CELEX: 62006TJ0385
Konkurencija
Karteliai
Vario jungčių ir vario lydinių jungčių sektorius
Sprendimas, kuriuo nustatytas EB 81 straipsnio pažeidimas
Vienas tęstinis pažeidimas
Dalyvavimas darant pažeidimą

Ginčo aplinkybės ir ginčijamas sprendimas
2006 m. rugsėjo 20 d. Sprendimu C (2006) 4180 dėl procedūros pagal [EB] 81 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį (Byla
Nr. COMP/F-1/38.121 – Jungtys) (santrauka OL L 283, 2007, p. 63, toliau – ginčijamas sprendimas) Europos bendrijų Komisija
konstatavo, jog vykdydamos vieną, sudėtinį ir tęstinį Bendrijos konkurencijos normų pažeidimą atskirais laikotarpiais nuo
1988 m. gruodžio 31 d. iki 2004 m. balandžio 1 d., t. y. sudarydamos antikonkurencinius susitarimus ir derindamos veiksmus
vario jungčių ir vario lydinių jungčių rinkoje, apimančioje EEE teritoriją, kelios įmonės pažeidė EB 81 straipsnio 1 dalį
ir Europos ekonominės erdvės (EEE) susitarimo 53 straipsnį. Pažeidimas apėmė kainų nustatymą, kainoraščių sudarymą, kainų
sumažinimą ir nuolaidų taikymą, kainų didinimo mechanizmų įgyvendinimą, nacionalinių rinkų ir klientų pasidalijimą, keitimąsi
kita komercine informacija bei dalyvavimą reguliariuose susitikimuose, taip pat kitokius kontaktus, palengvinančius daryti
pažeidimą.
Ieškovės
Aalberts Industries NV
(toliau –
Aalberts
),
Comap SA
, buvusi
Aquatis France SAS
(toliau –
Aquatis
) ir
Simplex Armaturen + Fittings GmbH & Co. KG
(toliau –
Simplex
) nurodytos tarp ginčijamo sprendimo adresatų.

Aalberts
yra tarptautinės pramonės grupės patronuojanti bendrovė, kotiruojama Amsterdamo (Nyderlandai)
Euronext
biržoje. Ji tiesiogiai ar netiesiogiai kontroliuoja kelių jungčių gamybos arba platinimo sektoriuje veiklą vykdančių bendrovių
kapitalą. 2002 m. rugpjūčio 30 d.
Aalberts
įsigijo visą
IMI plc
jungčių ir gamybos ir platinimo veiklą, kuria iki tol užsiimdavo „Yorkshire Fittings Group“. Šis sandoris pirmiausia apėmė
visų
Raccord Orléanais SA
(vėliau tapo
Aquatis
) ir
R. Woeste & Co. Yorkshire GmbH
(vėliau tapo
Simplex
) akcijų įsigijimą. Šios dvi įmonės buvo priskirtos vienai iš dviejų pagrindinių
Aalberts
grupės veiklos sričių, būtent skysčio valdymo ir kontrolės prietaisų.
2006 m. kovo mėn. ginčijamo sprendimo adresatė
Comap
, kaip darant pažeidimą dalyvavusi
Legris Industries SA
kontroliuojama bendrovė ir ieškovė byloje T‑377/06, buvo perduota
Aalberts
grupei. 2007 m. balandžio 16 d. laišku Pirmosios instancijos teismas (dabar – Bendrasis Teismas) buvo informuotas apie tai,
kad visas
Aquatis
turtas ir įsipareigojimai perduoti
Comap
ir kad
Aquatis
nebeegzistuoja kaip juridinis subjektas. Siekiant suvienodinti nuorodas į šią įmonę su ginčijamame sprendime daromomis nuorodomis,
šiame sprendime taip pat bus daromos nuorodos į
Aquatis
.
