CELEX: 62011CJ0476
Nediskriminācijas vecuma dēļ princips
Eiropas Savienības Pamattiesību harta
21. panta 1. punkts
Direktīva 2000/78/EK
6. panta 1. un 2. punkts
Profesionālā sociālā nodrošinājuma sistēma
Iemaksu apmēra diferenciācija atkarībā no vecuma

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvas 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (
OV L 303, 16. lpp.
), 6. panta 2. punktu.
Šis lūgums tika iesniegts saistībā ar tiesvedību starp
HK Danmark
(turpmāk tekstā – “
HK
”), kas rīkojas
G. Kristensen
vārdā, un
Experian A/S
(turpmāk tekstā – “
Experian
”) par
Experian
piemērotās profesionālās pensiju sistēmas likumību.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesiskais regulējums
Direktīvas 2000/78 preambulas 1., 4., 13. un 25. apsvēruma teksts ir šāds:
“(1)
Saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 6. pantu Eiropas Savienība ir dibināta uz visām dalībvalstīm kopīgiem brīvības, demokrātijas, cilvēktiesību un pamatbrīvību ievērošanas un tiesiskuma principiem un tā ievēro pamattiesības, ko garantē Eiropas cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencija [parakstīta 1950. gada 4. novembrī Romā] un kas izriet no dalībvalstīm kopīgām konstitucionālajām tradīcijām, kuras ir Kopienas tiesību vispārīgie principi.
[..]
(4)
Visu cilvēku tiesības uz vienlīdzību likuma priekšā un aizsardzība pret diskrimināciju ir vispārējas tiesības, kas atzītas ar Vispārējo Cilvēktiesību deklarāciju, Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvenciju par sieviešu visu veidu diskriminācijas izskaušanu, Apvienoto Nāciju Organizācijas Paktu par pilsoņu un politiskajām tiesībām un Paktu par ekonomiskajām, sociālajām un kultūras tiesībām un ar Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvenciju, ko parakstījušas visas dalībvalstis. Starptautiskās darba organizācijas (SDO) Konvencijā Nr. 111 ir aizliegta diskriminācija nodarbinātības un profesijas jomā.
[..]
(13)
Šo direktīvu nepiemēro sociālā nodrošinājuma un sociālās aizsardzības sistēmām, kuru piedāvātos atvieglojumus neuzskata ne par ieņēmumiem tādā nozīmē, ko šim terminam piešķir [LESD 157. panta] piemērošanas nolūkā, ne par jebkāda veida valsts veiktu maksājumu, kura mērķis ir nodrošināt darba vai darba saglabāšanas iespējas.
[..]
(25)
Vecuma diskriminācijas aizliegums ir nozīmīgs solis, lai sasniegtu nodarbinātības pamatnostādnēs izvirzītos mērķus un veicinātu darbaspēka dažādību. Tomēr zināmos apstākļos atšķirīgu attieksmi saistībā ar vecumu var attaisnot, tādēļ ir vajadzīgi īpaši noteikumi, kas var mainīties atkarībā no situācijas dalībvalstīs. Tādēļ ir svarīgi nošķirt atšķirīgo attieksmi, kas ir attaisnota, konkrēti, ar likumīgu nodarbinātības politiku, darba tirgu un profesionālās izglītības mērķiem, un diskrimināciju, kura jāaizliedz.”
Atbilstoši Direktīvas 2000/78 1. pantam – “lai vienlīdzīgas attieksmes princips stātos spēkā dalībvalstīs, tās mērķis attiecībā uz nodarbinātību un profesiju ir noteikt sistēmu, lai apkarotu diskrimināciju reliģijas, uzskatu, invaliditātes, vecuma vai seksuālās orientācijas dēļ”.
Šīs direktīvas 2. panta 1. punktā un 2. punkta a) apakšpunktā ir paredzēts:
“1.   Šajā direktīvā “vienlīdzīgas attieksmes princips” nozīmē to, ka nav ne tiešas, ne netiešas diskriminācijas, kuras pamatā ir jebkurš 1. pantā minēts iemesls.
2.   Šā panta 1. punktā:
a)
uzskata, ka tiešā diskriminācija notiek tad, ja salīdzināmā situācijā pret vienu personu izturas, ir izturējušies vai izturētos sliktāk nekā pret citu personu jebkura 1. punktā minēta iemesla dēļ.”
Minētās direktīvas 3. panta ar nosaukumu “Piemērošanas joma” 1. punktā ir paredzēts:
“1.   Nepārsniedzot Kopienas kompetenci, šo direktīvu piemēro visām personām gan valsts, gan privātajā sektorā, tostarp valsts iestādēs, attiecībā uz:
[..]
c)
nodarbinātību un darba nosacījumiem, to skaitā atlaišanu un atalgojumu.
[..]”
Šīs pašas direktīvas 6. pantā ar nosaukumu “Tādas dažādas [atšķirīgas] attieksmes attaisnojums, kuras pamatā ir cilvēka vecums” ir paredzēts:
“1.   Neatkarīgi no 2. panta 2. punkta dalībvalstis var paredzēt, ka dažāda attieksme, kuras pamatā ir vecums, neveido diskrimināciju, ja attiecīgās valsts tiesību kontekstā tā ir objektīvi un saprātīgi attaisnota ar likumīgu mērķi, tostarp likumīgu nodarbinātības politiku, darba tirgu un profesionālās izglītības mērķiem, un ja šā mērķa sasniegšanas līdzekļi ir atbilstīgi un vajadzīgi.
