CELEX: 62012CJ0549
Žalba
Europski fond za regionalni razvoj (EFRR)
Smanjenje financijske potpore
Metoda izračuna na osnovi ekstrapolacije
Postupak donošenja odluke Europske komisije
Nepoštovanje roka
Posljedice

Savezna Republika Njemačka žalbama traži ukidanje presuda Općeg suda Europske unije u predmetima Njemačka/Komisija (T‑265/08,
EU:T:2012:434
) i Njemačka/Komisija (T‑270/08,
EU:T:2012:612
) (u daljnjem tekstu, zajedno: pobijane presude), kojima su odbijene njezine tužbe za poništenje Odluke Komisije C(2008) 1690
final
od 30. travnja 2008. o smanjenju financijske potpore iz Europskog fonda za regionalni razvoj (EFRR) koja je Odlukom Komisije C(94) 1939/5 od 5. kolovoza 1994. dodijeljena operativnom programu za saveznu zemlju Tiringiju (Njemačka) (1994.‑1999.), uključenom u cilj br. 1 (u daljnjem tekstu: odluka koja se odnosi na saveznu zemlju Tiringiju), kao i Odluke Komisije C(2008) 1615
final
od 29. travnja 2008. o smanjenju financijske potpore iz Europskog fonda za regionalni razvoj (EFRR) koja je Odlukom Komisije C(94) 1973 od 5. kolovoza 1994. dodijeljena operativnom programu za Berlin‑istok (Njemačka) (1994.‑1999.), uključenom u cilj br. 1 (u daljnjem tekstu: odluka koja se odnosi na Berlin‑istok).
Pravni okvir
Europski fond za regionalni razvoj (EFRR) osnovan je Uredbom Vijeća (EEZ) br. 724/75 od 18. ožujka 1975. (
SL L 73, str. 1
. i ispravak u
SL 1975, L 110, str. 44
.), koja je više puta izmijenjena te 1. siječnja 1985. zamijenjena Uredbom Vijeća (EEZ) br. 1787/84 od 19. lipnja 1984. o Europskom fondu za regionalni razvoj (
SL L 169, str. 1
.).
Tijekom 1988. godine sustav strukturnih fondova reformiran je Uredbom Vijeća (EEZ) br. 2052/88 od 24. lipnja 1988. o zadaćama strukturnih fondova i njihovoj učinkovitosti te o koordinaciji aktivnosti među njima i njihovih aktivnosti s aktivnostima Europske investicijske banke i drugih postojećih financijskih instrumenata (
SL L 185, str. 9
.).
Nakon što je Uredba br. 2052/88 stupila na snagu 1. siječnja 1989. Vijeće ju je bilo dužno, na prijedlog Komisije Europskih zajednica, preispitati u roku koji je isticao 31. prosinca 1993.
Navedena uredba izmijenjena je Uredbom Vijeća (EEZ) br. 2081/93 od 20. srpnja 1993. (
SL L 193, str. 5
.), koju je trebalo preispitati do 31. prosinca 1999.
Tim su uredbama osnovani strukturni fondovi (Europski fond za smjernice i jamstva u poljoprivredi (EFSJP), Komponenta za „smjernice“, Europski socijalni fond (ESF) i EFRR) namijenjeni otklanjanju glavnih regionalnih neuravnoteženosti u Europskoj uniji osobito promicanjem razvoja i strukturne prilagodbe regija koje zaostaju u razvoju („cilj br. 1“) te preobrazbom regija, pograničnih regija i dijelova regija (uključujući središta zapošljavanja i urbane zajednice) teško pogođenih padom industrijske proizvodnje („cilj br. 2“).
Članak 7. Uredbe br. 2052/88, kako je izmijenjena Uredbom br. 2081/93 (u daljnjem tekstu: Uredba br. 2052/88), nosi naslov „Sukladnost i kontrola“ i u stavku 1. predviđa:
„Aktivnosti koje se financiraju sredstvima strukturnih fondova, sredstvima [Europske investicijske banke (EIB)] ili u okviru drugog postojećeg financijskog instrumenta moraju biti u skladu s odredbama Ugovorâ, aktima koji su na temelju njih doneseni i s politikama Zajednice, uključujući one koje se odnose na pravila o tržišnom natjecanju, provedbu postupaka javne nabave i zaštitu okoliša, te u skladu s primjenom načela jednakih mogućnosti za muškarce i žene.“ [neslužbeni prijevod]
Uredba Vijeća (EEZ) br. 4253/88 od 19. prosinca 1988. o utvrđivanju odredaba za provedbu Uredbe (EEZ) br. 2052/88 u pogledu koordiniranja aktivnosti različitih strukturnih fondova među njima samima te s projektima Europske investicijske banke i drugih postojećih financijskih instrumenata (
SL L 374, str. 1
.), kako je izmijenjena Uredbom Vijeća (EEZ) br. 2082/93 od 20. srpnja 1993. (
SL L 193, str. 20
.; u daljnjem tekstu: Uredba br. 4253/88), u članku 23., naslovljenom „Financijska kontrola“, određuje:
„1.   Kako bi se osigurao uspjeh aktivnosti koje provode javni ili privatni promotori, države članice poduzimaju prilikom izvođenja aktivnosti potrebne mjere za:
—
redovitu provjeru da su aktivnosti koje financira Zajednica pravilno provedene,
—
sprječavanje i istraživanje nepravilnosti,
—
povrat sredstava koja su izgubljena kao posljedica zlouporabe ili nepažnje. Osim ako država članica i/ili posrednik i/ili promotor dostave dokaz o tome da ih se može osloboditi od odgovornosti za zlouporabu ili nepažnju, država članica je podredno odgovorna za povrat nepropisno isplaćenih iznosa. [...]
Države članice izvješćuju Komisiju o poduzetim mjerama u odnosu na to i, posebno, dostavljaju Komisiji opis sustava kontrole i upravljanja koja su uspostavljena kako bi se osigurala učinkovita provedba aktivnosti. One redovito izvješćuju Komisiju o tijeku upravnih i sudskih postupaka.
[...]
2.   Bez utjecaja na kontrole koje provodi država članica sukladno nacionalnim zakonima i drugim propisima te bez utjecaja na odredbe članka 206. Ugovora [o EEZ‑u] i na sve inspekcije provedene na temelju članka 209. točke (c) Ugovora, dužnosnici i službenici Komisije mogu izvršiti na licu mjesta, osobito uzorkovanjem, kontrolu aktivnosti koje su financirane iz strukturnih fondova te sustava upravljanja i kontrole.
[...]