2001 m. sausio 9 d. kita vario jungčių gamintoja
Mueller Industries Inc.
pranešė Komisijai apie kartelį jungčių sektoriuje, taip pat kitose susijusiose pramonės šakose vario vamzdžių rinkoje ir
apie savo norą bendradarbiauti pagal Komisijos pranešimą dėl baudų neskyrimo ar sumažinimo kartelių atvejais (OL C 207, 1996,
p. 4, toliau – 1996 m. Pranešimas dėl bendradarbiavimo) (ginčijamo sprendimo 114 konstatuojamoji dalis).
Pradėjusi tyrimą dėl vario vamzdžių ir jungčių 2001 m. kovo 22 d. ir 23 d. Komisija, remdamasi 1962 m. vasario 6 d. Reglamento
Nr. 17, Pirmojo reglamento, įgyvendinančio [EB 81] ir [82] straipsnius (OL L 13, p. 204; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k.,
8 sk., 1 t., p. 3), 14 straipsnio 3 dalimi, kelių įmonių patalpose, įskaitant IMI, tuometinę
Raccords Orléanais
ir
R. Woeste & Co. Yorkshire
patronuojančią bendrovę, atliko patikrinimus, apie kuriuos nebuvo iš anksto pranešta (ginčijamo sprendimo 119 konstatuojamoji
dalis).
Atlikusi pirmuosius patikrinimus 2001 m. balandžio mėn. Komisija išskyrė savo tyrimą dėl vario vamzdžių į tris atskiras procedūras,
būtent procedūrą byloje COMP/E-1/38.069 (Variniai vandentiekio vamzdžiai), procedūrą byloje COMP/F-1/38.121 (Jungtys) ir procedūrą
byloje COMP/E-1/38.240 (Pramoniniai vamzdžiai) (ginčijamo sprendimo 120 konstatuojamoji dalis).
2001 m. balandžio 24 ir 25 d. Komisija atliko kitus netikėtus patikrinimus
Delta plc
, tarptautinės inžinerinės grupės pagrindinės bendrovės, kurios padaliniui „Inžinerija“ priklausė kelios jungčių gamintojos,
patalpose. Šie patikrinimai buvo susiję tik su jungtimis (ginčijamo sprendimo 121 konstatuojamoji dalis).
Nuo 2002 m. vasario–kovo mėn. Komisija, vadovaudamasi Reglamento Nr. 17 11 straipsniu, vėliau 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos
reglamento (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų [EB] 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo (OL L 1, 2003,
p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205) 18 straipsniu, išsiuntė atitinkamoms šalims kelis prašymus
pateikti informacijos (ginčijamo sprendimo 122 konstatuojamoji dalis).
2003 m. rugsėjo mėn. IMI pateikė prašymą leisti pasinaudoti 1996 m. Pranešimu dėl bendradarbiavimo. Tokius prašymus taip pat
pateikė grupė
Delta
(2004 m. kovo mėn.) ir
FRA.BO SpA
(2004 m. liepos mėn.). Paskutinį prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti 2005 m. gegužės mėn. pateikė
Advanced Fluid Connections plc
(toliau – AFC). FRA.BO, be kita ko, pateikė informacijos, kurioje atkreipiamas Komisijos dėmesys į aplinkybę, jog pažeidimas
buvo tęsiamas 2001–2004 m., t. y. po jos atliktų patikrinimų (ginčijamo sprendimo 115–118 konstatuojamosios dalys).
2005 m. rugsėjo 22 d. byloje COMP/F-1/38.121 (Jungtys) Komisija pradėjo pažeidimo tyrimo procedūrą ir priėmė pranešimą apie
kaltinimus, kurį, be kita ko, išsiuntė ieškovei (ginčijamo sprendimo 123 ir 124 konstatuojamosios dalys).
2006 m. rugsėjo 20 d. Komisija priėmė ginčijamą sprendimą.
Ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje Komisija konstatavo, kad tam tikrais laikotarpiais ieškovės dalyvavo darant pažeidimą:
–
Aalberts
: nuo 2003 m. birželio 25 d. iki 2004 m. balandžio 1 dienos,
–
Aquatis
ir
Simplex
: kaip IMI grupės narės – nuo 1991 m. sausio 31 d. iki 2001 m. kovo 22 d., o kaip
Aalberts
grupės narės – nuo 2003 m. birželio 25 d. iki 2004 m. balandžio 1 dienos.