Šāda dažāda attieksme cita starpā var ietvert:
a)
to, ka nosaka īpašus nosacījumus darba un profesionālās izglītības iespējām, nodarbinātības un profesijas nosacījumus, tostarp atlaišanas un atalgošanas nosacījumus jauniešiem, vecākiem strādniekiem un personām, kuru apgādībā ir citas personas, lai veicinātu viņu profesionālo integrāciju vai nodrošinātu aizsardzību;
[..]
2.   Neatkarīgi no 2. panta 2. punkta dalībvalstis var paredzēt, ka vecuma noteikšana profesionālajām sociālā nodrošinājuma sistēmām, lai persona saņemtu pensiju vai invaliditātes pabalstu vai varētu pretendēt uz pensiju vai invaliditātes pabalstu, tostarp dažāda vecuma noteikšanu saskaņā ar šīm sistēmām darbiniekiem vai darbinieku grupām vai kategorijām un šādu sistēmu sakarā vecuma kritēriju izmantošana, lai faktiski aprēķinātu pabalstus, neveido diskrimināciju vecuma dēļ ar noteikumu, ka tā rezultātā nenotiek diskriminācija dzimuma dēļ.”
Dānijas Karaliste ir izmantojusi Direktīvas 2000/78 18. panta otrajā daļā paredzēto iespēju pagarināt termiņu, lai transponētu šīs direktīvas noteikumus par diskrimināciju vecuma un darba nespējas dēļ, termiņš attiecīgi iestājās 2006. gada 2. decembrī.
Dānijas tiesiskais regulējums
Dānijas tiesībās Direktīva 2000/78 tika transponēta ar 2004. gada 22. decembra Likumu Nr. 1417, ar kuru ir grozīts Likums par nediskriminācijas darba tirgū principu (
lov nr. 1417 om ændring af lov om forbud mod forskelsbehandling på arbejdsmarkedet m. v
.; turpmāk tekstā – “Likums par diskriminācijas aizliegumu”).
Šā likuma 6.a panta mērķis ir īstenot Direktīvas 2000/78 6. panta 2. punktu. Tas ir šāds:
“Neatkarīgi no 2.–5. panta noteikumiem šī likuma noteikumi pieļauj vecuma robežas noteikšanu piekļuvei profesionālā sociālā nodrošinājuma sistēmām vai vecuma kritēriju izmantošanu, šo sistēmu ietvaros veicot aprēķinus apdrošināšanas vajadzībām. Vecuma kritēriju izmantošana nedrīkst radīt diskrimināciju dzimuma dēļ.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
2007. gada 19. novembrī 29 gadu vecumā
G
.
Kristensen
tika pieņemta darbā uzņēmumā
Experian
garantijas apkalpošanas nodaļā. Viņas darba līguma 5.1. punktā attiecībā uz pensiju bija ietverti šādi noteikumi:
“5.1.
[
G
.
Kristensen
] no 2008. gada 19. augusta pievienojas [
Experian
] obligātajai pensiju sistēmai, kuru pārvalda
Scandia
. [
Experian
] veic divas trešdaļas no iemaksas, bet [
G
.
Kristensen
veic] no savas puses vienu trešdaļu no šīs iemaksas.
Attiecībā uz [
Experian
] pensiju sistēmu [
G
.
Kristensen
] noslēdz atsevišķu līgumu ar
Scandia
(ar
Willis
starpniecību), kas pārvalda pensiju sistēmu. Vecuma apdrošināšana un veselības apdrošināšana sākas vienlaicīgi ar darba līgumu.
Piemērojamās likmes:
darbiniekiem, kas jaunāki par 35 gadiem: darba ņēmēja daļa ir 3 % un [
Experian
] – 6 %;
no 35 līdz 44 gadiem: darba ņēmēja daļa ir 4 % un [
Experian
] – 8 %;
vecākiem par 45 gadiem: darba ņēmēja daļa ir 5 % un [
Experian
] – 10 %.”
No tiesai pieejamajiem dokumentiem izriet, ka šī sprieduma iepriekšējā punktā aprakstītā uzņēmuma pensiju sistēma nav paredzēta ne likumā, ne koplīgumā, bet tā izriet tikai no darba līguma, kas noslēgts starp
Experian
un tā darbiniekiem.
Tādējādi
G. Kristensen
mēneša darba samaksu veidoja nolīgtā pamatalga
DKK
21500,00 (dāņu kronas) mēnesī kopā ar darba devēja pensiju apdrošināšanas iemaksu 6 % apmērā, un līdz ar to kopējais atalgojums bija
DKK
22790,00 mēnesī. Ja
G. Kristensen
būtu bijusi vecumā no 35 līdz 44 gadiem, tad, ieskaitot darba devēja pensiju iemaksu, viņa būtu saņēmusi atalgojumu
DKK
23 220,00 mēnesī, un. ja viņa būtu bijusi vecāka par 45 gadiem, viņa, ieskaitot darba devēja pensiju iemaksu, būtu saņēmusi algu
DKK
23 650,00 mēnesī.
G. Kristensen
aizgāja no darba 2008. gada 31. oktobrī.
HK
, kas rīkojas ieinteresētās personas vārdā, saskaņā ar Likumu par diskriminācijas aizliegumu pieprasīja
Experian
izmaksāt summu deviņu mēnešu algas apmērā kā zaudējumu atlīdzību, kā arī sociālās apdrošināšanas pensijas iemaksas, kas atbilst likmei, kura piemērojama darbiniekiem, kas vecāki par 45 gadiem, pamatojoties uz to, ka
Experian
īstenotā pensiju sistēma ir pretrunā diskriminācijas aizliegumam vecuma dēļ.
