CELEX: 62012CJ0374
Predhodno odločanje
Damping
Železne ali jeklene vrvi in kabli s poreklom iz Rusije
Uredba (ES) št. 384/96
Člena 2(8) in (9) ter 11(2), (3), (9) in (10)
Vmesni pregled
Pregled zaradi izteka protidampinških ukrepov
Veljavnost Uredbe (ES) št. 1279/2007
Določitev izvozne cene na podlagi prodaje v tretje države
Zanesljivost izvoznih cen
Upoštevanje cenovnih zavez
Sprememba okoliščin
Uporaba druge metodologije kot pri prvotni preiskavi

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 2(8) in (9) ter 11(3), (9) in (10) Uredbe Sveta (ES) št. 384/96 z dne 22. decembra 1995 o zaščiti proti dumpinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 10, str. 45, v nadaljevanju: osnovna uredba) in veljavnost Uredbe Sveta (ES) št. 1279/2007 z dne 30. oktobra 2007 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve na nekatere železne ali jeklene vrvi in kable s poreklom iz Rusije ter o razveljavitvi protidampinških ukrepov na uvoz nekaterih železnih ali jeklenih vrvi in kablov s poreklom iz Tajske in Turčije (
UL L 285, str. 1
, in popravek v
UL 2009, L 96, str. 39
).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo „Valimar“ OOD (v nadaljevanju: Valimar), družbo bolgarskega prava, in Načalnik na Mitnica Varna (vodja carinskega urada v Varni, v nadaljevanju: Načalnik) zaradi zahtevka za vračilo protidampinških dajatev, ki so bile leta 2011 pobrane za uvoz železnih ali jeklenih vrvi in kablov (v nadaljevanju: zadevni proizvodi), ki jih je družba Joint Stock Company Severstal-Metiz (v nadaljevanju: SSM), prej Open Joint Stock Company Staleprokatny Zavod, proizvedla in izvozila iz Rusije.
Pravni okvir
Pravo Unije
Osnovna uredba
Osnovna uredba je bila razveljavljena in nadomeščena z Uredbo Sveta (ES) št. 1225/2009 z dne 30. novembra 2009 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti (
UL L 343, str. 51
). V času dejanskega stanja pa se je uporabljala osnovna uredba.
Člen 2(8) in (9) navedene uredbe je določal:
„8.   Izvozna cena je cena, ki se je dejansko plačala ali se plačuje za izdelek, ko se ta izvozi iz države izvoznice v Skupnost.
9.   V primerih, ko izvozne cene ni ali se zdi, da je izvozna cena nezanesljiva zaradi kake povezave ali kompenzacijskega dogovora med izvoznikom in uvoznikom iz tretje države [ali tretjim], se izvozna cena lahko računsko določi na osnovi cene, po kateri so uvoženi izdelki prvič preprodani neodvisnemu kupcu ali, če se izdelki ne preprodajajo neodvisnemu kupcu ali se ne preprodajajo v enakem stanju, kot so bili uvoženi, na kateri koli razumni osnovi.
[…]“
Člen 11(2), (3), (9) in (10) osnovne uredbe je določal:
„2.   Dokončni protidumpinški ukrep preneha veljati pet let po svoji uvedbi ali pet let od datuma zaključka zadnjega pregleda, ki je obravnaval tako dumping kot tudi škodo, razen če je v tem pregledu določeno, da bo po izteku ukrepov verjetno prišlo do nadaljevanja ali do ponovnega pojava dumpinga in škode. Tak pregled zaradi izteka ukrepa se začne na pobudo Komisije ali pa na zahtevo, ki jo vložijo proizvajalci Skupnosti ali pa se vloži v njihovem imenu, in ukrep ostane v veljavi, dokler ni znan rezultat takega pregleda.
Pregled ob izteku ukrepa se začne, če zahtevek zanj vsebuje dovolj dokazov, da bi konec ukrepov verjetno imel za posledico nadaljevanje ali ponovno pojavljanje dumpinga ali škode. Na tako verjetnost lahko na primer kažejo dokazi o nadaljevanju dumpinga in škode ali dokazi, da je odstranitev škode deloma ali v celoti posledica obstoja ukrepov ali dokazi, da so okoliščine, v katerih se nahajajo izvozniki, ali pa okoliščine na trgu take, da kažejo na verjetnost nadaljevanja škodljivega dumpinga.
