CELEX: 62013CJ0349
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Akcīzes nodoklis
Direktīvas 92/12/EK un 2008/118/EK
Piemērošanas joma
Naftas produkti un energoprodukti
Smēreļļas, kas tiek izmantotas citiem nolūkiem, nevis par motordegvielu vai kurināmo
Izslēgšana
Akcīzes nodoklis, ko par energoproduktu patēriņu uzliek dalībvalsts atbilstoši saskaņotā akcīzes nodokļa sistēmas noteikumiem
Jēdziens “robežšķērsošanas formalitātes”
LESD 110. pants
Īsāks samaksas termiņš dažos gadījumos, veicot iegādi Kopienā, nevis produktus iegādājoties vietējā tirgū

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīvas 92/12/EK par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību (
OV L 76, 1. lpp.
) 3. panta 3. punktu un Padomes 2008. gada 16. decembra Direktīvas 2008/18/EK par akcīzes nodokļa piemērošanas vispārēju režīmu, ar ko atceļ Direktīvu 92/12/EEK (
OV 2009, L 9, 12. lpp.
), 1. panta 3. punktu.
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp
Minister Finansów
(finanšu ministrs, turpmāk tekstā – “ministrs”) un
Oil Trading Poland sp. z o.o
. (turpmāk tekstā – “
OTP
”) saistībā ar akcīzes nodokļa piemērošanu smēreļļām, kas paredzētas lietošanai citiem mērķiem, nevis par motordegvielu vai kurināmo.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Direktīvas 92/12 3. pantā bija paredzēts:
“1.   Šo direktīvu Kopienas līmenī piemēro šādām precēm, kā tās definētas attiecīgās direktīvās:
—
minerāleļļām,
[..]
2.   Pirmajā punktā uzskaitītajām precēm īpašos nolūkos var uzlikt citus netiešos nodokļus, ja vien šie nodokļi atbilst nodokļu noteikumiem, ko piemēro akcīzes nodoklim un PVN saistībā ar nodokļu bāzes noteikšanu, nodokļa aprēķināšanu, iekasējamību un pārraudzību.
3.   Dalībvalstis patur tiesības ieviest vai paturēt spēkā nodokļus, kurus uzliek tādām precēm, kas nav minētas 1. punktā, tomēr ar nosacījumu, ka šie nodokļi tirdzniecībā starp dalībvalstīm nerada robežšķērsošanas formalitātes.
[..]”
Direktīva kopš 2010. gada 1. aprīļa tika aizstāta ar Direktīvu 2008/118.
Direktīvas 2008/118 preambulas 4. un 5. apsvērumā ir noteikts:
“(4)
Īpašos nolūkos akcīzes precēm var uzlikt citus netiešos nodokļus. [..]
(5)
Lai nodrošinātu preču brīvu apriti, nodokļa uzlikšana tādām precēm, kas nav akcīzes preces, nedrīkstētu sarežģīt formalitātes, kas saistītas ar robežas šķērsošanu.”
Saskaņā ar šīs direktīvas 1. pantu:
“1.   Šī direktīva nosaka vispārēju režīmu attiecībā uz akcīzes nodokli, ko tieši vai netieši uzliek šādu preču patēriņam (turpmāk “akcīzes preces”):
a)
energoprodukti un elektroenerģija, uz ko attiecas [Padomes 2003. gada 27. oktobra] Direktīva 2003/96/EK, [kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai, (JO L 283, 51. lpp.)];
[..].
2.   Dalībvalstis īpašos nolūkos var akcīzes precēm papildus piemērot netiešos nodokļus [..]
3.   Dalībvalstis var uzlikt nodokļus:
a)
ražojumiem, kas nav akcīzes preces;
[..].
Tomēr tādu nodokļu uzlikšana tirdzniecībā starp dalībvalstīm nedrīkst radīt ar robežšķērsošanu saistītas formalitātes.”
Direktīvas 2008/118 34. panta 2. punktā ir paredzēts:
“Personas, kas minētas 33. panta 3. punktā, ievēro šādas prasības:
a)
pirms preču nosūtīšanas iesniedz galamērķa dalībvalsts kompetentajām iestādēm deklarāciju un akcīzes nodokļa nodrošinājumu;
b)
galamērķa dalībvalstī samaksā akcīzes nodokli saskaņā ar minētajā dalībvalstī noteikto procedūru;
c)
piekrīt visām galamērķa dalībvalsts kompetento iestāžu ierosinātajām pārbaudēm, kas vajadzīgas, lai pārliecinātos, vai akcīzes preces ir faktiski saņemtas un vai šīm precēm uzliktais akcīzes nodoklis ir samaksāts.