Experian
šīs prasības noraidīja, pamatojoties uz to, ka parasti pensiju sistēmas esot izslēgtas no Likumā par diskriminācijas aizliegumu ietvertā diskriminācijas aizlieguma vecuma dēļ.
Šādos apstākļos
Vestre Landsret
[Rietumu apgabaltiesa] nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai Padomes Direktīvas [2000/78] 6. panta 2. punktā ietvertais izņēmums attiecībā uz vecuma robežu noteikšanu iekļaušanai profesionālajās sociālā nodrošinājuma sistēmās ir jāinterpretē kā tāds, kas ļauj dalībvalstīm vispārīgi izslēgt profesionālās sociālā nodrošinājuma sistēmas no direktīvas 2. pantā paredzētā aizlieguma attiecībā uz tiešu vai netiešu diskrimināciju vecuma dēļ, ciktāl tas nerada diskrimināciju dzimuma dēļ?
2)
Vai Padomes Direktīvas [2000/78] 6. panta 2. punktā ietvertais izņēmums attiecībā uz vecuma robežu noteikšanu iekļaušanai profesionālajās sociālā nodrošinājuma sistēmās ir jāinterpretē tā, ka tas neliedz dalībvalstij saglabāt tādu tiesisko situāciju, kad darba devējs var veikt pensiju iemaksas, kas atkarīgas no personas vecuma, kā daļu no algas, norādot, piemēram, ka darba devējs veic pensijas iemaksu 6 % apmērā par darbiniekiem, kuri nav sasnieguši 35 gadu vecumu, 8 % apmērā par darbiniekiem no 35 līdz 44 gadu vecumam un 10 % apmērā par darbiniekiem, kuri ir vecāki par 45 gadiem, ciktāl tas nerada diskrimināciju dzimuma dēļ?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par otro jautājumu
Ievada apsvērumi
Ar savu otro jautājumu, kas jāizskata vispirms, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai uz tādu profesionālo pensiju sistēmu, atbilstoši kurai darba devējs kā atlīdzības daļu veic pensiju iemaksas, kas pieaug atkarībā no darbinieka vecuma, attiecas Direktīvas 2000/78 6. panta 2. punkts.
Vispirms ir jāsecina, ka tiesvedība pamatlietā ir starp diviem indivīdiem par apgalvotu diskrimināciju vecuma dēļ, kas neizriet ne no likuma, ne koplīguma, bet tikai no darba līguma, kas noslēgts starp
G. Kristensen
un
Experian
. Šajā tiesvedībā
HK
, kas rīkojas
G. Kristensen
vārdā, atsaucas uz Direktīvas 2000/78 noteikumiem.
Tomēr Tiesa ir pastāvīgi spriedusi, ka direktīva, tā kā tā formāli tiek adresēta dalībvalstīm, pati par sevi nevar radīt pienākumus attiecībā uz privātpersonām un līdz ar to tā nevar tikt piesaukta pret privātpersonām (tostarp skat. 1986. gada 26. februāra spriedumu lietā
152/84
Marshall
,
Recueil
, 723. lpp.
, 48. punkts; 1994. gada 14. jūlija spriedumu lietā
C-91/92
Faccini Dori
,
Recueil
, I-3325. lpp.
, 20. punkts, un 2010. gada 19. janvāra spriedumu lietā
C-555/07
Kücükdeveci
, Krājums, I-365. lpp.
, 46. punkts).
Ņemot vērā minēto, jāatgādina arī, ka Tiesa ir atzinusi, ka pastāv diskriminācijas vecuma dēļ aizlieguma princips, kas ir uzskatāms par Savienības tiesību vispārēju principu un kas ir precizēts Direktīvā 2000/78 attiecībā uz nodarbinātību un darbu (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Kücükdeveci
, 21. punkts). Jebkādas diskriminācijas aizliegums, tostarp vecuma dēļ, ir ietverts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 21. pantā, kurai no 2009. gada 1. decembra ir tāds pats juridiskais spēks kā Līgumiem.
Tomēr, lai nediskriminācijas veduma dēļ princips būtu piemērojams tādā gadījumā kā pamatlietā, šim gadījumam vēl ir jāietilpst Savienības tiesību piemērošanas jomā (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Kücükdeveci
, 23. punkts).
Tas tā ir šajā gadījumā. Pirmkārt, Likuma par diskriminācijas aizliegumu 6.a panta mērķis ir transponēt Direktīvas 2000/78 6. panta 2. punktu. Pamatlietā apskatītā darbība, par kuru apgalvots, ka tā ir diskriminējoša, notika, pamatojoties uz minēto un katrā ziņā pēc attiecīgajai dalībvalstij noteiktā termiņa Direktīvas 2000/78 transponēšanai beigām, kurš Dānijas Karalistei beidzās 2006. gada 2. decembrī.
Otrkārt, pamatlietā apskatītā profesionālā pensiju sistēma, par kuru apgalvots, ka tā ir diskriminējoša, ietilpst Direktīvas 2000/78 piemērošanas jomā.