[…]
3.   Potrebo po nadaljevanju izvajanja ukrepov je mogoče pregledati, kjer je to upravičeno, na pobudo Komisije ali na zahtevo države članice ali pa, pod pogojem, da je minilo smiselno dolgo časovno obdobje vsaj enega leta od uvedbe dokončnega ukrepa, na zahtevo katerega koli izvoznika ali uvoznika ali proizvajalcev Skupnosti, če ta zahteva vsebuje dovolj dokazov, ki utemeljujejo potrebo po takšnem vmesnem pregledu.
Vmesni pregled se začne, če zahteva vsebuje dovolj dokazov, da nadaljnje izvajanje ukrepa ni več potrebno za preprečevanje dumpinga in/ali da bi se škoda verjetno ne nadaljevala oz. se ne bi spet pojavljala, če se ukrep odstrani ali spremeni, ali pa, da obstoječi ukrep ni ali pa ni več zadosten, da prepreči dumping, ki povzroča škodo.
Pri izvajanju preiskave, o kateri govori ta odstavek, [lahko] Komisija med drugim oceni, ali so se okoliščine glede dumpinga in škode bistveno spremenile, ali če obstoječi ukrepi dosegajo želene rezultate pri odstranjevanju škode, ki je bila prej ugotovljena v zvezi s členom 3. V tem pogledu se pri končnem odločanju upoštevajo vsi relevantni in ustrezno dokumentirani dokazi.
[…]
9.   Pri vseh preiskavah, povezanih z ustreznim pregledom ali vračilom denarja, ki se izvajajo v skladu s tem členom, Komisija, pod pogojem, da se okoliščine ne spremenijo, uporabi isto metodologijo kakor pri preiskavi, na osnovi katere je bila dajatev določena, ob ustreznem upoštevanju člena 2, še posebej odstavka 11 in 12, ter člena 17.
10.   Pri vsaki preiskavi, ki se izvaja v skladu s tem členom, Komisija pregleda zanesljivost izvoznih cen v skladu z členom 2. Vendar pa, kjer se odloči računsko določiti izvozno ceno v skladu s členom 2(9), jo izračuna brez odštevanja zneskov plačanih proti dumpinških dajatev, če se dostavijo prepričljivi dokazi, da se dajatev ustrezno odraža v cenah pri nadaljnji prodaji in v vseh nadaljnjih prodajnih cenah v Skupnosti.“
Protidampinška ureditev glede uvoza nekaterih železnih ali jeklenih vrvi in kablov s poreklom iz Rusije
V uvodni izjavi 87 Uredbe Sveta (ES) št. 1601/2001 z dne 2. avgusta 2001 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve in o dokončnem pobiranju začasnih protidampinških dajatev, uvedenih na uvoz nekaterih železnih ali jeklenih vrvi in kablov s poreklom iz Češke republike, Rusije, Tajske in Turčije (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 38, str. 62) je bilo navedeno, da je bila izvozna cena določena na podlagi cen, ki so se dejansko plačevale ali se plačujejo za te proizvode pri izvozu v Skupnost.
Komisija je s Sklepom z dne 26. julija 2001 o sprejetju zavez, ponujenih v zvezi s protidampinškim postopkom glede uvoza nekaterih železnih ali jeklenih vrvi in kablov s poreklom iz Češke republike, Republike Koreje, Malezije, Rusije, Tajske in Turčije, ter o ustavitvi postopka v zvezi z uvozom s poreklom iz Republike Koreje in Malezije (2001/602/ES) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 38, str. 81) sprejela cenovne zaveze v smislu člena 8 osnovne uredbe, ki jih je ponudila družba SSM. V skladu s točko 6 obrazložitve Sklepa 2001/602 je družba SSM ponudila, da bo zadevne izdelke v Skupnosti prodajala na ravneh ali nad ravnmi cen, ki odpravljajo škodljive učinke dampinga.
V skladu s členoma 1(3) in 2 Uredbe št. 1601/2001 so bili zadevni proizvodi, ki jih je proizvedla družba SSM in za katere je veljala protidampinška dajatev po stopnji 36,1 %, oproščeni te dajatve, če jih je družba SSM neposredno izvozila podjetju v Skupnosti, ki deluje kot uvoznik.
Pri Komisiji sta bili vloženi na eni strani zahtevi družbe SSM in neke druge ruske družbe, naj na podlagi člena 11(3) osnovne uredbe opravi delni vmesni pregled protidampinških ukrepov, uvedenih z Uredbo št. 1601/2001, ki je omejen na damping in ki se nanaša na obdobje od 1. julija 2003 do 30. junija 2004, ker so se okoliščine, zaradi katerih so bili uvedeni ti ukrepi, trajno spremenile, in na drugi strani zahteva za pregled zaradi izteka navedenih ukrepov, ki jo je v skladu s členom 11(2) osnovne uredbe vložil povezovalni odbor industrije žičnatih vrvi Evropske unije in ki se je nanašala na obdobje od 1. julija 2005 do 30. junija 2006. Svet Evropske unije je zaradi teh zahtev sprejel Uredbo št. 1279/2007.