[..]”
Direktīvas 2003/96 1. pantā ir paredzēts, ka dalībvalstis uzliek nodokļus energoproduktiem un elektroenerģijai saskaņā ar šo direktīvu.
Minētās direktīvas 2. panta 1., 4. un 5. punkts ir izteikti šādā redakcijā:
“1.   Šajā direktīvā termins “energoprodukti” attiecas uz produktiem, kuri:
[..]
b)
atbilst KN kodiem 2701, 2702 un 2704 līdz 2715;
[..]
4.   Šo direktīvu nepiemēro:
[..]
b)
šādiem energoproduktu un elektroenerģijas izmantošanas veidiem:
—
energoproduktiem, kurus izmanto citiem nolūkiem, nevis par motordegvielu vai kurināmo,
[..].
5.   Šajā direktīvā atsauces uz kombinētās nomenklatūras kodiem ir atsauces uz kodiem, kas noteikti ar Komisijas 2001. gada 6. augusta Regulu (EK) Nr. 2031/2001 par grozījumiem Padomes Regulas (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu I pielikumā [(
OV L 279, 1. lpp.
; turpmāk tekstā – “kombinētā nomenklatūra”)].
[..]”
Uz smēreļļām attiecas kombinētās nomenklatūras KN kodi no 2710 19 71 līdz 2710 19 99.
Direktīvas 2003/96 20. panta 1. punktā ir paredzēts, ka Direktīvas 92/12 kontroles un aprites noteikumi attiecas tikai uz šajā punktā atrodamajā sarakstā uzskaitītajiem energoproduktiem. Smēreļļas, uz kurām attiecas KN kodi no 2710 19 71 līdz 2710 19 99, šajā sarakstā nav atrodamas.
Polijas tiesības
2008. gada 6. decembra Likuma par akcīzes nodokli (
Ustawa o podatku akcyzowym
) 1. panta 1. punktā (
Dz. U
., 2011, Nr. 108, 626. pozīcija; turpmāk tekstā – “Likums par akcīzes nodokli”) redakcijā, kas piemērojama pamatlietā, ir noteikts šādi:
“Šis likums regulē akcīzes nodokļa ieturēšanu, turpmāk tekstā – “akcīze”, no akcīzes precēm un vieglajiem automobiļiem, tirdzniecības ar akcīzes precēm, kā arī identifikācijas zīmēm ar nodokļa markām.”
Saskaņā ar Likuma par akcīzes nodokli 2. panta 1. punkta 1) apakšpunktu un Pielikuma Nr. 1, kurā uzskaitītas akcīzes preces, 27. punktu pie šādām precēm ir pieskaitāmi tostarp energoprodukti ar KN kodu 2710.
Šī likuma 86. panta 1. punktā ir paredzēts:
“Energoprodukti šī likuma izpratnē ir:
[..]
2)
produkti, uz kuriem attiecas KN kodi 2701, 2702, kā arī kodi no 2704 līdz 2715.”
Saskaņā ar minētā likuma 89. panta 1. punktu:
“Akcīzes nodokļa likme šādiem energoproduktiem:
[..]
11)
smēreļļām, citām eļļām ar KN kodiem no 2710 19 71 līdz 2710 19 99, izņemot produktus ar KN kodu 2710 19 85 (baltās eļļas, šķidrais parafīns), kā arī pārējām smēreļļām ar KN kodu 2710 19 99 – 1 180,00 (Polijas zloti (PLN)) par 1000 litriem.”
Tā paša likuma 40. panta 6. punkts ir izteikts šādā redakcijā:
“Atliktā nodokļa maksāšana, ievērojot 47. panta 1. punkta 1) un 5) apakšpunktu, valsts teritorijā tiek piemērota arī citām šī likuma Pielikumā Nr. 2 neminētajām akcīzes precēm, kurām piemēro citu, nevis nulles likmi.”
Saskaņā ar Likuma par akcīzes nodokli 21. panta 1.–3. punktu:
“1.   Nodokļa maksātāja pienākums bez īpaša nodokļu iestādes uzaicinājuma ir:
[..]
2)
aprēķināt akcīzi un to atbildīgās muitas iestādes kontā ieskaitīt
—
ik mēnesi līdz 25. datumam nākamajā mēnesī, kad nodoklis ir radies, ja vien īpašā likumā nav noteikts citādi.