Tādējādi gan no šīs direktīvas nosaukuma un preambulas, gan satura un mērķa izriet, ka ar to paredzēts izveidot kopēju sistēmu, lai ikvienai personai nodrošinātu vienlīdzīgu attieksmi “nodarbinātības un profesijas jomā”, tai piedāvājot efektīvu aizsardzību pret diskrimināciju, kuras pamatā ir kāds no iemesliem, kas paredzēts minētās direktīvas 1. pantā, tostarp vecums.
Konkrētāk, no Direktīvas 2000/78 3. panta 1. punkta c) apakšpunkta izriet, ka, nepārsniedzot Savienībai piešķirto kompetenci, tā ir piemērojama “visām personām gan valsts, gan privātajā sektorā, tostarp valsts iestādēs”, arī attiecībā uz “nodarbinātību un darba nosacījumiem, to skaitā atlaišanu un atalgojumu”.
Šajā ziņā Direktīvas 2000/78 piemērošanas joma, ņemot vērā tās 3. panta 1. punkta c) apakšpunktu un 3. punktu, skatot tos kopā ar šīs direktīvas preambulas trīspadsmito apsvērumu, jāsaprot kā tāda, kas neattiecas nedz uz valsts sociālā nodrošinājuma vai sociālās aizsardzības sistēmām, ar kurām saistītās priekšrocības nav pielīdzināmas darba samaksai tajā šī jēdziena izpratnē, kāda tam ir attiecībā uz LESD 157. panta 2. punkta piemērošanu, nedz arī uz kādiem valsts veiktiem maksājumiem, kuru mērķis ir nodrošināt nodarbināšanas vai nodarbināšanas saglabāšanas iespējas (2008. gada 1. aprīļa spriedums lietā
C-267/06
Maruko
, Krājums, I-1757. lpp.
, 41. punkts, un 2011. gada 10. maija spriedums lietā
C-147/08
Römer
, Krājums, I-3591. lpp.
, 32. punkts).
LESD 157. panta 2. punktā paredzētais “darba samaksas” jēdziens ietver jebkādu atlīdzību naudā vai natūrā, ko darba ņēmējs par darbu faktiski vai nākotnē kaut vai netieši saņem no darba devēja (tostarp skat. 1990. gada 17. maija spriedumu lietā
C-262/88
Barber
,
Recueil
, I-1889. lpp.
, 12. punkts).
Pamatlietā tiek izskatīti darba devēja maksājumi, ko
Experian
maksā par saviem darbiniekiem laikā, kamēr tie ir nodarbināti konkrētajā uzņēmumā, nevis pensiju pabalsti, kas ir jāizmaksā pēc tam, kad šīs personas devušās pensijā.
Turklāt darba devēja pienākums veikt šos maksājumus izriet tikai no darba līguma, kas noslēgts starp viņu un viņa darbiniekiem, un tas nav paredzēts likumā. Pamatlietā izskatāmās uzņēmuma pensiju sistēmas finansējumu nodrošina reizē gan darba devējs, veicot divas trešdaļas iemaksu, gan darbinieks, veicot vienu trešdaļu no iemaksas, bez valsts iestāžu dalības. Tādējādi minētā sistēma ir daļa no darba devēja piedāvātajām priekšrocībām darba ņēmējam.
Protams, ir taisnība, ka šīs iemaksas tiek pārskaitītas nevis tieši darba ņēmējam, bet gan tiek ieskaitītas viņa personiskajā pensiju krājkontā. Tomēr, kā norādīja
Experian
, atbildot uz Tiesas uzdotu jautājumu, ikvienam darbiniekam ir pašam savs pensijas krājkonts un viņš pats kopā ar padomdevēju, kurš ir specializējies pensiju jomā, lemj par veidu, kādā vēlas ieguldīt uzkrāto summu, lai attiecīgajā brīdī saņemtu pensiju.
No minētā izriet, ka darba devēja iemaksas, kas veiktas pamatlietā izskatītās sistēmas ietvaros, ir faktiska atlīdzība naudā, ko darba ņēmējam par darbu maksā darba devējs un tādējādi tā ir darba samaksa LESD 157. panta 2. punkta izpratnē. Tādējādi tās ietilpst Direktīvas 2000/78 piemērošanas jomā.
No iepriekš minētā izriet, ka tas, vai Savienības tiesībām pretrunā ir tāda profesionālā pensiju sistēma kā pamatlietā izskatāmā, ir jāvērtē, ņemot vērā nediskriminācijas vecuma dēļ principu, kas ietverts Hartas 21. pantā un kas precizēts ar Direktīvas 2000/78 noteikumiem.
Tādējādi ir jāuzskata, ka ar otro jautājumu būtībā tiek prasīts, vai nediskriminācijas vecuma dēļ princips, kas noteikts ar Hartas 21. pantu un precizēts ar Direktīvas 2000/78 noteikumiem, konkrēti ar šīs direktīvas 2. panta un 6. panta 2. punkta noteikumiem, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem pretrunā ir tāda profesionālā pensiju sistēma, atbilstoši kurai darba devējs kā atlīdzības daļu veic pensiju iemaksas, kas pieaug atkarībā no darbinieka vecuma.
Lai atbildētu uz šo jautājumu, vispirms ir jāpārbauda, vai pamatlietā izskatāmā profesionāla pensiju sistēma ietver atšķirīgu attieksmi vecuma dēļ.