Už šį pažeidimą Komisija ginčijamo sprendimo 2 straipsnio a ir b punktuose skyrė ieškovėms tokias baudas:
„a)      [
Aalberts
]:       100,80 mln. EUR,
iš kurių solidariai su:
[
Aquatis
]: 55,15 mln. EUR ir
[
Simplex
]: 55,15 mln. EUR;
b)      1.     [IMI] solidariai su
IMI Kynoch Ltd
: 48,30 mln. EUR,
iš kurių solidariai su:
<...>
[
Aquatis
]: 48,30 mln. EUR ir
[
Simplex
]: 48,30 mln. EUR.
2. [
Aquatis
] ir [
Simplex
] solidariai atsakingos už papildomą baudą:  2,04 mln. EUR.“
Pagal ginčijamo sprendimo 3 straipsnį 1 straipsnyje įvardytos įmonės privalėjo nedelsdamos nutraukti pažeidimą, jei to dar
nepadarė, ir ateityje susilaikyti nuo bet kokių 1 straipsnyje nurodytų veiksmų ar elgesio, taip pat nuo bet kokių veiksmų
ar elgesio, kurių tikslas ar poveikis toks pats arba panašus.
Apskaičiuodama kiekvienai įmonei skirtinos baudos dydį Komisija taikė metodą, įtvirtintą Baudų, skiriamų pagal Reglamento
Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir [AP] sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairėse (OL C 9, 1998, p. 3; 2004 m.
specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 171, toliau – 1998 m. Gairės).
Nustatydama pradines baudas pagal pažeidimo sunkumą Komisija dėl pažeidimo pobūdžio ir geografinio masto kvalifikavo jį kaip
labai sunkų (ginčijamo sprendimo 755 konstatuojamoji dalis).
Paskui manydama, jog tarp atitinkamų įmonių yra didelių skirtumų, Komisija jas vertino diferencijuodama ir dėl to rėmėsi jų
svarba atitinkamoje nagrinėjamoje rinkoje, kurią lemia užimamos rinkos dalys. Šiuo pagrindu ji suskirstė atitinkamas bendroves
į šešias kategorijas, remdamasi kiekvienos įmonės 2000 m. EEE pasiekta šioje procedūroje aptariamos prekės apyvarta, išskyrus
Aalberts
ir
AFC
, kurių atveju buvo remiamasi 2003 metais (ginčijamo sprendimo 758 konstatuojamoji dalis).

Aalberts
buvo priskirta pirmai kategorijai, t. y. kategorijai, kuriai nustatyta 60 mln. EUR pradinė bauda, o IMI – antrai kategorijai,
kuriai nustatyta 46 mln. EUR pradinė bauda (ginčijamo sprendimo 765 konstatuojamoji dalis).
Paskui Komisija padidino kiekvienai suinteresuotai įmonei skirtą pradinę baudą 10 % už kiekvienus dalyvavimo kartelyje metus
ir prireikus 5 % už laikotarpį nuo šešių mėnesių iki metų. Kalbant apie 1988 m. gruodžio 31 d.–1991 m. sausio 31 d. laikotarpį,
Komisija nusprendė padidinti baudą 5 % už kiekvienus metus dėl tuometinio riboto kartelio geografinio masto (ginčijamo sprendimo
775 konstatuojamoji dalis).
Galiausiai tolesnis dalyvavimas darant pažeidimą po Komisijos patikrinimų, t. y. 2003 m. birželio 25 d.–2004 m. balandžio
1 d., buvo pripažintas sunkinančia aplinkybe, kuria pateisinamas ieškovėms skirtinos pagrindinės baudos padidinimas 60 % (ginčijamo
sprendimo 779 ir 782 konstatuojamosios dalys).

Procesas ir šalių reikalavimai
2006 m. gruodžio 14 d. Teismo kanceliarijai pateiktu pareiškimu ieškovės pareiškė šį ieškinį.