Del uvodnih izjav Uredbe št. 1279/2007, ki se je nanašal na damping in verjetnost nadaljevanja ali ponovitve dampinga, je obsegal zlasti uvodne izjave od 55 do 76, ki so se med drugim nanašale na določanje izvozne cene.
V uvodni izjavi 201 Uredbe št. 1279/2007 je bilo poudarjeno, da cenovna zaveza, zaradi katere je bil sprejet Sklep 2001/602, ni bila več izvedljiva in da jo je bilo treba z odločitvijo Komisije umakniti.
V uvodni izjavi 207 te uredbe je bilo navedeno:
„Glede ugotovitev vmesnega pregleda v zvezi z dvema ruskima družbama je primerno, da se protidampinška dajatev, ki se uporablja za BMK, spremeni na 36,2 %, za SSM pa na 9,7 %.“
Bolgarsko pravo
Člen 214 carinskega zakona (Zakon za mitnicite) določa:
„1.   Vračilo carinskih dajatev pomeni popolno ali delno vračilo plačanih uvoznih ali izvoznih dajatev.
2.   Vračilo se izvede, če se ugotovi, da dajatve v trenutku plačila niso bile dolgovane ali da je odpadla podlaga za njihovo plačilo.“
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
Družba Valimar se ukvarja predvsem z uvozom in prodajo vrvi, kablov in podobnih proizvodov iz jekla, med drugim tistih, ki so ruskega porekla in jih proizvaja družba SSM.
Družba Valimar je ob uvozu zadevnih proizvodov, ki jih je proizvedla družba SSM, plačala protidampinške dajatve, katerih znesek je bil določen v skladu z Uredbo št. 1279/2007.
Družba Valimar je 25. januarja 2011 pri Teritorialno Mitničesko upravlenie Varna (teritorialna carinska uprava v Varni) vložila zahtevo za ugotovitev, da so bile navedene protidampinške dajatve neupravičeno plačane in da se ji morajo vrniti, ker naj bi bila navedena uredba nična.
Ker je Načalnik to zahtevo zavrnil, je družba Valimar zoper to odločbo vložila upravno pritožbo pri direktorju carinske uprave, ki je to pritožbo zavrnil.
Družba Valimar je tako vložila tožbo pri Administrativen sad Varna (upravno sodišče v Varni). Ker je bila ta tožba zavrnjena, je vložila kasacijsko pritožbo pri Vrhoven administrativen sad.
Družba Valimar se je v utemeljitev kasacijske pritožbe sklicevala na neveljavnost Uredbe št. 1279/2007 v delu, v katerem določa protidampinške dajatve za uvoz zadevnih proizvodov, ki jih je družba SSM izvozila, ker naj bi kršila člena 2(8) ter 11(9) in (10) osnovne uredbe.
Predložitveno sodišče meni, da so predlogi družbe Valimar dopustni in se sprašuje o veljavnosti Uredbe št. 1279/2007.
Prvič, dvomi tega sodišča se nanašajo na morebitno kršitev člena 11(9) osnovne uredbe. Predložitveno sodišče v zvezi s tem poudarja, da čeprav je bila v prvotnem postopku izvozna cena zadevnih proizvodov v skladu s členom 2(8) te uredbe določena na podlagi cene, ki se je dejansko plačala ali se plačuje za izvoz v Skupnost, je bila ta izvozna cena pri pregledu, zaradi katerega je bila sprejeta Uredba št. 1279/2007, določena po drugi metodologiji, po kateri se navedena izvozna cena izračuna na podlagi cen družbe SSM za njen izvoz v tretje države, ne da bi bila sprememba metodologije v tej uredbi izrecno utemeljena s spremembo okoliščin, kot to zahteva člen 11(9) osnovne uredbe.
Drugič, to sodišče se sprašuje, ali obstaja pravna podlaga za metodologijo, ki je bila uporabljena pri pregledu, saj člena 2(8) in (9) ter 11(9) in (10) osnovne uredbe take podlage izrecno ne določata.