Par atšķirīgas attieksmes vecuma dēļ esamību
Saskaņā ar Direktīvas 2000/78 2. panta 1. punktu “vienlīdzīgas attieksmes princips” nozīmē, ka nav ne tiešas, ne netiešas diskriminācijas, kuras pamatā ir jebkurš šīs direktīvas 1. pantā minētais iemesls, tostarp vecums. Ar šīs direktīvas 2. panta 2. punkta a) apakšpunktu, lai piemērotu šā panta 1. punktu, tiek precizēts, ka tiešā diskriminācija notiek tad, ja salīdzināmā situācijā pret vienu personu izturas, ir izturējušies vai izturētos sliktāk nekā pret citu personu jebkura minētās direktīvas 1. punktā minētā iemesla dēļ.
Konkrētajā gadījumā, tā kā
G
.
Kristensen
darbā pieņemšanas brīdī bija jaunāka par 35 gadiem, darba devēja iemaksa, ko
Experian
attiecībā uz viņu veica pensiju sistēmā, bija 6 % no viņas pamatalgas. Tādējādi viņas kopējais mēneša atalgojums, kas ietvēra pamatalgu un darba devēja piemaksas, bija mazāks nekā tāda darbinieka kopējais mēneša atalgojums, kurš saņēma tādu pašu pamatalgu, bet bija vairāk nekā 35 gadus vecs.
Experian
darbiniekiem, kuru vecums bija robežās no 35 līdz 45 gadiem, darba devēja iemaksas sasniedz 8 % no pamatalgas, bet darbiniekiem, kuri bija vecāki par 45 gadiem, tās sasniedz 10 % no algas. Fakts, ka kopējais mēneša atalgojums jaunākiem darbiniekiem bija zemāks un attiecīgi pret viņiem tika piemērota mazāk labvēlīga attieksme, tādējādi ir tieši saistīts ar vecumu.
No minētā izriet, ka pamatlietā izskatītā profesionālā pensiju sistēma rada atšķirīgu attieksmi, kas balstās uz vecuma kritēriju.
Otrkārt, ir jāizvērtē, vai šī atšķirīgā attieksme var tikt uzskatīta par diskrimināciju, kura ir aizliegta ar nediskriminācijas vecuma dēļ principu, kas ir paredzēts Hartas 21. pantā un precizēts Direktīvā 2000/78.
Šajā ziņā Direktīvas 2000/78 6. panta 2. punktā, uz ko otrajā jautājumā atsaucas iesniedzējtiesa, ir noteikts, ka noteiktos gadījumos dalībvalstis var paredzēt, ka atšķirīga attieksme neveido diskrimināciju vecuma dēļ.
Tāpēc ir jāizvērtē jautājums, vai šī sprieduma 36. punktā konstatētā atšķirīgā attieksme var tikt pamatota saskaņā ar Direktīvas 2000/78 6. panta 2. punktu.
Par atšķirīgas attieksmes vecuma dēļ pamatošanu atbilstoši Direktīvas 2000/78 6. panta 2. punktam
Saskaņā ar Direktīvas 2000/78 6. panta 2. punkta noteikumiem tās franču valodas redakcijā neatkarīgi no Direktīvas 2000/78 2. panta 2. punkta dalībvalstis var paredzēt, ka “ne constitue pas une discrimination fondée sur l’âge la fixation, pour les régimes professionnels de sécurité sociale, d’âges d’adhésion ou d’admissibilité aux prestations de retraite ou d’invalidité, y compris la fixation, pour ces régimes, d’âges différents pour des travailleurs ou des groupes ou catégories de travailleurs et l’utilisation, dans le cadre de ces régimes, de critères d’âge dans les calculs actuariels, à condition que cela ne se traduise pas par des discriminations fondées sur le sexe” [vecuma noteikšana profesionālajām sociālā nodrošinājuma sistēmām, lai persona saņemtu pensiju vai invaliditātes pabalstu vai varētu pretendēt uz pensiju vai invaliditātes pabalstu, tostarp dažāda vecuma noteikšanu saskaņā ar šīm sistēmām darbiniekiem vai darbinieku grupām vai kategorijām un šādu sistēmu sakarā vecuma kritēriju izmantošana, lai faktiski aprēķinātu pabalstus, neveido diskrimināciju vecuma dēļ ar noteikumu, ka tā rezultātā nenotiek diskriminācija dzimuma dēļ].
Dāņu valodas redakcijā šīs direktīvas 6. panta 2. punkts atšķiras no teksta, kas ietverts šī sprieduma iepriekšējā punktā, jo tajā vispār nav minēti “prestations de retraite ou d’invalidité” [pensijas vai invaliditātes pabalsti].
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka no pastāvīgās judikatūras izriet, ka Savienības tiesību normas ir interpretējamas un piemērojamas vienveidīgi, ņemot vērā visu Eiropas Savienības valodu versijas. Ja dažādu valodu Savienības tiesību aktu redakcijas atšķiras, attiecīgā norma ir jāinterpretē saistībā ar tā tiesiskā regulējuma vispārējo sistēmu un mērķi, kurā šī norma ietilpst (tostarp skat. 2005. gada 8. decembra spriedumu lietā
C-280/04
Jyske Finans
, Krājums, I-10683. lpp.
, 31. punkts un tajā minētā judikatūra).
