötödik, a szándékos túlzott mértékű bejelentésre vonatkozó kifogásról

Az első, az Alap tényleges veszteségei mértékének meghatározásával kapcsolatos jogi és ténybeli hibákra alapított jogalapról

A költségekről
(
*1
)	Az eljárás nyelve: angol.