V teh okoliščinah je Vrhoven administrativen sad prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali je člen 11(9) in (10) […] [osnovne uredbe] (zdaj Uredba št. 1225/2009) v povezavi s členom 2(8) in (9) te uredbe treba razlagati tako, da imajo te določbe, če spremembe okoliščin v smislu [navedenega] člena 11(9) niso bile dokazane, pri določanju izvozne cene prednost pred vsakršnimi implicitnimi pristojnostmi institucij iz člena 11(3) osnovne uredbe, vključno – kot v primeru Uredbe […] št. 1279/2007 – z implicitno pristojnostjo institucij, da ugotavljajo zanesljivost izvoznih cen družbe [SSM] v prihodnosti tako, da opravijo primerjavo z minimalnimi cenami na podlagi cenovne zaveze in s cenami za prodajo v tretje države? Ali lahko na odgovor na to vprašanje vpliva okoliščina, da se institucije pri izvrševanju pristojnosti v zvezi z ugotavljanjem trajnosti spremenjenih okoliščin glede obstoja dampinga v skladu s členom 11(3) osnovne uredbe odločijo – kot so se v primeru družbe [SSM] in Uredbe […] št. 1279/2007 – da spremenijo protidampinški ukrep (znižajo carinsko stopnjo)?
2.
Ali iz odgovora na prvo vprašanje izhaja, da bi Komisija v okoliščinah, kot so opisane v delu Uredbe […] št. 1279/2007, v katerem je določena izvozna cena družbe [SSM], in glede na to, da v tej uredbi ni bila izrecno dokazana sprememba okoliščin v smislu člena 11(9) osnovne uredbe, ki bi upravičila uporabo druge metodologije, morala za določitev izvozne cene uporabiti tisto metodologijo, ki je bila uporabljena v okviru prvotne preiskave, v tem primeru na podlagi člena 2(8) osnovne uredbe?
3.
Ob upoštevanju odgovorov na prvo in drugo vprašanje: Ali je Uredba Sveta […] št. 1279/2007 v delu, v katerem je določen in naložen posamični protidampinški ukrep glede uvoza [zadevnih proizvodov], ki jih je proizvedla družba [SSM], neveljavna, ker je v nasprotju s členom 11(9) in (10) v povezavi s členom 2(8) osnovne uredbe oziroma ker je bila sprejeta na neveljavni pravni podlagi?“
Dopustnost
Bolgarska vlada ob upoštevanju sodne prakse Sodišča, ki izhaja iz sodbe TWD Textilwerke Deggendorf (C‑188/92,
EU:C:1994:90
), dvomi o dopustnosti predloga za sprejetje predhodne odločbe. Tudi Načalnik se sklicuje na nedopustnost tega predloga.
Po mnenju bolgarske vlade in Načalnik zainteresirana stranka v skladu z navedeno sodno prakso, če se zadevni akt nanjo nanaša neposredno in posamično in ga ni izpodbijala pred Splošnim sodiščem Evropske unije na podlagi člena 263 PDEU, tega ne more izpodbijati posredno s predlogom za sprejetje predhodne odločbe.
Bolgarska vlada v zvezi s tem zatrjuje, da se lahko uredba, ki uvaja protidampinško dajatev, v skladu s točko 21 sodbe Nachi Europe (C‑239/99,
EU:C:2001:101
) nanaša neposredno in posamično ne samo na proizvajalce izvoznike, ki so v njej navedeni, temveč tudi na uvoznike, ki so povezani s proizvajalci in katerih cene v nadaljnji prodaji zadevnega blaga so osnova za določitev izvozne cene.
Bolgarska vlada meni, da je mogoče družbo Valimar kot izključno trgovsko zastopnico družbe SSM v Bolgariji šteti za uvoznico, povezano z družbo SSM, v smislu sodne prakse, navedene v prejšnji točki. V utemeljitev te trditve se sklicuje na sodbo ISO/Svet (118/77,
EU:C:1979:92
), v kateri je Sodišče ugotovilo, da je bila družba francoskega prava Import Standard Office, izključni uvoznik japonskega proizvajalca, ki so mu bile z uredbo Sveta naložene protidampinške dajatve, dovolj tesno povezana s tem proizvajalcem in da se je zato ta uredba nanjo nanašala neposredno in posamično. Bolgarska vlada meni, da je spor o glavni stvari podoben tistemu v zadevi, v kateri je bila sprejeta navedena sodba, in da je tako mogoče šteti, da je družba Valimar povezana z družbo SSM dovolj tesno, da se Uredba št. 1279/2007 v delu, v katerem uvaja protidampinško dajatev za uvoze zadevnih proizvodov, na družbo Valimar nanaša neposredno in posamično.