Attiecībā uz Direktīvas 2000/78 6. panta 2. punkta redakcijām citās Savienības valodās ir jāsecina, ka tajās tāpat kā šī sprieduma 40. punktā ietvertajā franču valodas redakcijā ir skaidri minēta vecuma noteikšana profesionālajām sociālā nodrošinājuma sistēmām, lai persona saņemtu pensiju vai invaliditātes pabalstu vai varētu pretendēt uz pensiju vai invaliditātes pabalstu. Piemēram, minētā noteikuma spāņu valodas redakcijā ir paredzēts: “la determinación, para los regímenes profesionales de seguridad social, de edades para poder beneficiarse de prestaciones de jubilación o invalidez u optar a las mismas”, šī noteikuma redakcijā vācu valodā ir paredzēts: “bei den betrieblichen Systemen der sozialen Sicherheit die Festsetzung von Altersgrenzen als Voraussetzung für die Mitgliedschaft oder den Bezug von Altersrente oder von Leistungen bei Invalidität”, šī noteikuma angļu valodas redakcijā ir paredzēts: “the fixing for occupational social security schemes of ages for admission or entitlement to retirement or invalidity benefits” un šī paša noteikuma poļu valodas redakcijā ir paredzēts: “ustalanie, dla systemów zabezpieczenia społecznego pracowników, wieku przyznania lub nabycia praw do świadczeń emerytalnych lub inwalidzkic”.
Direktīvas 2000/78 6. panta 2. punkta formulējums iepriekšējā punktā minētajās redakcijās turklāt norāda uz to, ka šis noteikums ir paredzēts, lai to piemērotu tikai tajos gadījumos, kas tajā ir precīzi norādīti. Tādējādi, ja Savienības likumdevējs būtu vēlējies paplašināt šī noteikuma piemērošanas jomu ārpus tajā precīzi norādītajiem gadījumiem, tas to būtu arī skaidri norādījis, piemēram, izmantojot vārdu “tostarp”.
Direktīvas 2000/78 vispārējā sistēma un mērķis apstiprina šo secinājumu. Tādējādi šī direktīva nodarbinātības un profesijas jomā precizē nediskriminācijas vecuma dēļ principu, kas tiek uzskatīts par vispārēju Savienības tiesību principu (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Kücükdeveci
, 21. punkts). Jebkādas diskriminācijas aizliegums, tostarp vecuma dēļ, ir ietverts Hartas 21. pantā, kurai no 2009. gada 1. decembra ir tāds pats juridiskais spēks kā Līgumiem.
Tā kā ar Direktīvas 2000/78 6. panta 2. punkta noteikumiem dalībvalstīm tiek atļauts paredzēt izņēmumu no nediskriminācijas vecuma dēļ principa, šis noteikums ir jāinterpretē šauri (skat. 2013. gada 26. septembra spriedumu lietā C‑546/11
Dansk Jurist‑og Økonomforbund
, 41. punkts).
Tomēr tāda Direktīvas 2000/78 6. panta 2. punkta interpretācija, saskaņā ar kuru šī noteikuma mērķis būtu to piemērot visām profesionālajām sociālā nodrošinājuma sistēmām, paplašinātu tā piemērošanas jomu, neņemot vērā ierobežojošo raksturu, kam ir jābūt minētā noteikuma mērķim (iepriekš minētais spriedums lietā
Dansk Jurist‑og Økonomforbund
, 42. punkts).
No minētā izriet, ka Direktīvas 2000/78 6. panta 2. punkta mērķis ir tikt piemērotam tikai tādām profesionālajām sociālā nodrošinājuma sistēmām, kas attiecas uz vecuma un invaliditātes risku (iepriekš minētais spriedums lietā
Dansk Jurist‑og Økonomforbund
, 43. punkts).
Šajā situācijā, lai pieņemtu, ka pensijas iemaksu palielināšana, ņemot vērā vecumu, ietilpst tādā profesionālajā sociālā nodrošinājuma sistēmā, kas attiecas uz vecuma un invaliditātes risku, vēl ir jābūt izpildītam nosacījumam, ka minētā palielināšana ataino Direktīvas 2000/78 6. panta 2. punktā paredzētās hipotēzes, proti, “[..] vecuma noteikšana, lai saņemtu pensiju vai invaliditātes pabalstu vai varētu pretendēt uz pensiju vai invaliditātes pabalstu”, tostarp “[..] vecuma kritēriju izmantošana, lai faktiski aprēķinātu pabalstus”.
Saistībā ar minēto ir jānorāda, ka pamatlietā izskatītajā profesionālā sociālā nodrošinājuma sistēmā nav paredzēts nekāds vecums, kurā var pievienoties pensiju iemaksu maksāšanai, zinot, ka
Experian
darbinieki automātiski piedalījās minētājā sistēmā pēc tam, kad konkrētajā uzņēmumā bija nostrādājuši deviņus mēnešus. Tādējādi pamatlietā aplūkotā pensijas iemaksu palielināšanās ietver tikai “[..] vecuma noteikšanu, lai persona saņemtu pensijas pabalstu vai varētu pretendēt uz pensijas pabalstu” Direktīvas 2000/78 6. panta 2. punkta izpratnē.
Dānijas, Beļģijas un Vācijas valdības, kā arī Eiropas Komisija tomēr norāda, ka šis noteikums ir jāinterpretē tādējādi, ka to var piemērot ne tikai vecuma noteikšanai, lai persona varētu pievienoties un saņemt pensiju pabalstus, bet tāpat
a fortiori
arī mazāk smagiem diskriminācijas vecuma dēļ veidiem, tādiem, kā pamatlietā izskatītie.