3.   U razdoblju od tri godine od posljednjeg plaćanja koje se odnosi na aktivnost, odgovorno tijelo dužno je staviti Komisiji na raspolaganje svu dokumentaciju koja se odnosi na troškove i kontrolu aktivnosti.“ [neslužbeni prijevod]
Članak 24. Uredbe br. 4253/88, kako je izmijenjena Uredbom br. 2082/93, naslovljen „Smanjenje, privremeno obustavljanje i prestanak potpore“ određuje:
„1.   Ako provedba aktivnosti ili mjere ne opravdava ni dio ni cijeli iznos za nju dodijeljene financijske potpore, Komisija će u suradnji s državom članicom na odgovarajući način ispitati slučaj tako što će zatražiti od države članice ili tijela koje je ona imenovala za provedbu aktivnosti da u određenom roku dostavi svoja očitovanja.
2.   Nakon te provjere Komisija može smanjiti ili privremeno obustaviti potporu za predmetnu aktivnost ili mjeru ako se prilikom ispitivanja potvrdi nepravilnost ili ako je došlo do značajne promjene koja utječe na narav ili uvjete provedbe projekta ili mjere za koju nije bilo zatraženo odobrenje Komisije.
[...]“ [neslužbeni prijevod]
U skladu s člankom 11. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 4254/88 od 19. prosinca 1988. o utvrđivanju odredaba za provedbu Uredbe br. 2052/88 u pogledu Europskog fonda za regionalni razvoj (
SL L 374, str. 15
.), kako je izmijenjen Uredbom Vijeća (EEZ) br. 2083/93 od 20. srpnja 1993. (
SL L 193, str. 34
.), naslovljenim „Kontrola sukladnosti“, „[u] opravdanim slučajevima te u postupku koji je svojstven određenoj politici države članice Komisiji dostavljaju dokaze o poštovanju članka 7. stavka 1. Uredbe [...] br. 2052/88“ [neslužbeni prijevod].
Nakon konzultacija sa Savjetodavnim odborom za razvoj i preobrazbu regija te s odborom iz članka 147. Ugovora o EZ‑u Komisija je, pozivajući se na članak 23. Uredbe br. 4253/88, donijela više provedbenih uredaba, među kojima Uredbu (EZ) br. 2064/97 od 15. listopada 1997. o utvrđivanju detaljnih pravila za provedbu Uredbe br. 4523/88 u pogledu financijske kontrole država članica nad aktivnostima koje se sufinanciraju iz strukturnih fondova (
SL L 290, str. 1
.).
Članak 8. Uredbe br. 2064/97 predviđa:
„1.   Najkasnije prilikom podnošenja zahtjeva za konačno plaćanje i kod dostave konačne potvrde o troškovima za svaki oblik potpore država članica dostavlja Komisiji izjavu koju sastavlja [...] osoba ili služba koja je u svom radu neovisna o službi koja je odgovorna za provedbu. U izjavi se izlaže sažetak nalaza kontrole koje su provedene prethodnih godina te ocjena o valjanosti zahtjeva za konačno plaćanje kao i o zakonitosti i pravilnosti aktivnosti na koje se odnosi konačna potvrda o troškovima.
2.   U izjavi iz stavka 1. navode se veći nedostaci u odnosu na upravljanje i kontrolu te češće ponavljanje utvrđenih nepravilnosti ako ti nedostaci i nepravilnosti onemogućuju izricanje pozitivne ocjene o valjanosti zahtjeva za konačno plaćanje i konačne potvrde o rashodima. Izjava mora također, u tim okolnostima, sadržavati ocjenu težine problema i procjenu njegove financijske posljedice.
U takvom slučaju Komisija može provesti dodatnu kontrolu s ciljem da utvrdi nepravilnosti i da osigura njihovo ispravljanje u određenom roku.“ [neslužbeni prijevod]
Dana 15. listopada 1997. Komisija je također donijela, u okviru primjene članka 24. Uredbe br. 4253/88, unutarnje upute koje se odnose na neto financijske ispravke. U točkama 5. i 6. navedenih unutarnjih uputa Komisija je navela da je, kao iznimku od pravila prema kojemu se svi neto financijski ispravci odnose na jednu ili više utvrđenih nepravilnosti, financijski ispravak u višem iznosu predviđen u slučaju kada Komisija opravdano smatra da je nepravilnost sustavna i da stoga odražava sustavnu nedostatnost u upravljanju, kontroli ili reviziji koju je moguće pronaći u čitavom nizu sličnih slučajeva. Kako bi izvršila takav financijski ispravak Komisija provodi ekstrapolaciju, odnosno vodi računa o razini i posebnostima upravne strukture koja je sudjelovala u tom propustu kao i o vjerojatnom opsegu zlouporabe.
Uredbe br. 2052/88 i 4253/88, kako su izmijenjene, stavljene su izvan snage, s učinkom od 1. siječnja 2000., Uredbom Vijeća (EZ) br. 1260/1999 od 21. lipnja 1999. o utvrđivanju općih odredaba o strukturnim fondovima (
SL L 161, str. 1
.).
Sukladno članku 2. stavku 1., Uredba br. 1260/1999 primjenjuje se na EFRR, ESF, EFSJP, Komponentu za „smjernice“, te na Financijski instrument za upravljanje ribarstvom (FIUR).
Članak 39. te uredbe, naslovljen „Financijski ispravci“, određuje:
„1.   Države članice su te koje su u prvom redu odgovorne za istraživanje nepravilnosti i djelovanje kad je utvrđena veća izmjena koja utječe na narav ili uvjete provedbe ili nadzora potpore te za izvršavanje potrebnih financijskih ispravaka.
Države članice provode potrebne financijske ispravke u vezi s pojedinim ili sustavnim nepravilnostima. Obavljeni ispravci države članice sastoje se od ukidanja svih ili dijela doprinosa Zajednice. Država članica može fondove Zajednice oslobođene na ovaj način ponovno koristiti za odnosnu potporu, u skladu s postupcima koji će se definirati temeljem članka 53. stavka 2.
2.   Ako Komisija nakon potrebnih provedenih provjera zaključi:a)
da
država članica ne postupa sukladno obvezama koje je dužna izvršiti sukladno stavku 1.
ilib)
da
dio ili cijela intervencija ne opravdava djelomični ili potpuni doprinos na teret fondova
ilic)
da
postoje teški nedostaci u sustavu upravljanja ili kontrole koji mogu dovesti do sustavne nepravilnosti,
Komisija obustavlja odnosna privremena plaćanja i traži od države članice, uz navođenje svojih razloga, da dostavi svoja očitovanja i, ako je to slučaj, da u određenom roku izvrši eventualne ispravke.