Poudariti je treba, da možnost pravnega subjekta, da se pred sodiščem, pred katerim je začel postopek, sklicuje na neveljavnost določb aktov Unije, predpostavlja, da ta stranka ni imela pravice do vložitve direktne tožbe na podlagi člena 263 PDEU zoper te določbe (glej sodbi TWD Textilwerke Deggendorf,
EU:C:1994:90
, točka 23, in Bolton Alimentari, C‑494/09,
EU:C:2011:87
, točka 22).
Vendar je iz iste sodne prakse razvidno, da mora biti taka direktna tožba brez dvoma dopustna (glej sodbo Bolton Alimentari,
EU:C:2011:87
, točka 23). V obravnavanem primeru elementi, predloženi s predlogom za sprejetje predhodne odločbe, in elementi iz stališč, ki sta jih bolgarska vlada in družba Valimar navedli ustno, Sodišču ne omogočajo ugotoviti, da bi bila taka direktna tožba dopustna.
Uredbe, s katerimi se uvaja protidampinška dajatev, čeprav so glede na značilnosti in področje veljavnosti normativne, se lahko neposredno in posamično nanašajo na tiste proizvajalce in izvoznike zadevnega proizvoda, ki se jim na podlagi podatkov, ki so razvidni iz njihove gospodarske dejavnosti, pripisuje damping. To velja načeloma za proizvodna in izvozna podjetja, ki lahko dokažejo, da so navedena v aktih Komisije ali Sveta, ali tista, na katera se nanašajo predhodne poizvedbe (glej v tem smislu sodbo Allied Corporation in drugi/Komisija, 239/82 in 275/82,
EU:C:1984:68
, točki 11 in 12).
To velja tudi za tiste uvoznike zadevnega proizvoda, katerih cene pri nadaljnji prodaji so bile upoštevane pri določitvi izvozne cene in na katere se zato nanašajo ugotovitve v zvezi z obstojem dampinga (glej sodbi Nashua Corporation in drugi/Komisija in Svet, C‑133/87 in C‑150/87,
EU:C:1990:115
, točka 15, ter Gestetner Holdings/Svet in Komisija, C‑156/87,
EU:C:1990:116
, točka 18).
Sodišče je tudi presodilo, da lahko uvozniki, ki so povezani z izvozniki iz tretjih držav, za proizvode katerih se naložijo protidampinške dajatve, izpodbijajo uredbe, s katerimi se uvajajo navedene dajatve, zlasti kadar je bila izvozna cena izračunana na podlagi cen pri nadaljnji prodaji na trgu Skupnosti, ki so jih uporabljali ti uvozniki, in kadar se sama protidampinška dajatev izračuna na podlagi teh cen pri nadaljnji prodaji (glej v tem smislu sodbo Neotype Techmashexport/Komisija in Svet, C‑305/86,
EU:C:1990:295
, točki 19 in 20).
Poleg tega to, da se nekaterim kategorijam gospodarskih subjektov prizna pravica do vložitve tožbe za razglasitev ničnosti protidampinške uredbe, ni ovira za to, da bi se lahko taka uredba zaradi nekaterih posebnih lastnosti teh subjektov, po katerih se razlikujejo od vseh drugih subjektov, posamično nanašala tudi na druge gospodarske subjekte (glej sodbo Extramet Industrie/Svet, C‑358/89,
EU:C:1991:214
, točka 16).
Družba Valimar pa ne spada v nobeno od zgoraj navedenih kategorij gospodarskih subjektov, ki jim je Sodišče priznalo pravico do direktne tožbe zoper uredbe, s katerimi se uvaja protidampinška dajatev. Poleg tega ni mogoče šteti, da je ta družba v podobnem položaju kot podjetje v zadevi, v kateri je bila izdana sodba ISO/Svet (
EU:C:1979:92
).
Ugotoviti je namreč treba, prvič, da družba Valimar kot samostojna uvoznica v skladu z informacijami, ki jih je posredovalo predložitveno sodišče, ni bila povezana z družbo SSM in ni bila udeležena v upravnem postopku, ki ga je Komisija izvedla v okviru preiskave za določitev protidampinške dajatve. Družba Valimar je v zvezi s tem na obravnavi navedla, da čeprav v Bolgarijo med drugim uvaža proizvode družbe SSM, ni mogoče šteti, da je njena trgovska zastopnica ali da je z njo sklenila pogodbo o izključnem zastopanju. Družba Valimar je poleg tega zatrjevala, da Republika Bolgarija ob začetku postopka pregleda še ni bila članica Unije in da zadevnih proizvodov ni uvažala, tako da ni mogoče šteti, da je imela ob sprejetju Uredbe št. 1279/2007 procesno upravičenje za vložitev tožbe zoper to uredbo.