Susipažinęs su teisėjo pranešėjo pranešimu, Teismas (pirmoji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį ir, taikydamas
proceso organizavimo priemones, paprašė Komisijos pateikti tam tikrus dokumentus; Komisija tai padarė per nustatytą terminą.
Per 2010 m. vasario 2 d. vykusį posėdį buvo išklausytos šalių žodinės pastabos ir jų atsakymai į Bendrojo Teismo pateiktus
klausimus.
Ieškovės Bendrojo Teismo prašo:
–        panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnį, 2 straipsnio a punktą ir b punkto 2 papunktį bei 3 straipsnį, kiek tai su jomis
susiję,
–        subsidiariai panaikinti arba gerokai sumažinti jai skirtos baudos dydį,
–        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Bendrojo Teismo prašo:
–        atmesti ieškinį,
–        priteisti iš ieškovių bylinėjimosi išlaidas.

Dėl teisės
Grįsdamos ieškinį ieškovės nurodo penkis pagrindus, susijusius atitinkamai su:
–        neteisėtai
Aalberts
, kaip patronuojančiai bendrovei, priskirta atsakomybe už pažeidimą,
–        EB 81 straipsnio pažeidimo nebuvimu,
–        nedalyvavimu darant ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje nurodytą vieną, sudėtinį ir tęstinį pažeidimą,
–        Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies ir 1998 m. Gairių pažeidimu,
–        Reglamento Nr. 1/2003 2 straipsnio ir 2004 m. balandžio 7 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 773/2004 dėl bylų nagrinėjimo Komisijoje
pagal [EB] 81 ir 82 straipsnius tvarkos (OL L 123, p. 18; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 3 t., p. 81) 11 straipsnio
2 dalies pažeidimu.
Šioje byloje, Bendrojo Teismo nuomone, reikia iš pradžių išnagrinėti antrąjį ir trečiąjį pagrindus.

Dėl antrojo pagrindo, susijusio su EB 81 straipsnio pažeidimo nebuvimu
Šalių argumentai
Ieškovės mano, jog Komisija nepakankamai įrodė, kad
Aquatis
ir
Simplex
santykiai su konkurentais, kuriais Komisija remiasi ginčijamame sprendime, yra EB 81 straipsnio pažeidimas.
Šiuo klausimu ieškovės visų pirma pažymi, jog tariamas
Aquatis
dalyvavimas darant pažeidimą 2003 m. birželio 25 d.–2004 m. balandžio 1 d., konstatuotas ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje,
grindžiamas vien jos dalyvavimu penkiuose
Fédération française des négociants en appareils sanitaires, chauffage, climatisation et canalisations
(FNAS) Logistikos komiteto susitikimuose, kurie įvyko nuo 2003 m. birželio 25 d. iki 2004 m. sausio 20 d. ir 2004 m. vasario
16 d. FNAS surengtoje konferencijoje telefonu.
Pirma, jos pabrėžia, kad FNAS Logistikos komiteto susitikimai buvo organizuoti Prancūzijos didmenininkų, kurie išreiškė norą
siūlyti savo klientams mažiau vandentiekio armatūros vienetų vienoje pakuotėje, dėl ko atsirado papildomų sąnaudų ir padidėjo
prekių kaina, prašymu. Per šiuos susitikimus aptarti ne tik techniniai klausimai, susiję su naujos pakuotės įvedimu, ir atitinkami
organizaciniai klausimai, bet taip pat finansiniai klausimai, susiję su nauju vandentiekio armatūros pakavimu. Priešingai
nei nurodo Komisija, šie susitikimai neturėjo antikonkurencinio tikslo. Anot ieškovių, tas pats teigiama AFC prašyme atleisti
nuo baudos ar ją sumažinti pateiktoje pastaboje.
Antra, ieškovės ne tik atkreipia dėmesį į aplinkybę, jog grindžiant išvadą dėl antikonkurencinio susitarimo buvimo Komisijos
pateikti įrodymai yra pagrįsti susitikimų protokolais, kuriuos parengė FNAS Logistikos komiteto atstovas, tačiau nepasirašė
šiuose susitikimuose dalyvavusių bendrovių atstovai, bet taip pat ginčija tai, kaip Komisija juos aiškina.