Šādai argumentācijai nav iespējams piekrist. Pirmkārt, pamatlietā izskatāmās pensiju iemaksas ir daļa no
Experian
darbinieku atlīdzības, kā tas jau ticis secināts šī sprieduma 30. punktā. Tādējādi šo iemaksu pieaugums, ņemot vērā vecumu, rada sekas, kas nav tikai vienkārša vecuma noteikšana, lai varētu saņemt vai pretendēt uz pensiju pabalstiem. Otrkārt, kā tas ticis norādīts šī sprieduma 46. punktā, Direktīvas 2000/78 6. panta 2. punkts ir jāinterpretē šauri. Tādējādi ne visas sociālā nodrošinājuma, kas attiecas uz vecuma un invaliditātes pabalstiem, sistēmas iezīmes, tostarp, piemēram, sistēmā veicamo iemaksu apmēra noteikšana, ietilpst šī noteikuma piemērošanas jomā, bet gan tikai tās, kuras tajā ir skaidri paredzētas.
Šī paša iemesla dēļ šādu iemaksu noteikšanu nevar uzskatīt arī par “vecuma kritēriju izmantošanu, lai faktiski aprēķinātu pabalstus” Direktīvas 2000/78 6. panta 2. punkta izpratnē, jo katrā ziņā tā neietver vecuma noteikšanu, lai varētu saņemt [pensiju pabalstus], vai vecuma noteikšanu, lai varētu pretendēt uz pensiju pabalstiem.
No minētā izriet, ka pensiju iemaksu pieaugums, ņemot vērā vecumu, neietilpst Direktīvas 2000/78 6. panta 2. punkta piemērošanas jomā.
Par atšķirīgas attieksmes vecuma dēļ pamatojumu, balstoties uz Direktīvas 2000/78 6. panta 1. punktu
Tā kā uzņēmuma veiktu pensiju iemaksu pieaugums, ņemot vērā vecumu, rada tādu atšķirīgu attieksmi vecuma dēļ, kas nav ietverta Direktīvas 2000/78 6. panta 2. punktā, kā tas jau ticis secināts šī sprieduma 54. punktā, ir jāizskata jautājums, vai šo noteikumu var pamatot, ņemot vērā šīs direktīvas 6. panta 1. punktu.
Pat tad, ja iesniedzējtiesa savu jautājumu ir ierobežojusi ar Direktīvas 2000/78 6. panta 2. punkta interpretāciju, šis apstāklis nav šķērslis tam, lai Tiesa sniegtu valsts tiesai Savienības tiesību interpretāciju, kas tai var būt noderīga, izspriežot iztiesājamo lietu, neatkarīgi no tā, vai šī tiesa savu jautājumu formulējumā uz tām atsaukusies vai ne (šajā ziņā skat. 2011. gada 21. jūlija spriedumu lietā
C-503/09
Stewart
, Krājums, I-6497. lpp.
, 79. punkts un tajā minētā judikatūra).
Saskaņā ar Direktīvas 2000/78 6. panta 1. punkta pirmo daļu dažāda [atšķirīga] attieksme, kuras pamatā ir vecums, neveido diskrimināciju, ja attiecīgās valsts tiesību kontekstā tā ir objektīvi un saprātīgi attaisnota ar likumīgu mērķi, tostarp likumīgu nodarbinātības politiku, darba tirgu un profesionālās izglītības mērķiem, un ja šā mērķa sasniegšanas līdzekļi ir atbilstīgi un vajadzīgi.
Pirmkārt, kas attiecas uz jautājumu par to, vai pamatlietā izskatāmā profesionālā sistēma ietver leģitīmu mērķi,
Experian
un Dānijas valdība norāda, ka tā galvenokārt ir paredzēta, lai, no vienas puses, ļautu vecākiem darba ņēmējiem, kas uzsāk darbu
Experian
vēlākā savas karjeras posmā, izveidot sev saprātīgus pensijas uzkrājumus salīdzinoši īsā laika posmā pēc tam, kad viņi ir pievienojušies šai sistēmai. Otrkārt, tā esot paredzēta, lai savlaicīgi integrētu jaunos darbiniekus šajā pašā profesionālajā pensiju sistēmā, vienlaikus ļaujot tiem saņemt lielāku savas algas daļu, ņemot vērā, ka no viņiem tiek prasītas mazākas iemaksas no viņu algas. Šī sistēma arī ļaujot visam
Experian
darbinieku kopumam izveidot saprātīgi lielus pensiju uzkrājumus, kurus tie varēs izmantot, aizejot pensijā.
Saskaņā ar
Experian
teikto pensiju iemaksu pieaugums, kas raksturīgs attiecīgajai sistēmai, otrkārt, ir pamatots ar nepieciešamību segt nāves, invaliditātes un smagas slimības varbūtību, kuras iespējamība palielinās, pieaugot vecumam. Tādējādi daļa no minētajām iemaksām tiek izmantota šo riska faktoru segšanai.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka saskaņā ar pašreizējām Savienības tiesībām dalībvalstīm, kā arī attiecīgā gadījumā sociālajiem partneriem valsts mērogā ir plaša rīcības brīvība, ne tikai izvēloties, kuru no sociālās un nodarbinātības politikas jomā noteiktajiem mērķiem censties sasniegt, bet arī nosakot pasākumus, ar kuriem šo mērķi var sasniegt (2007. gada 16. oktobra spriedums lietā
C-411/05
Palacios de la Villa
, Krājums, I-8531. lpp.
, 68. punkts).
Šie apsvērumi attiecas arī uz mērķiem, kas izvirzīti tādā darba līgumā ietvertā profesionālā pensiju sistēmā, kāda ir pamatlietā izskatāmā.