Drugič, kot je razvidno iz navedene uredbe, cene pri nadaljnji prodaji, ki jih je uporabljala družba Valimar, niso bile uporabljene za izračun izvoznih cen družbe SSM.
Zato je treba ugotoviti, da se navedena uredba na družbo Valimar ne nanaša zaradi nekaterih njenih posebnih značilnosti ali dejanskega položaja, zaradi katerega se razlikuje od vseh drugih oseb, temveč samo zaradi njenega objektivnega statusa uvoznice zadevnih proizvodov, enako kot na druge gospodarske subjekte, ki so dejansko ali potencialno v enakem položaju (glej v tem smislu sodbo Spijker Kwasten/Komisija, 231/82,
EU:C:1983:220
, točka 9).
V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da je treba predlog za sprejetje predhodne odločbe razglasiti za dopusten.
Vprašanja za predhodno odločanje
Predložitveno sodišče s svojimi tremi vprašanji, ki jih je treba preučiti skupaj, v bistvu sprašuje, ali Uredba št. 1279/2007 ob upoštevanju členov 2(8) in (9) ter 11(9) in (10) osnovne uredbe velja v delu, v katerem uvaja protidampinško dajatev za uvoz zadevnih proizvodov, ki jih je proizvedla družba SSM.
Zakonitost uporabe druge metodologije za izračun izvozne cene v okviru pregleda kot pri prvotni preiskavi
V zvezi z domnevno kršitvijo člena 11(9) osnovne uredbe je sicer res, da mora, kot je razvidno iz te določbe, praviloma biti metodologija izračuna stopnje dampinga, ki se uporabi pri pregledu, načeloma ista kot tista, ki je bila uporabljena med prvotno preiskavo, ki je vodila do uvedbe protidampinške dajatve.
Navedeni člen 11(9) pa določa izjemo, ki omogoča uporabo druge metodologije, če so se okoliščine spremenile.
V zvezi s tem je treba opozoriti, prvič, da je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča pri razlagi določbe prava Unije upoštevati ne le njeno besedilo, ampak tudi sobesedilo in cilje, ki jih uresničuje ureditev, katere del je (glej zlasti sodbo Lundberg, C‑317/12,
EU:C:2013:631
, točka 19 in navedena sodna praksa).
Drugič, poudariti je treba, da čeprav je Sodišče že pojasnilo, da je treba izjemo od splošnega pravila iz člena 11(9) osnovne uredbe, ki določa, da se pri pregledu uporabi ista metodologija, kot se je uporabila med prvotnim postopkom, razlagati ozko, taka zahteva ne more dopuščati, da bi institucije Unije to določbo razlagale in uporabljale v neskladju z njenim besedilom in ciljem (glej v tem smislu sodbo Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials/Svet in Komisija, C‑15/12 P,
EU:C:2013:572
, točki 17 in 19).
Uredba št. 1279/2007 razlogov, iz katerih se je uporabila druga metodologija kot pri prvotni preiskavi, sicer izrecno ne opredeljuje kot spremembe okoliščin v smislu člena 11(9) osnovne uredbe.
Vendar je treba poudariti, najprej, da je iz uvodne izjave 61 Uredbe št. 1279/2007 razvidno, da je bil skoraj celoten izvoz enega ruskega izvoznika v Skupnost opravljen v skladu s cenovno zavezo, ki jo je Komisija sprejela avgusta 2001. V tem smislu določitev izvoznih cen ni bila omejena na proučitev preteklega ravnanja izvoznika, temveč je bil proučen tudi možen razvoj izvoznih cen v prihodnosti. Predvsem je bilo proučeno, ali je obstoj te zaveze vplival na stopnjo izvoznih cen, da so postale nezanesljive za določitev izvoznikovega prihodnjega ravnanja.