Ako država članica ospori primjedbe Komisije, Komisija je poziva na saslušanje tijekom kojega obje stranke nastoje doći, u duhu suradnje koja se temelji na partnerstvu, do sporazuma o primjedbama i zaključcima koji iz njih proizlaze.
3.   Nakon isteka roka koji je Komisija odredila, ona može, ako ne bude postignut sporazum i ako država članica nije izvršila ispravke te uzimajući u obzir eventualne primjedbe države članice, u roku od tri mjeseca odlučiti:
a)
smanjiti plaćanje na račun [...]
ili
b)
izvršiti potrebne financijske ispravke, potpunim ili djelomičnim ukidanjem doprinosa iz Fonda dotičnoj pomoći.
Prilikom utvrđivanja iznosa ispravka Komisija će uzeti u obzir, sukladno načelu proporcionalnosti, narav nepravilnosti ili promjene i opseg mogućeg financijskog utjecaja utvrđenih nepravilnosti sustava upravljanja ili kontrole države članice.
U slučaju da se ne donese odluka sukladno točkama (a) i (b), obustava privremenih plaćanja prestaje odmah.
[...]“ [neslužbeni prijevod]
Uredba (EZ) br. 1783/1999 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. srpnja 1999. o Europskom fondu za regionalni razvoj (
SL L 213, str. 1
.), kojom je stavljena izvan snage Uredba Vijeća br. 4254/88, ne sadržava odredbe o financijskim ispravcima.
Članak 5. Uredbe Komisije (EZ) br. 448/2001 od 2. ožujka 2001. o utvrđivanju detaljnih pravila za provedbu Uredbe Vijeća (EZ) br. 1260/1999 u vezi s postupkom za izradu financijskih ispravaka potpore dodijeljene iz strukturnih fondova (
SL L 64, str. 13
.), glasi kako slijedi:
„1.   Rok koji je dotičnoj državi članici određen za odgovor na zahtjev iz članka 39. stavka 2. prvog podstavka Uredbe (EZ) br. 1260/1999 da podnese svoja očitovanja iznosi dva mjeseca, osim u opravdanim slučajevima kada Komisija može dopustiti produljenje roka.
2.   Kada Komisija predloži financijski ispravak na temelju ekstrapolacije ili paušalnog iznosa, država članica provjerom predmetne dokumentacije ima mogućnost ukazati na to da je stvarni opseg nepravilnosti bio manji od onoga koji je procijenila Komisija. Država članica u dogovoru s Komisijom može ograničiti obuhvat provjere na primjereni dio ili uzorak predmetne dokumentacije. Osim u opravdanim slučajevima, dodatni rok određen za izvršenje te provjere iznosi najviše dva mjeseca nakon dvomjesečnoga razdoblja iz stavka 1. Rezultati te provjere analizirat će se prema postupku propisanom u članku 39. stavku 2. drugom podstavku Uredbe (EZ) br. 1260/1999. Komisija će uzeti u obzir sve dokaze koje u tim rokovima dostavi država članica.
3.   Svaki put kada država članica prigovori Komisijinim navodima i kad se na temelju članka 39. stavka 2. drugog podstavka Uredbe br. 1260/1999 održi saslušanje, rok od tri mjeseca u kojem Komisija može donijeti odluku na temelju članka 39. stavka 3. navedene uredbe počinje teći od dana saslušanja.“ [neslužbeni prijevod]
Uredba br. 1260/1999, koju je Vijeće bilo dužno preispitati najkasnije do 31. prosinca 2006., stavljena je izvan snage Uredbom Vijeća (EZ) br. 1083/2006 od 11. srpnja 2006. o utvrđivanju općih odredaba o Europskom fondu za regionalni razvoj, Europskom socijalnom fondu i Kohezijskom fondu (
SL L 210, str. 25
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 14., svezak 2., str. 120.) koja se, sukladno članku 1., primjenjuje na navedene fondove ne dovodeći u pitanje posebne odredbe predviđene u uredbama kojima se pojedinačno uređuje svaki od tih fondova.
Uredba (EZ) br. 1080/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 5. srpnja 2006. o Europskom fondu za regionalni razvoj i stavljanju izvan snage Uredbe br. 1783/1999 (
SL L 210, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 14., svezak 2., str. 109.) ne sadržava nijednu odredbu o postupku u kojem Komisija može donositi odluke o financijskim ispravcima. Isti je slučaj i s Uredbom Komisije (EZ) br. 1828/2006 od 8. prosinca 2006. o utvrđivanju pravila za provedbu Uredbe br. 1083/2006 i Uredbe br. 1080/2006 (
SL L 371, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 14., svezak 1., str. 94.).
Spomenuti financijski ispravci predmet su zajedničkih pravila koja vrijede za sva tri fonda i nalaze se u člancima 99. do 102. Uredbe br. 1083/2006.
Članak 100. potonje uredbe, naslovljen „Postupak“, određuje:
„1.   Prije donošenja odluke o financijskom ispravku Komisija pokreće postupak obavješćivanjem države članice o privremenim zaključcima i zahtjevom prema državi članici da dostavi svoje komentare u roku dva mjeseca.
Kada Komisija predloži financijski ispravak na osnovi ekstrapolacije ili paušalnog iznosa, država članica ima mogućnost dokazati, provjerom predmetne dokumentacije, da je stvarni opseg nepravilnosti bio manji od procjene Komisije. U dogovoru s Komisijom država članica može ograničiti opseg navedene provjere na odgovarajući dio ili uzorak predmetne dokumentacije. Osim u propisno utemeljenim slučajevima, vrijeme dopušteno za navedenu provjeru ne može premašiti razdoblje od dodatna dva mjeseca od isteka dvomjesečnog razdoblja iz prvog podstavka.
2.   Komisija uzima u obzir sve dokaze koje država članica dostavi u okviru vremenskih ograničenja navedenih u stavku 1.
3.   Kada država članica ne prihvaća privremene zaključke Komisije, poziva se na saslušanje pred Komisijom, gdje se obje strane u suradnji koja se zasniva na partnerstvu nastoje dogovoriti o primjedbama i zaključcima.
4.   U slučaju dogovora država članica može ponovno uporabiti predmetna sredstva Zajednice u skladu s drugim podstavkom članka 98. stavka 2.
5.   Ako se ne postigne dogovor, Komisija donosi odluku o financijskom ispravku u roku od šest mjeseci od datuma saslušanja uzimajući u obzir sve informacije i primjedbe koje su dostavljene tijekom postupka. Ako ne dođe do saslušanja, razdoblje od šest mjeseci počinje teći dva mjeseca od datuma na koji je Komisija poslala poziv.“
Članak 108. Uredbe br. 1083/2006, naslovljen „Stupanje na snagu“, predviđa u stavcima 1. i 2.:
„Ova Uredba stupa na snagu sljedećeg dana od dana objave u
Službenom listu Europske unije
.