Jų nuomone, iš minėtų protokolų matyti, kad pasikeitus nuomonėmis FNAS Logistikos komiteto darbo grupėje nebuvo sudarytas
susitarimas ir nebuvo jokio keitimosi konfidencialia informacija.
Dėl
Simplex
ieškovės nurodo, kad tariamas dalyvavimas darant pažeidimą 2003 m. birželio 25 d.–2004 m. balandžio 1 d. grindžiamas tik
dviem įvykiais, būtent 2004 m. vasario 25 d. pokalbiu telefonu su FRA.BO ir pasikeitimu nuomonėmis per 2004 m. kovo 18 d.
Eseno (Vokietija) prekybos parodą.
Pirma, dėl P. (FRA.BO) ir W. (
Simplex
) pokalbio telefonu ieškovės pažymi, jog vienintelis Komisijos prieš
Simplex
panaudotas to laikotarpio dokumentas yra 2004 m. vasario 25 d. P. darbo kalendoriuje padaryti užrašai. Šie užrašai neaiškūs
ir remiantis jais negalima daryti jokių išvadų. Dėl šių užrašų neaiškumo bei neaiškaus FRA.BO paaiškinimo Komisija ginčijamo
sprendimo 511 konstatuojamojoje dalyje nusprendė, kad nepriklausoma importuotoja
Simplex
(D.) patvirtino šį kainų didinimą. Toks vertinimas reiškia, jog 2004 m. vasario 25 d. W. pranešė P., kad nuo 2004 m. kovo
1 d. D. nusprendė padidinti kainas 5 %. Jei taip yra šiuo atveju, informacija apie D., o ne ieškovių, prekybos politiką jau
buvo pasklidusi rinkoje. Alternatyvus Komisijos paaiškinimas atsiliepime į ieškinį, būtent tai, jog žodžiai „[D.] patvirtino“
veikiausiai susiję su W. pareiškimu, kad kainų didinimas turės įtakos
Simplex
produkcijos pardavimui per tarpininką D., taip pat parodo, kad Komisija neišanalizavo faktinių aplinkybių ir pateiktų teiginių.
Antra, dėl Ha. (
IBP Ltd
) ir H. bei Be., t. y. konsultanto ir
Simplex
darbuotojo, pokalbio per 2004 m. kovo 18 d. Eseno prekybos parodą, ieškovės nurodo, kad vienintelis įrodymas – tai Ha. išsaugoti
prisiminimai apie jį. Anot Ha., jis trumpai bendravo su H. ir Be., taip pat su K. (
Comap
), kurie klausinėjo jo apie IBP ketinimus didinti kainas; jis jiems atsakė, jog IBP ketina didinti kainas mėnesio pabaigoje.
Taip pat jis pareiškė, kad jau informavo apie tai savo klientus, todėl ši informacija nebėra konfidenciali.
Šiuo atžvilgiu ieškovės nurodo, jog, pirma, nėra kitų Ha. pareiškimą patvirtinančių įrodymų, antra, pagrindinius šio pareiškimo
teiginius ginčija H. ir Be. Šiuos pareiškimus galėtų pavirtinti tai, kad gerokai iki 2004 m. kovo 18 d.
Simplex
jau buvo nusprendusi didinti ir pradėjo didinti kainas bei pranešė apie tai savo klientams. Anot ieškovių, H. arba Be. neturėjo
jokių priežasčių prašyti informuoti juos apie Ha. ketinimus.
Remiantis vienašaliu Ha. pareiškimu dėl planų didinti kainas, negalima manyti, jog buvo sudarytas susitarimas arba derinami
veiksmai, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnį. Be to, Ha. suteiktos informacijos negalima laikyti „svarbia“ komerciniu
požiūriu, nes ji jau buvo žinoma rinkoje.
Galiausiai ieškovės pabrėžia, jog nėra įrodymų dėl kitų laikotarpių. Šiomis aplinkybėmis ieškovės nurodo tariamus P. kontaktus
su
Comap
,
Simplex
ir
Aquatis
samdomais darbuotojais. Šiuo atžvilgiu jos teigia, jog tai buvo „trys nereikšmingi pokalbiai“, dėl kurių jokiu būdu nepažeistas
EB 81 straipsnis.