Dalje, ugotoviti je treba, da je bilo, kot je pojasnjeno v uvodni izjavi 62 te uredbe, preučeno, ali so bile izvozne cene, ki jih je izvoznik zaračunal strankam v Skupnosti, kljub cenovni zavezi zanesljive in bi za preiskavo v zvezi s pregledom lahko pomenile ustrezno podlago za izračun njegove stopnje dampinga. Predvsem se je s preiskavo nameravalo proučiti, ali so bile trenutne izvozne cene v Skupnost umetno določene glede na minimalne uvozne cene, torej ali bi se lahko obdržale v prihodnosti. Vendar je preiskava pokazala, da je bil sistem za določitev številčnih oznak izdelka za preiskavo v zvezi s pregledom natančnejši kot sistem razvrščanja, ki se je uporabljal v času sprejetja zaveze leta 2001. Zato je bilo sklenjeno, da nobena primerjava med številčnimi oznakami izdelka minimalnih uvoznih cen in tistih iz preiskave v zvezi s pregledom, ne bi bila zanesljiva.
Nazadnje, v uvodni izjavi 63 te uredbe je navedeno, da je bila izvedena posamezna primerjava med izvoznimi cenami v Skupnost s cenami, zaračunanimi drugim tretjim državam. Ta je pokazala, da so bile izvozne cene v tretje države v povprečju znatno nižje. Zato je bilo sklenjeno, da se v okviru pregleda izvozne cene družbe SSM za Skupnost ne morejo upoštevati pri določanju zanesljivih izvoznih cen v smislu člena 2(8) osnovne uredbe. Brez zanesljivih izvoznih cen za navedeno prodajo v države članice je bila kot približek upoštevana prodaja v druge države.
Ob upoštevanju okoliščin, navedenih v točkah od 45 do 47 te sodbe, je Svet lahko v uvodni izjavi 124 Uredbe št. 1279/2007 veljavno ugotovil, da se je štelo, da so cene uvoza v tretje države zanesljivejše.
Tako je treba ugotoviti, da sta zadevni instituciji ob upoštevanju, prvič, sprememb okoliščin glede na prvotno preiskavo zaradi cenovnih zavez, določenih za izvoz družbe SSM, in drugič, nezanesljivosti metodologije, uporabljene pri prvotni preiskavi, za pregled, ker sta uveljavljali izjemo, določeno v členu 11(9) osnovne uredbe, med postopki pregleda upravičeno uporabili drugo metodologijo kot pri prvotni preiskavi.
Zakonitost uporabljene metodologije
Da bi se na postavljena vprašanja odgovorilo celovito, je treba preveriti tudi, ali sta lahko zadevni instituciji, da bi v okviru postopkov pregleda prišli do upoštevnih ugotovitev, analizo veljavno oprli na izvozne cene družbe SSM za tretje države. Povedano drugače, treba je ugotoviti, ali je bil člen 11(9) osnovne uredbe v povezavi s členom 2(8) in (9) te uredbe spoštovan, ko sta ti instituciji, potem ko sta ugotovili, da cene, ki so bile dejansko plačane pri izvozu, niso zanesljive zaradi drugih okoliščin od tistih, določenih v zadnjenavedenem členu, uporabili metodologijo za določitev izvoznih cen, ki ni bila izrecno določena v navedeni določbi.
V zvezi s tem je treba najprej opozoriti, da imajo institucije Unije na področju skupne trgovinske politike in predvsem na področju ukrepov trgovinske zaščite zaradi zapletenosti gospodarskih, političnih in pravnih razmer, ki jih morajo preučiti, široko diskrecijsko pravico. Sodni nadzor nad tako presojo mora biti tako omejen na preverjanje spoštovanja procesnih pravil, pravilnosti ugotovljenega dejanskega stanja, ki se upošteva pri izpodbijani izbiri, neobstoja očitne napake pri presoji tega dejanskega stanja in neobstoja zlorabe pooblastil (glej v tem smislu sodbi Ikea Wholesale, C‑351/04,
EU:C:2007:547
, točki 40 in 41, ter Svet in Komisija/Interpipe Niko Tube in Interpipe NTRP, C‑191/09 P in C‑200/09 P,
EU:C:2012:78
, točka 63).
Ti preudarki veljajo predvsem za presojo, ki jo opravijo institucije v okviru postopkov pregleda. Na eni strani, pri pregledih ukrepov, ki se na podlagi člena 11(2) osnovne uredbe iztekajo, je treba v bistvu preučiti, ali bi zaradi odprave prvotnega protidampinškega ukrepa verjetno prišlo do nadaljevanja ali do ponovnega pojava dampinga in škode. Na drugi strani, pri vmesnem pregledu na podlagi člena 11(3) te uredbe lahko Komisija, zato da predlaga, naj se protidampinška dajatev, določena po prvotni preiskavi, odpravi, spremeni ali ohrani, med drugim oceni, ali so se okoliščine glede dampinga in škode bistveno spremenile oziroma ali obstoječi ukrepi dosegajo želene rezultate pri odstranjevanju škode, ki je bila prej ugotovljena.