Odredbe utvrđene u člancima 1. do 16., 25. do 28., 32. do 40., 47. do 49., 52. do 54., 56., 58. do 62., 69. do 74., 103. do 105. i 108. primjenjuju se najkasnije od datuma stupanja na snagu ove Uredbe samo na programe za razdoblje 2007. do 2013. Ostale odredbe primjenjuju se od 1. siječnja 2007.“
Uredba br. 1083/2006 stavljena je izvan snage Uredbom (EU) br. 1303/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. prosinca 2013. o utvrđivanju zajedničkih odredbi o Europskom fondu za regionalni razvoj, Europskom socijalnom fondu, Kohezijskom fondu, Europskom poljoprivrednom fondu za ruralni razvoj i Europskom fondu za pomorstvo i ribarstvo i o utvrđivanju općih odredbi o Europskom fondu za regionalni razvoj, Europskom socijalnom fondu, Kohezijskom fondu i Europskom fondu za pomorstvo i ribarstvo (
SL L 347, str. 320
.), čiji članak 145. stavak 6. određuje da Komisija, „[d]a bi se primijenili financijski ispravci, unutar šest mjeseci od saslušanja ili primitka dodatnih podataka […], putem provedbenih akata donosi odluku ako država članica nakon saslušanja pristane dostaviti dodatne podatke, [da] Komisija uzima u obzir sve podatke i primjedbe dostavljene tijekom postupka [i da] ako ne dođe do saslušanja, razdoblje od šest mjeseci počinje teći dva mjeseca od datuma kada je Komisija poslala poziv na saslušanje“.
Sukladno članku 154. Uredbe br. 1303/2013, članak 145. te uredbe primjenjuje se s učinkom od 1. siječnja 2014.
Članak 145. nalazi se u četvrtom dijelu Uredbe br. 1303/2013 koji sadržava opća pravila mjerodavna za EFRR, ESF, Kohezijski fond i Europski fond za pomorstvo i ribarstvo u pogledu upravljanja i kontrole, financijskog upravljanja, računa i financijskih ispravaka.
Ni Uredba (EU) br. 1301/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. prosinca 2013. o Europskom fondu za regionalni razvoj i o posebnim odredbama o cilju „Ulaganje za rast i radna mjesta” te stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 1080/2006 (
SL L 347, str. 289
.) ni Delegirana uredba Komisije (EU) br. 480/2014 od 3. ožujka 2014. o dopuni Uredbe br. 1303/2013 (
SL L 138, str. 5
.), ne sadrže odredbe o postupku u kojem Komisija može donositi odluke o financijskim ispravcima.
Okolnosti sporova i odluke koje se odnose na saveznu zemlju Tiringiju i na Berlin‑istok
Komisija je 29. srpnja 1994. donijela Odluku 94/628/EZ o uspostavljanju okvira potpore Zajednice za strukturnu pomoć njemačkim regijama obuhvaćenima ciljem br. 1, to jest Mecklenburgu‑Zapadnoj Pomeraniji, Brandenburgu, Saski‑Anhaltu, Tiringiji i Berlinu‑istok (
SL L 250, str. 18
.). Tom je odlukom omogućeno uspostavljanje operativnih programa u novim saveznim zemljama i u Berlinu‑istok.
Činjenice koje su dovele do predmetnih sporova, kako proizlaze iz pobijanih presuda i odluka koje se odnose na saveznu zemlju Tiringiju i Berlin‑istok (u daljnjem tekstu: sporne odluke), mogu se sažeti kako slijedi.
Predmet C‑549/12 P
Odlukom C(94) 1939/5 od 5. kolovoza 1994. Komisija je odobrila operativni program za saveznu zemlju Tiringiju, koja je u Njemačkoj obuhvaćena ciljem br. 1 (Arinco br. 94.DE.16.005) (u daljnjem tekstu: potpora saveznoj zemlji Tiringiji), kojom se predviđa sudjelovanje strukturnih fondova s 1.021.771.000 ECU, što je pretvoreno u 1.086. 827.000 eura Odlukom C(99) 5087 od 29. prosinca 1999., uz sufinanciranje EFRR‑a u najvišem iznosu od 1.020.719.000 eura. Ministarstvo gospodarstva i prometa savezne zemlje Tiringije imenovano je upravljačkim tijelom.
Za Mjeru 2.1 koja se odnosila na potporu aktivnostima otvaranja malih i srednjih poduzeća (MSP), Odlukom C(99) 5087 predviđen je ukupan iznos od 674.104.000 eura, uz doprinos EFRR‑a od 337.052.000 eura.
Tijekom 2001. godine Komisija je na temelju članka 23. stavka 2. Uredbe br. 4253/88 i članka 14. Uredbe br. 2064/97 provela temeljitu provjeru sustava upravljanja i kontrole u saveznoj zemlji Tiringiji.
Dana 30. siječnja 2002. Komisija je podnijela završno izvješće o operativnim programima saveznih zemalja Tiringije i Saske‑Anhalta, s preporukama.
Jedno revizorsko društvo sastavilo je 24. lipnja 2002. izjavu iz članka 8. Uredbe br. 2064/97 i proslijedilo je Komisiji.
Dopisom od 18. srpnja 2002. nadležna njemačka tijela podnijela su zahtjev za konačnu isplatu potpore saveznoj zemlji Tiringiji. Komisija je 27. lipnja 2003. zaključila program potpore i provela plaćanje u zatraženom iznosu.
Nakon zaključenja navedenog programa potpore Revizorski sud Europskih zajednica proveo je u listopadu i prosincu 2003. više kontrolnih posjeta te u 2004. izradio analizu slabosti spomenutog programa potpore, u okviru ispitivanja jamstvene izjave za proračunsku godinu 2003. Ispitivanjem je bilo obuhvaćeno 28 projekata iz Mjere 2.1.
Revizorski sud je 22. lipnja proslijedio nadležnim njemačkim tijelima privremeno izvješće o kontroli. Dopisima od 31. kolovoza i 13. listopada 2004. ta su tijela Revizorskom sudu dostavila dodatne informacije.