2.   Piemērojot atliktā nodokļa maksāšanu, nodokļa maksātāja pienākums bez īpaša nodokļu iestādes uzaicinājuma ir:
[..]
2)
aprēķināt akcīzi un to atbildīgās muitas iestādes kontā ieskaitīt
—
ik mēnesi līdz 25. datumam nākamajā mēnesī, kad nodoklis ir radies, beidzoties atliktā nodokļa maksāšanai.
3.   Nepiemēro 1. un 2. punkta noteikumus, ja:
1)
nodokļu maksātājam ir pienākums iesniegt vienkāršotu deklarāciju, kā arī aprēķināt un samaksāt akcīzes nodokli 78. panta 1. punkta 3) apakšpunktā minētajos gadījumos;
[..].”
Šī likuma 78. panta 1. un 3. punktā ir paredzēts:
“1.   Ja nodokļa maksātājs komerciālas darbības iekšzemē mērķiem Kopienā iegādājas akcīzes preces, par kurām dalībvalstī ir ieturēts akcīzes nodoklis, tā pienākums ir:
1)
pirms akcīzes preču ievešanas iekšzemē atbildīgajam muitas iestādes vadītājam iesniegt deklarāciju par plānoto iegādi Kopienā un nomaksāt akcīzes nodokli;
2)
saņemšanu par akcīzes preču iegādi fiksēt uz vienkāršota pavaddokumenta, kā arī sagatavot un vienkāršotajam, atpakaļ nosūtītajam pavaddokumentam pievienot garantiju par akcīzes nodokļa samaksu vai akcīzes nodokļa samaksu valsts teritorijā;
3)
bez īpaša nodokļu iestādes uzaicinājuma atbildīgajam muitas iestādes vadītājam iesniegt vienkāršotu deklarāciju atbilstoši pievienotajam paraugam, kā arī aprēķināt maksājamo nodokļa summu un 10 dienu laikā no nodokļa rašanās brīža to ieskaitīt attiecīgās muitas iestādes kontā;
4)
veikt Kopienas teritorijā iegādāto akcīzes preču uzskaiti.
[..]
3.   1. punkta 1), 3) un 4) apakšpunktu piemēro gadījumos, kad akcīzes preces ir iegādātas Kopienas teritorijā, bet tās nav minētas Pielikumā Nr. 2 un tām piemēro citu, nevis nulles likmi.”
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
OTP
komercdarbība izpaužas kā smēreļļu tirdzniecība, uz kurām attiecas kombinētās nomenklatūras kodi no 2710 19 71 līdz 2710 19 99 un kuras nav paredzēts lietot par degvielu vai kurināmo.
OTP
šīs smēreļļas pērk, slēdzot darījumus Kopienā, un tās pārdod Polijā.
2009. gada 10. aprīlī
OTP
iesniedza pieteikumu par Polijas tiesību par akcīzes nodokli interpretāciju, konkrēti, par jautājumu, vai minētajām smēreļļām ir jāpiemēro akcīzes nodoklis. 2010. gada 23. aprīļa interpretācijā rakstveidā Bidgoščas [
Bydgoszczy
] (Polija) Finanšu palātas direktors, rīkodamies ministra vārdā, uz šo jautājumu atbildēja apstiprinoši.
Izskatot sūdzību par šo interpretāciju,
Wojewódzki Sąd Administracyjny w Szczecinie
(Ščecinas vojevodistes Administratīvā tiesa) uzskatīja, ka uz smēreļļām, kuras nav paredzēts izmantot par degvielu vai kurināmo, neattiecas Eiropas Savienības harmonizētā akcīzes nodokļa sistēma un nav jāpiemēro Polijas tiesību normas, saskaņā ar kurām tām piemēro akcīzes nodokli.
Tā kā ministrs par šo lēmumu iesniedza kasācijas sūdzību,
Naczelny Sąd Administracyjny
(Augstākā administratīvā tiesa) norāda, ka no sprieduma
Fendt Italiana
(C‑145/06 un C‑146/06,
EU:C:2007:411
) izriet, ka smēreļļas, uz kurām neattiecas saskaņotais akcīzes nodoklis, ir uzskatāmas par produktiem, kas nav minēti Direktīvas 92/12 3. panta 1. punkta pirmajā ievilkumā, tāpēc atbilstoši 3. panta 3. punkta pirmajai daļai dalībvalstis patur tiesības ieviest vai paturēt spēkā nodokļus, kurus uzliek šiem produktiem, tomēr ar nosacījumu, ka šie nodokļi tirdzniecībā starp dalībvalstīm nerada robežšķērsošanas formalitātes.