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da člen 11 osnovne uredbe niti v odstavku 2 niti v odstavku 3 ne določa posebnih metodologij ali podrobnih pravil, ki jih morajo zadevne institucije uporabiti pri izvedbi preučitev, določenih v tem členu.
V skladu z besedilom člena 11(3), tretji pododstavek, navedene uredbe se za ugotovitev, ali so se okoliščine glede dampinga in škode bistveno spremenile, zgolj upoštevajo „vsi relevantni in ustrezno dokumentirani dokazi“.
Kot je poudaril generalni pravobranilec v točki 58 sklepnih predlogov, lahko Komisija zaradi nadzora, ki ga mora opraviti v zvezi s tem, opravi ne le retrospektivno analizo razvoja zadevnega položaja od uvedbe prvotnega dokončnega ukrepa naprej, da oceni potrebo po ohranitvi ali spremembi tega ukrepa za preprečitev dampinga, ki povzroča škodo, ampak tudi prospektivno analizo verjetnega razvoja položaja od sprejetja ukrepa za pregled naprej, da bi ocenila verjeten vpliv odprave ali spremembe navedenega ukrepa.
Treba je tudi opozoriti, da se postopek pregleda načeloma razlikuje od postopka prvotne preiskave, ki je urejen z drugimi določbami osnovne uredbe (glej v tem smislu sodbi Europe Chemi-Con (Deutschland)/Svet, C‑422/02 P,
EU:C:2005:56
, točka 49, in Hoesch Metals and Alloys, C‑373/08,
EU:C:2010:68
, točka 65), pri čemer je Sodišče že presodilo, da namen nekaterih od teh določb ob upoštevanju splošne ureditve in ciljev sistema ni, da bi se uporabile za postopek pregleda (glej v tem smislu sodbo Hoesch Metals and Alloys,
EU:C:2010:68
, točka 77).
Objektivna razlika med tema vrstama postopkov namreč temelji na dejstvu, da je uvoz, ki je predmet postopka pregleda, tisti, za katerega so bili že uvedeni dokončni protidampinški ukrepi in v zvezi s katerim je bilo načeloma predloženo dovolj dokaznega gradiva za ugotovitev, da bi ukinitev teh ukrepov verjetno spodbudila nadaljevanje ali ponovni pojav dampinga in škode. Nasprotno pa je, ko je uvoz predmet začetne preiskave, namen te preiskave ravno ugotoviti obstoj, stopnjo in učinek vsakega zatrjevanega dampinga (sodba Europe Chemi-Con (Deutschland)/Svet,
EU:C:2005:56
, točka 50).
V zvezi s tem je treba poudariti, da člen 11(9) osnovne uredbe zahteva le, da Komisija pri preiskavi v zvezi s pregledom upošteva člen 2 navedene uredbe, ne da bi izrecno napotoval na odstavka 8 in 9 tega člena, čeprav napotuje na njegova odstavka 11 in 12.
Vsekakor je res, da obstoj cenovne zaveze v členu 2(9) te uredbe ni izrecno naveden med okoliščinami, ki lahko utemeljujejo uporabo druge metodologije od tiste, ki je določena v členu 2(8). Vendar te okoliščine niso naštete izčrpno in tudi ugotovitev, da izvozne cene zaradi navedenih zavez niso zanesljive, utemeljuje uporabo tega člena, če so cene določene na „razumni osnovi“.
V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da Svet v okoliščinah postopka v glavni stvari z odločitvijo, da za pokazatelja cen za izvoz v Skupnost, ki bi jih družba SSM uporabljala ob neobstoju cenovne zaveze, uporabi cene, ki jih uporablja družba SSM za izvoz v tretje države, ni opravil neprimerne ali nerazumne izbire.
Ob upoštevanju vsega navedenega je treba ugotoviti, da se ob preučitvi predloženih vprašanj ni pokazalo nič, kar bi lahko vplivalo na veljavnost Uredbe št. 1279/2007.
Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:

Ob preučitvi predloženih vprašanj se ni pokazalo nič, kar bi lahko vplivalo na veljavnost Uredbe Sveta (ES) št. 1279/2007 z dne 30. oktobra 2007 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve na nekatere železne ali jeklene vrvi in kable s poreklom iz Rusije ter o razveljavitvi protidampinških ukrepov na uvoz nekaterih železnih ali jeklenih vrvi in kablov s poreklom iz Tajske in Turčije.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: bolgarščina.