Dopisom od 17. lipnja 2005. Revizorski je sud nadležnim nacionalnim tijelima dostavio izvješće o kontroli. U njemu je istaknuto postojanje pojedinačnih i sustavnih nepravilnosti koje se tiču specifičnih transakcija, pogrešaka u izračunu najvišeg iznosa potpore i nepostojanju popratne dokumentacije za određene vrste troškova poput općih rashoda ili vlastitih sredstava. U tom je izvješću potvrđeno postojanje nedostataka u sustavima upravljanja i kontrole koji se odnose na potporu saveznoj zemlji Tiringiji. Za 28 projekata obuhvaćenih Mjerom 2.1 utvrđena je stopa pogreške u visini od 31,36%.
Dopisom od 19. listopada 2006. Komisija je nadležnim njemačkim tijelima uputila prve rezultate svog ispitivanja povodom spomenutog izvješća o kontroli te zatražila od tih tijela da podnesu svoja očitovanja.
Na temelju analize slabosti koju je izradio Revizorski sud Komisija je najavila saveznoj zemlji Tiringiji financijske ispravke u iznosu od 135 milijuna eura. Nakon bilateralnih savjetovanja neke od kritika su, međutim, povučene.
Dopisom od 5. siječnja 2007. nadležna njemačka tijela očitovala su se na Komisijin dopis od 19. listopada 2006. protiveći se primjeni ekstrapoliranih financijskih ispravaka i dostavljajući dodatnu popratnu dokumentaciju kojom se potvrđuje prihvatljivost pojedinih rashoda.
Dopisom od 23. travnja 2007. Komisija je pozvala nadležna njemačka tijela da sudjeluju na bilateralnom sastanku u Bruxellesu 8. svibnja 2007. Nakon pregovora održanih tijekom tog sastanka navedena su tijela preuzela obvezu da u roku od dva tjedna od dana njegova održavanja ponude dodatni dokazni materijal kojim će se potvrditi prihvatljivost pojedinih transakcija i stavki rashoda. Ti su podaci Komisiji dostavljeni u dopisu od 22. lipnja 2007.
Odlukom koja se odnosi na saveznu zemlju Tiringiju Komisija je u skladu s člankom 24. Uredbe br. 4253/88 smanjila za 81.425.825,67 eura financijski udio EFRR‑a u potpori toj saveznoj zemlji zbog pojedinačnih i sustavnih nepravilnosti utvrđenih u okviru Mjere 2.1. Komisija je pristupila ekstrapolaciji stope pogreške u odnosu na mjeru u cjelini, uzimajući za osnovu stopu pogreške od 23,88%. Ona je došla do iznosâ od 1.232.012,70 eura za pojedinačne i 80.193.812,97 eura za sustavne nepravilnosti.
Predmet C‑54/13 P
Odlukom C(94) 1973 od 5. kolovoza 1994. Komisija je odobrila operativni program za Berlin‑istok, obuhvaćen ciljem br. 1 (Arinco br. 94.DE. 16.006) (u daljnjem tekstu: potpora Berlinu‑istok). Tom je odlukom predviđeno sudjelovanje strukturnih fondova u iznosu od 743.112.000 ECU, što je potom pretvoreno u 77.154.000 eura, od kojih 540.886.000 eura na teret EFRR‑a.
Ministarstvo gospodarstva, tehnologije i istraživanja savezne zemlje Berlin imenovano je upravljačkim tijelom.
Dopisom od 24. ožujka 2003. nadležna njemačka tijela podnijela su zahtjev za konačnu isplatu potpore Berlinu‑istok.
U razdobljima od 16. do 20. veljače 2004., od 29. ožujka do 2. travnja 2004. i od 7. do 11. ožujka 2005. Komisija i vanjsko revizorsko društvo koje je potonja ovlastila proveli su više kontrolnih posjeta u okviru završnih revizija programa koje je u programskom razdoblju 1994.‑1999. sufinancirao EFRR.
Dopisima od 31. svibnja i 15. prosinca 2005. Komisija je dostavila nadležnim njemačkim tijelima svoje revizorsko izvješće u kojem su utvrđene različite sustavne nepravilnosti koje se tiču specifičnih transakcija, među kojima se osobito ističu izjava o neprihvatljivim rashodima, povrede pravila o provedbi postupaka javne nabave i nepostojanje popratne dokumentacije. Za 29 kontroliranih projekata obuhvaćenih potporom Berlinu‑istok stopa pogreške iznosila je 7,56%. Od 36 odabranih projekata 7 nije moglo biti kontrolirano zbog stečaja.
Dopisima od 21. listopada 2005. i 31. ožujka 2006. nadležna njemačka tijela dostavila su svoja očitovanja o navedenim Komisijinim utvrđenjima i potonjoj proslijedila dodatne informacije.
Dopisom od 26. siječnja 2007. Komisija je spomenutim tijelima dostavila svoje privremene zaključke.
Dopisom od 9. srpnja 2007. nadležna su se njemačka tijela usprotivila, pozivajući se na nepostojanje pravne osnove, primjeni paušalnih i ekstrapoliranih financijskih ispravaka, podnoseći dodatne dokaze kojima potvrđuju zakonitost predmetnih rashoda.
Uzimajući u obzir pružene dodatne informacije i dokaze, zaključci u pogledu rezultata provedene revizije izmijenjeni su i proslijeđeni nadležnim njemačkim tijelima dopisom od 30. kolovoza 2007.
U Bruxellesu je 14. rujna 2007. održan bilateralni sastanak. Nakon pregovora održanih tijekom tog sastanka nadležna njemačka tijela preuzela su obvezu da u roku od četiri tjedna od dana njegova održavanja ponude dodatni dokazni materijal kojim će se potvrditi prihvatljivost pojedinih potpora i stavki rashoda. Ti su podaci Komisiji dostavljeni u dopisu od 12. listopada 2007. Pitanja o kojima se raspravljalo na spomenutom sastanku zabilježena su u kratkom izvješću od 12. studenoga 2007.
Odlukom koja se odnosi na Berlin‑istok Komisija je smanjila za 12.900.719,52 eura, odnosno za 2,68%, iznos udjela EFRR‑a u financijskoj potpori Berlinu‑istok. Ta je institucija svoju odluku temeljila na stopi pogreške od 3,63% kod 29 kontroliranih projekata. Polazeći od EFRR‑ovog financiranja operativnog programa u iznosu od 951.243.399 njemačkih maraka (DEM) te se oslonivši na izračune do kojih je došla korištenjem programskog alata Audit Command Language (ACL), Komisija je primijenila ekstrapolirani financijski ispravak od 25.516.719 DEM, što predstavlja 2,68%-tno smanjenje financijskog udjela EFRR‑a u sveobuhvatnom programu o kojem je riječ.
Postupak pred Općim sudom i pobijane presude
Tužbama podnesenima tajništvu Općeg suda 4. i 8. srpnja 2008. Savezna Republika Njemačka zatražila je poništenje spornih odluka.