Katrā ziņā iesniedzējtiesa uzskata, ka minētajā spriedumā nav sniegta atbilde uz jautājumu par to, vai šādu smēreļļu patēriņa nodokli var ieturēt saskaņā ar saskaņotā akcīzes nodokļa noteikumiem, citiem vārdiem, attiecībā uz šiem produktiem, kas tiek iegādāti Kopienā, attiecinot tos pašus pienākumus un formalitātes kā tiem, kuriem minētos noteikumus piemēro.
Šajā ziņā iesniedzējtiesa uzsver, ka smēreļļas, kuras tiek izmantotas citiem nolūkiem, nevis par motordegvielu vai kurināmo un kuru izcelsme ir cita dalībvalsts, Polijā var iegādāties divējādi. Pirmkārt, saskaņā ar Likuma par akcīzes nodokli 40. panta 6. punktu tām var piemērot atliktā nodokļa maksāšanu, kas nozīmē, ka ir jāievēro striktas administratīvas formalitātes, tostarp reģistrēta saņēmēja statusa piešķiršana un preču uzglabāšana. Iesniedzējtiesas skatījumā noliktavas atvēršana un funkcionēšana ir saistīta ar pienākumiem, kuru pamatā ir ievērojami izdevumi, kas vismazākajiem uzņēmumiem, kuri nodarbojas ar smēreļļu tirdzniecību Kopienā, padara par praktiski neiespējamu tos izpildīt, un arī cita saimnieciskas darbības subjekta piedāvāto noliktavas pakalpojumu izmantošana rada papildu izmaksas. Tādējādi šie uzņēmumi atrodas nelabvēlīgākā situācijā salīdzinājumā ar tiem, kuri darbojas vietējā smēreļļu tirgū.
Otrkārt, atbilstoši Likuma par akcīzes nodokli 78. panta 3. punktam, iegādājoties minētos produktus, uz kuriem attiecas akcīzes nodoklis, Kopienā, uz tiem attiecas arī šī likuma 78. panta 1. punktā paredzētie pienākumi. Atsaukdamās uz spriedumiem
Brzeziński
(C‑313/05,
EU:C:2007:33
) un
Kalinchev
(C‑2/09,
EU:C:2010:312
), iesniedzējtiesa jautā, vai pienākumi deklarēt iegādi Kopienas teritorijā un radīt garantiju par akcīzes nodokļa samaksu pirms importa ir uzskatāmi par robežšķērsošanas formalitātēm Direktīvas 92/12 3. panta 3. punkta un Direktīvas 2008/118 1. panta 3. punkta otrās daļas izpratnē. Tā pauž šaubas par to, vai būtu jāuzskata, ka minēto pienākumu mērķis ir nodrošināt akcīzes nodokļa samaksu vai arī šo mērķi var sasniegt, izpildot citus minētā 78. panta 1. punktā paredzētos pienākumus, proti, pienākumu iesniegt vienkāršotu deklarāciju, aprēķināt un samaksāt akcīzes nodokli desmit dienu laikā no brīža, kad nodoklis ir jāmaksā, kā arī veikt Kopienas teritorijā iegādāto akcīzes preču uzskaiti.
Iesniedzējtiesa arī norāda, ka saskaņā ar Likuma par akcīzes nodokli 21. panta 1. punkta 2) apakšpunktu un 78. panta 1. punkta 3) apakšpunktu akcīzes nodokļa samaksas termiņi atšķiras atkarībā no tā, vai smēreļļas tiek iegādātas vietējā tirgū vai arī iegāde ir notikusi Kopienas teritorijā atbilstoši akcīzes nodokļa noteikumiem, un šāda atšķirība varētu būt nesaderīga ar LESD 110. pantu.
Šādos apstākļos
Naczelny Sąd Administracyjny
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai Direktīvas 92/12 3. panta 3. punkts, kas šobrīd atbilst Direktīvas 2008/118 1. panta 3. punkta pirmās daļas a) apakšpunktam un otrajai daļai, ir jāinterpretē tādējādi, ka saskaņā ar šiem noteikumiem dalībvalstij netiek liegts atbilstoši noteikumiem par saskaņotu akcīzes nodokli par energoproduktu lietošanu piemērot akcīzes nodokli smēreļļai ar KN kodiem no 2710 19 71 līdz 2710 19 99, ko izmanto citiem mērķiem, nevis par kurināmo vai motordegvielu?”