Jākonstatē, ka šī sprieduma 58. un 59. punktā minētos mērķus, kuru ietvaros tiek ņemtas vērā visu
Experian
darbinieku intereses, ņemot vērā saistībā ar sociālās un nodarbinātības politikas jomu paustās bažas, lai nodrošinātu saprātīgi lielus pensiju uzkrājumus, līdz brīdim, kad persona aiziet pensijā, var uzskatīt par leģitīmiem mērķiem.
Otrkārt, ir jāpārbauda, vai iemaksu palielināšana, ņemot vērā vecumu, atbilst samērīguma principam, proti, ka tā ir atbilstoša un nepieciešama minēto mērķu sasniegšanai.
Vispirms, runājot par šādas iemaksu palielināšanas, ņemot vērā vecumu, piemērotību, šķiet, ka tāpēc, ka vecākiem darba ņēmējiem tiek piemērotas lielākas darba devēju un darbinieku pensiju iemaksu likmes, šo iemaksu pieaugums, ņemot vērā vecumu, ļauj šiem darbiniekiem izveidot saprātīgi lielus pensiju uzkrājumus, arī pieņemot, ka viņi piedalās šajā sistēma salīdzinoši nesen. Šāda palielināšana ļauj arī jauniem darbiniekiem pievienoties šai sistēmai, jo šī sistēma ir pieejama visiem
Experian
darbiniekiem neatkarīgi no vecuma, vienlaicīgi piemērojot minētajām personām mazāku finansiālo slogu, jo jauniem darbiniekiem piemērotās iemaksas mazākas nekā tās, ko maksā vecāki darbinieki.
Turklāt tas, ka pēdējiem minētajiem darbiniekiem tiek piemērotas lielākas darba devēju un darbinieku pensiju iemaksu likmes, šķiet, faktiski ir atbilstoši, lai nodrošinātu to, ka būtiska šo iemaksu daļa tiek rezervēta, lai segtu nāves, invaliditātes un smagas slimības varbūtību, kuras iespējamība atbilstoši statistikas datiem ir lielāka vecākiem darba ņēmējiem.
Šādos apstākļos šķiet saprātīgi uzskatīt iemaksu pieaugumu, ņemot vērā vecumu, par tādu, kas ļaus sasniegt šī sprieduma 58. un 59. pantā izklāstītos mērķus.
Tomēr ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru pasākums var nodrošināt izvirzīto mērķu sasniegšanu vienīgi tad, ja tas patiešām atbilst rūpēm to sasniegt saskanīgi un sistemātiski (2011. gada 21. jūlija spriedums apvienotajās lietās
C-159/10 un C-160/10
Fuchs
un
Köhler
, Krājums, I-6919. lpp.
, 85. punkts).
Valsts tiesai ir jāpārbauda, vai iemaksu pieaugums, ņemot vērā vecumu, atbilst šai prasībai, vienlaicīgi nodrošinot, ka tas neparedz vairāk kā nepieciešams, lai sasniegtu izvirzītos mērķus. Saistībā ar pēdējo minēto tai tostarp ir jāizvērtē jautājums par to, vai kaitējums, kura dēļ rodas minētā atšķirīgā attieksme, tiek kompensēts ar pamatlietā izskatītās profesionālās pensiju sistēmas priekšrocībām. Valsts tiesai jo īpaši ir jāņem vērā fakts, ka pirmkārt,
G. Kristensen
saņēma šīs sistēmas priekšrocības, ciktāl darba devējs veica konkrētās iemaksas viņas labā, un, otrkārt, ka mazāks uzņēmuma iemaksu apmērs atbilst mazākām darba ņēmēju iemaksām, ciktāl pamatalgas procentuālā daļa, kas
G. Kristensen
pašai ir jāiemaksā savā pensijas krājkontā, ir mazāka par to, ko iemaksā darbinieks, kurš vecāks par 45 gadiem. Minētajai tiesai ir jāizvērtē šie faktori.
Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, uz otro uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka nediskriminācijas vecuma dēļ princips, kas noteikts Hartas 21. pantā un precizēts ar Direktīvas 2000/78 noteikumiem, konkrēti ar šīs direktīvas 2. panta un 6. panta 1. punkta noteikumiem, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tāda profesionālā pensiju sistēma, atbilstoši kurai darba devējs kā atlīdzības daļu veic pensiju iemaksas, kas pieaug atkarībā no darbinieka vecuma, ar nosacījumu, ka atšķirīgā attieksme atkarībā no vecuma, kas no tā izriet, ir atbilstoša un nepieciešama leģitīmā mērķa sasniegšanai, fakts, kas jāpārbauda iesniedzējtiesai.
Par pirmo jautājumu
Ņemot vērā uz otro jautājumu sniegto atbildi, uz pirmo jautājumu nav jāatbild.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:

Nediskriminācijas vecuma dēļ princips, kas noteikts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 21. pantā un precizēts ar Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvu 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju noteikumiem, konkrētāk, ar šīs direktīvas 2. panta un 6. panta 1. punkta noteikumiem, ir jāinterpretē tādējādi, ka tiem nav pretrunā tāda profesionālā pensiju sistēma, atbilstoši kurai darba devējs kā atlīdzības daļu veic pensiju iemaksas, kas pieaug atkarībā no darbinieka vecuma, ar nosacījumu, ka atšķirīgā attieksme atkarībā no vecuma, kas no tā izriet, ir atbilstoša un nepieciešama leģitīmā mērķa sasniegšanai, fakts, kas jāpārbauda iesniedzējtiesai.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – dāņu.