Kraljevina Španjolska, Francuska Republika i Kraljevina Nizozemska intervenirale su u postupak pred Općim sudom u potporu zahtjevima koje je Savezna Republika Njemačka istaknula u tim dvjema tužbama.
U potporu tužbi podnesenoj protiv odluke koja se odnosi na saveznu zemlju Tiringiju, Savezna Republika Njemačka istaknula je pet tužbenih razloga od kojih se prvi i drugi temelje na povredi članka 24. stavka 2. Uredbe br. 4253/88, treći na tome da Komisija nije provela kontrolu na licu mjesta, četvrti se tužbeni razlog temelji na povredi načelâ zaštite legitimnih očekivanja, pravne sigurnosti i suradnje, a peti na povredi načela proporcionalnosti.
U potporu tužbi podnesenoj protiv odluke koja se odnosi na Berlin‑istok spomenuta država članica istaknula je pet tužbenih razloga od kojih se prvi i drugi temelje na povredi članka 24. stavka 2. Uredbe br. 4253/88, treći na povredi načela proporcionalnosti, četvrti se tužbeni razlog temelji na nedostatnosti obrazloženja te odluke, a peti na povredi načela partnerstva.
Opći sud je pobijanim presudama odbio kao neosnovane istaknute tužbene razloge, kao i obje tužbe u cijelosti.
Postupak pred Sudom
Dana 29. studenoga 2012. Savezna Republika Njemačka podnijela je žalbu protiv presude Njemačka/Komisija (T‑265/08,
EU:T:2012:434
).
Francuska Republika i Komisija odgovorile su na žalbu 15. veljače 2013., a Kraljevina Španjolska 20. veljače 2013.
Dana 31. siječnja 2013. Savezna Republika Njemačka podnijela je žalbu protiv presude Njemačka/Komisija (T‑270/08,
EU:T:2012:612
).
Francuska Republika odgovorila je na tužbu 29. ožujka 2013., Kraljevina Nizozemska 5. travnja 2013., Komisija 9. travnja 2013., a Kraljevina Španjolska 12. travnja 2013.
Odlukom predsjednika Suda od 10. srpnja 2013. predmeti C‑549/12 P i C‑54/13 P spojeni su u svrhe usmenog dijela postupka i donošenja presude.
Zahtjevi stranaka
Savezna Republika Njemačka zahtijeva od Suda da:
—
s jedne strane, ukine pobijane presude i, s druge strane, poništi sporne odluke i
—
naloži Komisiji snošenje troškova.
Francuska Republika zahtijeva od Suda da u cijelosti ukine pobijane presude, da sukladno članku 61. Statuta Suda konačno odluči o meritumu i da poništi sporne odluke.
Kraljevina Španjolska zahtijeva od Suda da:
—
prihvati žalbe;
—
ukine pobijane presude, i
—
naloži Komisiji snošenje troškova.
Komisija zahtijeva od Suda da odbije žalbe i naloži Saveznoj Republici Njemačkoj snošenje troškova.
O žalbi
Argumentacija stranaka
U predmetu C‑549/12 P Savezna Republika Njemačka ističe dva žalbena razloga koji se temelje na povredi članka 24. stavka 2. Uredbe br. 4253/88, u vezi s člankom 1. Uredbe br. 2988/95, i povredi načela dodjeljivanja ovlasti iz članka 5. stavka 2. UEU‑a i članka 7. UFEU‑a.
U predmetu C‑54/13 P Savezna Republika Njemačka ističe četiri žalbena razloga, od kojih se prva tri temelje na povredi odredbe članka 24. stavka 2. Uredbe br. 4253/88, u vezi s člankom 1. Uredbe br. 2988/95, i na povredi načela dodjeljivanja ovlasti iz članka 5. stavka 2. UEU‑a i članka 7. UFEU‑a, dok se četvrti žalbeni razlog temelji na povredi obveze obrazlaganja iz odredbe članka 81. Poslovnika Općeg suda, u vezi s odredbama članka 36. i članka 53. stavka 1. Statuta Suda.
U okviru prvog dijela prvog žalbenog razloga istaknutog u predmetu C‑549/12 P i prvog žalbenog razloga istaknutog u predmetu C‑54/13 P Savezna Republika Njemačka tvrdi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava ocijenivši u pobijanim presudama da jednostavne administrativne pogreške koje su počinila nadležna nacionalna tijela predstavljaju „nepravilnosti“, čime je Komisiji omogućena primjena financijskih ispravaka na temelju članka 24. stavka 2. Uredbe br. 4253/88.
U okviru drugog i trećeg dijela prvog žalbenog razloga istaknutog u predmetu C‑549/12 P Savezna Republika Njemačka naglašava da je Opći sud, čak i ako bi administrativne pogreške mogle predstavljati nepravilnosti koje opravdavaju financijski ispravak, počinio pogrešku koja se tiče prava kada je u presudi Njemačka/Komisija (T‑265/08,
EU:T:2012:434
) ocijenio da povrede nacionalnog prava i pogreške koje nisu utjecale na proračun Unije mogu predstavljati „nepravilnosti“ koje opravdavaju takve ispravke.
U okviru prvog dijela drugog žalbenog razloga istaknutog u predmetu C‑549/12 P i prvog dijela drugog žalbenog razloga istaknutog u predmetu C‑54/13 P, Savezna Republika Njemačka ističe, u čemu je podupiru Kraljevina Španjolska i Francuska Republika, da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava priznavši postojanje Komisijine ovlasti da primjenjuje financijske ispravke na osnovi ekstrapolacije.
U okviru drugog dijela drugog žalbenog razloga istaknutog u predmetu C‑549/12 P Savezna Republika Njemačka tvrdi, u čemu je podupire Kraljevina Španjolska, da je Opći sud, čak i ako bi takvi ispravci bili mogući, počinio pogrešku koja se tiče prava potvrdivši način na koji su provedene u odluci koja se odnosi na saveznu zemlju Tiringiju jer Njemačka smatra da u pogledu jednog dijela spornih projekata nije utvrđena nikakva šteta za proračun Unije i da Komisija nije smjela jedan dio pogrešaka koje se stavljaju na teret kvalificirati kao sustavne.