Par prejudiciālo jautājumu
Uzdodama savu jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Direktīvas 92/12 3. panta 3. punkts un Direktīvas 2008/118 1. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem netiek pieļauts, ka šiem produktiem, kā smēreļļām, kas tiek izmantotas citiem nolūkiem, nevis par motordegvielu vai kurināmo, kuri neietilpst šo direktīvu tvērumā, piemēro nodokli, kuru regulē identiski noteikumi – kā minētajās direktīvās ietvertie noteikumi par saskaņotu akcīzes nodokli.
Vispirms jānorāda, ka pamatlietā runa ir par valsts tiesību interpretēšanas jautājumu, ko ir uzdevis
OTP
, kad Direktīva 92/12 vēl bija spēkā, savukārt ministra atbilde uz šo jautājumu ir tikusi sniegta pēc šīs direktīvas atcelšanas, 2010. gada 1. aprīlī ar Direktīvu 2008/118. Tā kā šo atbildi var piemērot darījumiem, kas noslēgti gan pirms, gan pēc Direktīvas 2008/118 spēkā stāšanās, šīs divas direktīvas pamatlietas kontekstā var uzskatīt par piemērojamām
ratione temporis
. Šāds risinājums
a fortiori
ir iespējams tādēļ, ka Direktīvas 2008/118 1. panta 3. punkts atbilst Direktīvas 92/12 3. panta 3. punktam.
Par nodokļa piemērošanu, ko regulē identiski noteikumi kā tie par saskaņoto akcīzes nodokli produktiem, kuriem tos nepiemēro
Kā to norādījusi iesniedzējtiesa un visi ieinteresētie lietas dalībnieki, kas iesnieguši apsvērumus Tiesai, no sprieduma
Fendt Italiana
(
EU:C:2007:411
) 43. punkta izriet, ka, kaut arī smēreļļas, kas tiek izmantotas citiem nolūkiem, nevis par motordegvielu vai kurināmo, ietilpst jēdziena “energoprodukti” definīcijā Direktīvas 2003/96 2. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē, tās ir tieši izslēgtas no šīs direktīvas piemērošanas jomas ar 2. panta 4. punkta b) apakšpunkta pirmo ievilkumu. Līdz ar to atbilstoši Direktīvas 2008/118 1. panta 1. punkta a) apakšpunktam smēreļļas neietilpst saskaņotā akcīzes nodokļa sistēmā, kas minēta šajā direktīvā.
Pastāvot šādiem apstākļiem, ir jāatzīst, ka minētās smēreļļas, uz kurām neattiecas saskaņotais akcīzes nodoklis, ir uzskatāmas par produktiem, kas nav “akcīzes preces” Direktīvas 2008/118 1. panta 1. punkta izpratnē, tāpēc atbilstoši 1. panta 3. punktam dalībvalstis patur tiesības ieviest vai paturēt spēkā nodokļus, kurus uzliek šiem produktiem, tomēr ar nosacījumu, ka šie nodokļi tirdzniecībā starp dalībvalstīm nerada robežšķērsošanas formalitātes (šajā ziņā saistībā ar Direktīvas 92/12 3. panta 1. un 3. punktu skat. spriedumu
Fendt Italiana
,
EU:C:2007:411
, 44. punkts).
OTP
apstrīd pamatlietā aplūkotā Polijas tiesiskā regulējuma saderīgumu ar Direktīvas 2008/118 1. panta 3. punktu, jo saskaņā ar šo tiesisko regulējumu smēreļļām, kas tiek izmantotas citiem nolūkiem, nevis par motordegvielu vai kurināmo, tiek piemērots nodoklis, kuru regulē identiski noteikumi kā tie par saskaņotā akcīzes nodokļa sistēmu, kas paredzēti šajā direktīvā.
Šajā ziņā ir jāuzsver – kā tas izriet no šī sprieduma 31. punkta –, ka šajā tiesību normā iespēja dalībvalstīm ieturēt nodokļus par produktiem, uz kuriem neattiecas saskaņotā akcīzes nodokļa sistēma, tiek pakārtota nosacījumam, ka šie nodokļi tirdzniecībā starp dalībvalstīm nerada robežšķērsošanas formalitātes. Atšķirībā no Direktīvas 2008/118 1. panta 2. punkta, to lasot tās preambulas 4. apsvēruma gaismā, kurš attiecas uz produktiem, uz kuriem attiecas minētā sistēma, šī 1. panta 3. punktā tātad nav paredzēts, ka minētajiem nodokļiem ir jābūt kādiem citiem, nevis saskaņotajam akcīzes nodoklim vai ka tiem būtu jābūt paredzētiem īpašiem mērķiem.
No tā izriet, ka ar minētās direktīvas 1. panta 3. punktu tiek pieļauts, ka dalībvalsts par produktiem, kuriem netiek piemērota saskaņotā akcīzes nodokļa sistēma, ietur nodokli, kuru regulē identiski noteikumi kā tie, kas attiecas uz šo sistēmu.
Šo secinājumu neapstiprina Direktīvas 2003/96 20. panta 1. punkts, uz ko atsaucas
OTP
, saskaņā ar kuru tikai šajā tiesību normā minētajā sarakstā ietvertajiem energoproduktiem piemēro Direktīvas 2008/118 kontroles un aprites noteikumus. Faktiski tam, ka šajā sarakstā nav smēreļļas, kuras tiek izmantotas citiem nolūkiem, nevis par motordegvielu vai kurināmo un kuras ir ārpus Direktīvas 2003/96 tvēruma, nav nozīmes, interpretējot Direktīvas 2008/118 1. panta 3. punktu.
Par aizliegumu, kas saistīts ar robežšķērsošanas formalitātēm
Kā jau tas ticis atgādināts, lai radītu atbilstību Direktīvas 2008/118 1. panta 3. punktā noteiktajām formalitātēm, nodoklis par smēreļļām, kas tiek izmantotas citiem nolūkiem, nevis par motordegvielu vai kurināmo, katrā ziņā nevar radīt robežšķērsošanas formalitātes tirdzniecībā starp dalībvalstīm.
Šajā ziņā no Tiesas judikatūras izriet, ka, lai gan tāda produkta, kam piemēro vietējo nodokli, importētājam noteikta formalitāte ir nodrošināt parāda apmaksu, kas atbilst šī nodokļa summai, šāda formalitāte ir saistīta ar faktu, kura dēļ nodoklis radies, nevis ar robežšķērsošanu šīs tiesību normas nozīmē (šajā ziņā skat. spriedumus
Brzeziński
,
EU:C:2007:33
, 47. un 48. punkts, kā arī
Kalinchev
,
EU:C:2010:312
, 27. punkts).
Pirmkārt, attiecībā uz atliktā nodokļa maksājuma sistēmu, kas saskaņā ar Likuma par akcīzes nodokli 40. panta 6. punktu ir piemērojama smēreļļām, kuras tiek izmantotas citiem nolūkiem, nevis par motordegvielu vai kurināmo, šķiet, ka ar šo sistēmu saistītās prasības ir izvirzītas gan produktiem, kas importēti no citām dalībvalstīm, gan arī tiem, kas iegādāti Polijas iekšējā tirgū; tas ir jāpārbauda valsts tiesai. Šī vienīgā iemesla dēļ – kā to arī norādījusi Eiropas Komisija – šādas prasības nevar uzskatīt par formalitātēm, kas saistītas ar robežšķērsošanu.
Otrkārt, attiecībā uz akcīzes nodokļa samaksas sistēmu iesniedzējtiesa vaicā, vai Likuma par akcīzes nodokli 78. panta 1. punkta 1) apakšpunktā paredzētie pienākumi, proti, pienākums deklarēt paredzēto iegādi Kopienā un radīt garantiju par akcīzes nodokļa samaksu pirms attiecīgo preču importa, ir uzskatāmi par robežšķērsošanas formalitātēm.
Šajā ziņā ir jāsecina, ka atbilstoši šīs tiesību normas formulējumam tajā noteiktie pienākumi ir jāizpilda, pirms attiecīgie produkti šķērso Polijas robežu. Turklāt ir skaidrs, ka garantijas par akcīzes nodokļa samaksu radīšanas mērķis ir nodrošināt tā samaksu un tādēļ ir saistīts ar faktu, kura dēļ akcīzes nodoklis radies iepriekš, šī sprieduma 37. punktā citētās judikatūras nozīmē.
Turklāt Likuma par akcīzes nodokli 78. panta 1. punkta 1) apakšpunktā minētie, ar akcīzes nodokli saistītie pienākumi atbilst priekšrakstiem, kuri attiecībā uz produktiem, kuriem piemēro saskaņotā akcīzes nodokļa sistēmu, ir jāizpilda akcīzes nodokļa parādniekiem atbilstoši Direktīvas 2008/118 34. panta 2. punkta pirmās daļas a) apakšpunktam. No tā var izsecināt, ka Savienības likumdevējs nav uzskatījis, ka šie priekšraksti ir ar robežšķērsošanu saistītas formalitātes.