Drugim dijelom drugog žalbenog razloga istaknutog u predmetu C‑54/13 P Savezna Republika Njemačka ističe, u čemu je podupire Kraljevina Španjolska, da je Opći sud, čak i kad bi Komisija bila ovlaštena primijeniti smanjenje na osnovi ekstrapolacije na temelju članka 24. stavka 2. Uredbe br. 4253/88, počinio pogrešku koja se tiče prava prihvativši načine na koje je ekstrapolacija provedena u odluci koja se odnosi na Berlin‑istok jer je Komisija, prema mišljenju te države članice, s jedne strane, zamijećene pogreške neopravdano kvalificirala kao sustavne zahvativši time predmetni program u cjelini, iako izračunatu stopu pogreške nije smjela ekstrapolirati u odnosu na ukupnost tog programa, i da se, s druge strane, nije smjela koristiti postupkom uzorkovanja kako bi na osnovi ekstrapolacije smanjila potporu u odnosu na program u cjelini. U okviru trećeg dijela drugog žalbenog razloga Savezna Republika Njemačka ističe da je zbog ekstrapolacije pogrešaka koje nisu reprezentativne te zbog paušalnih ispravaka Komisija neproporcionalno smanjila financijsku potporu dodijeljenu operativnom programu o kojem je riječ.
U okviru prvog dijela trećeg žalbenog razloga istaknutog u predmetu C‑54/13 P Savezna Republika Njemačka tvrdi da je Opći sud pogrešno procijenio da je Komisija ovlaštena primijeniti paušalne financijske ispravke. U okviru drugog dijela tog žalbenog razloga spomenuta država članica ističe da je Opći sud, čak i kad bi Komisija bila ovlaštena primijeniti paušalne financijske ispravke, počinio pogrešku koja se tiče prava prihvativši te ispravke unatoč njihovoj neproporcionalnosti.
U okviru četvrtog žalbenog razloga istaknutog u predmetu C‑54/13 P Savezna Republika Njemačka naglašava da razlozi za donošenje presude Njemačka/Komisija (T‑270/08,
EU:T:2012:612
) ne omogućavaju da se utvrdi je li Opći sud ispitao njezine argumente u pogledu nezakonitosti paušalnih financijskih ispravaka ponuđene u okviru prvog dijela drugog tužbenog razloga istaknutog pred tim sudom i kojim razlozima opravdava odbijanje tih argumenata.
Komisija smatra da su navedeni žalbeni razlozi neosnovani i da žalbe treba odbiti.
Ocjena Suda
Valja istaknuti da je Opći sud u pobijanim presudama odlučivao o tužbama za poništenje koje je podnijela Savezna Republika Njemačka, odbivši ih nakon što je proglasio neosnovanima pet tužbenih razloga koje je potonja istaknula u prilog svakoj od tužbi.
Na taj način je Opći sud prešutno, ali neizbježno, priznao spornim odlukama formalnu valjanost.
Međutim, iz razloga navedenih u točkama 56. do 89. i u točki 93. presuda Španjolska/Komisija (C‑192/13 P,
EU:C:2014:2156
) i Španjolska/Komisija (C‑197/13 P,
EU:C:2014:2157
) proizlazi da je Komisija od 2000. mora pri donošenju odluke o financijskom ispravku poštovati određeni rok.
Sud smatra da trenutno stanje prava Unije ne ukazuje ni na jedan element koji bi mogao dovesti u pitanje navedenu sudsku praksu koja je, s druge strane, primjenjiva na predmetne slučajeve.
Kao što je Sud ocijenio u točki 94. presudâ Španjolska/Komisija (C‑192/13 P,
EU:C:2014:2156
) i Španjolska/Komisija (C‑197/13 P,
EU:C:2014:2157
), trajanje roka u kojem Komisija donosi svoje odluke razlikuje se s obzirom na mjerodavne propise.
Iz članka 108. stavka 2. Uredbe br. 1083/2006 proizlazi da se članak 100. te uredbe počeo primjenjivati 1. siječnja 2007., uključujući i u odnosu na programe prije razdoblja 2007.‑2013.
U skladu s člankom 100. stavkom 1. Uredbe br. 1083/2006, prije donošenja odluke o financijskom ispravku Komisija pokreće postupak obavješćivanjem države članice o privremenim zaključcima i zahtjevom da joj u roku od dva mjeseca dostavi svoje očitovanje. Ako država članica ne prihvati privremene zaključke Komisije, potonja je na temelju članka 100. stavka 3. te uredbe poziva na saslušanje tijekom kojega će obje strane, u suradnji koja se zasniva na partnerstvu, nastojati postići sporazum o tom očitovanju i zaključcima koje treba izvesti.
U skladu s člankom 100. stavkom 5. Uredbe br. 1083/2006 Komisija donosi odluku o financijskom ispravku u roku od šest mjeseci od datuma saslušanja, a ako do saslušanja ne dođe, tada razdoblje od šest mjeseci počinje teći dva mjeseca od datuma na koji je Komisija uputila poziv.
Iz tih odredbi proizlazi da su u slučaju da država članica ne prihvati privremene zaključke Komisije upućivanje poziva na saslušanje i njegovo održavanje potrebni da bi postupak koji je predviđen u području financijskih ispravaka bio regularan i polazišna su točka za izračun roka u kojem Komisija mora donijeti odluku o takvom ispravku.
Iz dokumenata dostavljenih Sudu ne proizlazi, međutim, da je nakon obavještavanja o privremenim zaključcima Komisija Saveznoj Republici Njemačkoj uputila poziv na saslušanje niti da je ono održano, u smislu članka 100. stavaka 3. i 5. Uredbe br. 1083/2006. S druge strane, iz tih dokumenata je vidljivo da su u Bruxellesu, 8. svibnja i 14. rujna 2007., održani bilateralni sastanci između Komisije i predstavnika Savezne Republike Njemačke.
U tom pogledu treba podsjetiti da je, s obzirom na to da odluke u predmetnom slučaju značajno financijski utječu na proračun, interes i dotične države članice i Komisije da završetak postupka za financijske ispravke bude predvidljiv, što pretpostavlja prethodno određivanje roka za donošenje konačne odluke. Valja također istaknuti da nepoštovanje roka propisanog za donošenje odluke o financijskom ispravku nije u skladu s općim načelom prava na dobru upravu (presude Španjolska/Komisija, C‑192/13 P,
EU:C:2014:2156
, t. 88. i Španjolska/Komisija, C‑197/13 P,
EU:C:2014:2157
, t. 88.).
U tim se okolnostima Komisija ne može osloboditi svoje obveze da odluke o financijskim ispravcima donosi u prethodno propisanom roku propuštanjem da poduzme radnje koje služe kao polazišna točka za izračun tog roka.
U svakom slučaju, čak i kad bi se bilateralni sastanci održani 8. svibnja i 14. rujna 2007. mogli poistovjetiti sa saslušanjima, u smislu članka 100. stavaka 3. i 5. Uredbe br. 1083/2006, a za potrebe izračuna rokova za donošenje Komisijinih odluka o financijskim ispravcima, treba utvrditi da su sporne odluke donesene 29. i 30. travnja 2008. i da Komisija nije poštovala rok utvrđen u članku 100. stavku 5. Uredbe br. 1083/2006.