Vispār no iesniedzējtiesas lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka iesniedzējtiesa uzskata, ka pienākumu iesniegt vienkāršotu deklarāciju, aprēķināt un samaksāt akcīzes nodokli desmit dienu laikā no brīža, kad nodoklis ir jāmaksā, kā arī veikt Kopienas teritorijā iegādāto akcīzes preču uzskaiti – kā tas paredzēts Likuma par akcīzes nodokli 78. panta 1. punkta 3) un 4) apakšpunktā – mērķis ir nodrošināt, lai tiek samaksāts nodokļa parāds. Tomēr šāds uzskats neizslēdz to, ka šajā 78. panta 1. punkta 1) apakšpunktā minētie pienākumi paredzēti tādam pašam mērķim.
No tā izriet, ka tādi kā Likuma par akcīzes nodokli 78. panta 1. punkta 1), 3) un 4) apakšpunktā paredzētie pienākumi nav uzskatāmi par robežšķērsošanas formalitātēm tirdzniecībā starp dalībvalstīm, kas ir aizliegtas saskaņā ar Direktīvas 2008/118 1. panta 3. punkta otro daļu.
Par to, vai ir ņemts vērā LESD 110. pants
Lai arī iesniedzējtiesa tieši neuzdod jautājumu par LESD 110. panta interpretāciju, tā tomēr lēmumā par prejudiciāla jautājuma uzdošanu pauž šaubas par akcīzes nodokļa samaksas termiņa, kas paredzēts dažādās Likuma par akcīzes nodokli tiesību normās, saderīgumu ar iepriekš minēto pantu.
No Tiesas pastāvīgas judikatūras izriet, ka tas, ka valsts tiesa prejudiciālo jautājumu ir formulējusi, atsaucoties uz dažām Savienības tiesību normām un tikai, neliedz Tiesai sniegt šai tiesai visus interpretācijas elementus, kas tai var būt noderīgi, izspriežot izskatāmo lietu, neatkarīgi no tā, vai šī tiesa savu jautājumu formulējumā uz tiem atsaukusies. Šajā ziņā Tiesai no visas valsts tiesas iesniegtās informācijas un tostarp no lēmuma par prejudiciālu jautājumu uzdošanu pamatojuma ir tiesības izdalīt tos Savienības tiesību elementus, kuriem ir nepieciešama interpretācija, ņemot vērā strīda priekšmetu (skat. tostarp spriedumu
Ville d’Ottignies‑Louvain‑la‑Neuve
u.c., C‑225/13,
EU:C:2014:245
, 30. punkts un tajā minētā judikatūra). Tādējādi ir jāizvērtē, vai ar LESD 110. pantu netiek pieļauts tas, ka tiek noteikti samaksas termiņi.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru dalībvalsts nodokļu uzlikšanas sistēmu var uzskatīt par saderīgu ar LESD 110. pantu vienīgi tad, ja ir pierādīts, ka tā ir izveidota tā, lai jebkurā gadījumā būtu izslēgts, ka importa precēm uzliek lielākus nodokļus nekā valsts precēm un ka tādējādi tai nekādā gadījumā nav diskriminējošas iedarbības (skat. spriedumu
X
, C‑437/12,
EU:C:2013:857
, 28. punkts un tajā minētā judikatūra).
Šajā ziņā LESD 110. panta pirmā daļa ir pārkāpta tad, ja nodokli, ko uzliek par ievestu preci, un nodokli, ko uzliek par līdzīgu vietējo preci, aprēķina atšķirīgā veidā un saskaņā ar atšķirīgiem noteikumiem, kā rezultātā – pat ja tas tā ir tikai atsevišķos gadījumos – ievestajai precei piemērojamais nodoklis ir lielāks (skat. šajā ziņā spriedumus
Bobie Getränkevertrieb
, 127/75,
EU:C:1976:95
, 3. punkts, kā arī
Stadtgemeinde Frohnleiten
un
Gemeindebetriebe Frohnleiten
, C‑221/06,
EU:C:2007:657
, 49. punkts un tajā minētā judikatūra).