Iz sudske prakse Suda proizlazi da nepoštovanje pravila postupka za donošenje akta kojim se nanosi šteta, poput Komisijinog nedonošenja odluke u roku koji je utvrdio zakonodavac Unije, predstavlja bitnu povredu postupka koju sud Unije treba ispitivati po službenoj dužnosti (vidjeti presude Španjolska/Komisija, C‑192/13 P,
EU:C:2014:2156
, t. 103. Španjolska/Komisija, C‑197/13 P,
EU:C:2014:2157
, t. 103. i navedena sudska praksa, te Španjolska/Komisija, C‑429/13 P,
EU:C:2014:2310
, t. 34.).
U tom pogledu valja podsjetiti da prema ustaljenoj sudskoj praksi, osim u posebnim slučajevima poput osobito onih predviđenih u poslovnicima sudova Unije, potonji ne mogu svoju odluku temeljiti na razlogu pravne naravi koji je istaknut po službenoj dužnosti, čak i kada je određen propisom, ako prethodno nisu pozvali stranke da se o tom razlogu očituju (vidjeti presudu Komisija/Irska i dr., C‑89/08 P,
EU:C:2009:742
, t. 57. te presudu OHIM/National Lottery Commission, C‑530/12 P,
EU:C:2014:186
, t. 54.).
Što se tiče pitanja o roku u kojem odluka o financijskom ispravku mora biti donesena, treba istaknuti da je u predmetima u kojima su donesene presude Španjolska/Komisija (C‑192/13 P,
EU:C:2014:2156
) i Španjolska/Komisija (C‑197/13 P,
EU:C:2014:2157
), u kojima je bila riječ o u biti identičnim činjeničnim i pravnim pitanjima, Komisija je već imala priliku raspravljati o predmetnoj problematici koja se odnosi na rok za donošenje odluke o financijskom ispravku. K tome, Sud je u navedenim predmetima zatražio od stranaka da svoja izlaganja usredotoče na to pitanje.
Nadalje, Sud je nakon toga u više navrata potvrdio takvu sudsku praksu (vidjeti presude Španjolska/Komisija, C‑429/13 P,
EU:C:2014:2310
, i Španjolska/Komisija, C‑513/13 P,
EU:C:2014:2412
).
Iz toga slijedi da je, s jedne strane, Komisija imala u dovoljnoj mjeri priliku iznijeti, u okviru kontradiktornog postupka, svoje razloge i argumente u odnosu na doseg roka koji je propisan u članku 100. stavku 5. Uredbe br. 1083/2006 te se, s druge strane, sudska praksa Suda o tome kako valja tumačiti tu odredbu mora smatrati ustaljenom.
Prema tome, valja utvrditi da ovaj predmet predstavlja poseban slučaj u smislu sudske prakse navedene u točki 93. ove presude i da nema mjesta pozivanju stranaka da se očituju o tom razlogu.
U tim uvjetima valja zaključiti da je Komisija donijela sporne odluke kršeći zakonski rok koji je propisan uredbom Vijeća
Prema tome, Opći sud je počinio pogrešku koja se tiče prava time što je, umjesto da sankcionira bitnu povredu postupka prilikom donošenja spornih odluka, odbio tužbe Savezne Republike Njemačke.
Pobijane presude stoga treba ukinuti.
O tužbama pred prvostupanjskim sudom
U skladu s člankom 61. stavkom 1. Statuta Suda Europske unije, ako je žalba osnovana, Sud ukida odluku Općeg suda. On može konačno odlučiti o sporu ako stanje postupka to dopušta.
U ovom slučaju Sud raspolaže potrebnim elementima kako bi konačno odlučio o tužbama za poništenje spornih odluka koje je Općem sudu podnijela Savezna Republika Njemačka.
U tom pogledu valja navesti da se, zbog razloga koji su navedeni u točkama 80. do 99. ove presude, sporne odluke moraju poništiti zbog bitnih povreda postupka.
Troškovi
Na temelju članka 184. stavka 2. Poslovnika Suda, kad je žalba osnovana i Sud sâm konačno odluči u sporu, Sud odlučuje o troškovima.
U skladu s člankom 138. stavkom 1. istog Poslovnika, koji se na temelju članka 184. stavka 1. tog Poslovnika primjenjuje na žalbeni postupak, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. Budući da je Savezna Republika Njemačka uspjela u postupku povodom žalbi te da su tužbe koje je podnijela Općem sudu prihvaćene valja, sukladno njezinu zahtjevu, Komisiji naložiti da pored vlastitih snosi i njezine troškove u prvostupanjskom i žalbenom postupku.
Na temelju članka 140. stavka 1. spomenutog pravilnika koji se na temelju njegova članka 184. stavka 1. primjenjuje
mutatis mutandis
i na žalbeni postupak države članice koje su intervenirale u postupak snose vlastite troškove. Sukladno navedenim odredbama Kraljevina Španjolska, Francuska Republika i Kraljevina Nizozemska snosit će vlastite troškove.

Slijedom navedenoga, Sud (prvo vijeće) proglašava i presuđuje:

1.
Ukidaju se presude Općeg suda Europske unije Njemačka/Komisija (T‑265/08,
EU:T:2012:434
) i Njemačka/Komisija (T‑270/08,
EU:T:2012:612
).

2.
Poništavaju se Odluka Komisije C(2008) 1690
final
od 30. travnja 2008. o smanjenju financijske potpore iz Europskog fonda za regionalni razvoj (EFRR) koja je Odlukom Komisije C(94) 1939/5 od 5. kolovoza 1994. dodijeljena operativnom programu za saveznu zemlju Tiringiju (Njemačka) (1994.‑1999.), uključenom u cilj br. 1, kao i Odluka Komisije C(2008) 1615
final
od 29. travnja 2008 o smanjenju financijske potpore iz Europskog fonda za regionalni razvoj (EFRR) koja je Odlukom Komisije C(94) 1973 od 5. kolovoza 1994. dodijeljena operativnom programu za Berlin‑istok (Njemačka) (1994.‑1999.), uključenom u cilj br. 1.

3.
Europskoj komisiji nalaže se snošenje troškova Savezne Republike Njemačke i vlastitih troškova, kako u prvostupanjskom tako i u žalbenom postupku.

4.
Kraljevina Španjolska, Francuska Republika i Kraljevina Nizozemska snosit će vlastite troškove.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: njemački