Tiesai vairākkārt ir bijusi iespēja precizēt, ka šādi tas ir gadījumā, kad nodokļa samaksas termiņš, kas attiecas uz vietējo preci, ir garāks salīdzinājumā ar nodokli, ko piemēro precēm, kas importētas no citām dalībvalstīm. Faktiski šāda vietējām precēm paredzēta priekšrocība ir atšķirība attieksmē, kas nelabvēlīgi ietekmē importētas preces, pārkāpjot LESD 110. pantā ietverto aizliegumu (šajā ziņā skat. spriedumu
Grundig Italiana
, C‑68/96,
EU:C:1998:299
, 23. punkts un tajā minētā judikatūra).
Šķiet, ka no iesniedzējtiesas lēmuma izriet, ka smēreļļas, kuras tiek izmantotas citiem nolūkiem, nevis par motordegvielu vai kurināmo un par kurām nodoklis tiek ieturēts valsts teritorijā, obligāti tiek pakārtotas atliktā nodokļa maksājuma sistēmai – norāde, ko tostarp tiesas sēdē apstiprināja Polijas valdība, taču šis fakts ir jāpārbauda valsts tiesai. Saskaņā ar Likuma par akcīzes nodokli 21. panta 2. punktu nodokļa maksātājam akcīzes nodoklis par šiem produktiem ir jāmaksā vēlākais ik mēnesi līdz 25. datumam nākamajā mēnesī, kad nodoklis ir radies, tādēļ, ka šīs sistēmas noteikumi vairs netiek piemēroti. Maksājuma termiņš tiek noteikts arī smēreļļām, kuras tiek ievestas no citas dalībvalsts un kuras ir pakārtotas atliktā akcīzes nodokļa maksāšanas sistēmai. Savukārt akcīzes nodokļa samaksas termiņš produktiem, kas tiek ievesti saskaņā ar akcīzes nodokļa samaksas sistēmu, atbilstoši šī likuma 21. panta 3. punkta 1) apakšpunktam un 78. panta 3. punkta 3) apakšpunktam ir desmit dienas, sākot no dienas, kad radies nodokļa parāds.
Šķiet, ka akcīzes nodokļa samaksas termiņš par smēreļļām, kas ievestas saskaņā ar atliktā akcīzes nodokļa maksājuma sistēmu, sākot no to laišanas apgrozībā Polijas tirgū, ir tāds pats, kāds tas ir paredzēts smēreļļām, kas iegādātas minētajā tirgū; tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai. Tāpat ievestās smēreļļas var importēt saskaņā ar akcīzes nodokļa samaksas sistēmu, kas nozīmē īsāku akcīzes nodokļa samaksas termiņu.
No tā saistībā ar atliktā akcīzes nodokļa maksājuma sistēmu, kurai, šķiet, obligāti ir pakļauta smēreļļu iegāde vietējā tirgū, izriet, ka nav vērojama atšķirība attieksmē, kas nelabvēlīgi ietekmē ievestās smēreļļas, tieši akcīzes nodokļa samaksas termiņa kontekstā. Tas, ka tikai ievestajiem produktiem ir iespējams piemērot arī akcīzes nodokļa samaksas sistēmu ar īsāku samaksas termiņu, neietekmē tāda kā pamatlietā aplūkotā tiesiskā regulējuma nediskriminējošo raksturu.
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Direktīvas 92/12 3. panta 3. punkts un Direktīvas 2008/118 1. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem tiek pieļauts, ka šo direktīvu tvērumā neietilpst tādi produkti kā smēreļļas, kuras tiek izmantotas citiem nolūkiem, nevis par motordegvielu vai kurināmo un kurām tiek piemērots nodoklis, kuru regulē identiski noteikumi kā šajās direktīvās minētie par saskaņoto akcīzes nodokli, un tādējādi šī nodokļa piemērošana šiem produktiem nerada robežšķērsošanas formalitātes tirdzniecībā starp dalībvalstīm.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (desmitā palāta) nospriež:

Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīvas 92/12/EEK par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību 3. panta 3. punkts un Padomes 2008. gada 16. decembra Direktīvas 2008/18/EK par akcīzes nodokļa piemērošanas vispārēju režīmu, ar ko atceļ Direktīvu 92/12, 1. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem tiek pieļauts, ka šo direktīvu tvērumā neietilpst tādi produkti kā smēreļļas, kuras tiek izmantotas citiem nolūkiem, nevis par motordegvielu vai kurināmo un kurām tiek piemērots nodoklis, kuru regulē identiski noteikumi kā šajās direktīvās minētie par saskaņoto akcīzes nodokli, un tādējādi šī nodokļa piemērošana šiem produktiem nerada robežšķērsošanas formalitātes tirdzniecībā starp dalībvalstīm.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – poļu.