Komisija nurodo, kad savo išvadas, kiek tai susiję su slapto susitarimo per FNAS susitikimus, kuriuose dalyvavo
Aquatis
įrodymais, ji grindžia minėtų susitikimų protokolais. Be to, nėra jokio pagrindo abejoti dėl šių protokolų patikimumo.
Dėl
Simplex
Komisija mano, jog P. darbo kalendoriuje padaryti užrašai yra aiškūs ir neleidžia abejoti dėl šios pokalbio su W. turinio,
būtent dėl kainų didinimo 5 % Graikijoje.
Dėl pasikeitimo nuomonėmis per 2004 m. kovo 18 d. Eseno prekybos parodą Komisija taip pat pabrėžia, kad Ha. ir
Simplex
atstovų kontaktas nebuvo „vienašalis“, nes Ha., atsakydamas į
Simplex
atstovų klausimus, pažymėjo, jog IBP mėnesio pabaigoje numatė didinti kainas. Be to, komerciniu požiūriu tai buvo „svarbi“
ir pakankamai konkreti informacija apie kainų didinimo datą. Net jei, kaip teigia ieškovės,
Simplex
jau buvo nusprendusi didinti kainas, mėginimas sumažinti netikrumą dėl savo elgesio rinkoje sėkmės vis dėlto yra antikonkurencinis,
nes prieštarauja nepriklausomo elgesio rinkoje principui.
Galiausiai Komisija pastebi, kad vienintelė išvada, kurią galima daryti remiantis įrodymais, susijusiais su FNAS susitikimais,
Eseno prekybos paroda ir pasikeitimu nuomonėmis dėl Graikijos rinkos, yra ta, kad ieškovės vėl pradėjo dalyvauti darant vieną,
sudėtinį ir tęstinį pažeidimą, kuris prasidėjo 1988 metais.
Bendrojo Teismo vertinimas
Pirmiausia dėl EB 81 straipsnio 1 dalies pažeidimo įrodymų vertinimo Bendrasis Teismas primena, kad Komisija turi pateikti
tikslių ir neprieštaringų įrodymų, patvirtinančių, kad įtariamas pažeidimas tikrai padarytas (šiuo klausimu žr. 1984 m. kovo
28 d. Teisingumo Teismo sprendimo
CRAM ir Rheinzink prieš Komisiją
, 29/83 ir 30/83, Rink. p. 1679, 20 punktą). Kilus abejonėms, Europos Sąjungos teismas jas turėtų spręsti įmonės, kuriai skirtas
pažeidimą konstatuojantis sprendimas, naudai. Taigi Sąjungos teismas negali pripažinti, kad Komisija pateikė pakankamai pažeidimo
buvimo įrodymų, jei šiuo klausimu dar yra abejonių, ypač kai nagrinėjamas ieškinys dėl sprendimo, kuriuo paskirta bauda, panaikinimo
(2005 m. spalio 25 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Groupe Danone prieš Komisiją
, T‑38/02, Rink. p. II‑4407, 215 punktas).
Pagal nusistovėjusią teismo praktiką kiekvienas Komisijos pateiktas įrodymas nebūtinai turi atitikti šiuos kriterijus dėl
kiekvieno pažeidimo elemento. Pakanka, kad šiuos reikalavimus bendrai atitiktų institucijos pateiktų įrodymų visuma (žr. 2005 m.
spalio 25 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
JFE Engineering e.a. prieš Komisiją
, T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 ir T‑78/00, Rink. p. II‑2501, 180 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Be to, įprasta, kad antikonkurencinius susitarimus ir veiksmus apimanti veikla vykdoma pogrindyje, susitikimai vyksta slaptai
ir parengiama kuo mažiau su tuo susijusių dokumentų. Iš to išplaukia, kad jei Komisija ir randa aiškių ūkio subjektų neteisėtų
santykių įrodymų, pavyzdžiui, susitikimų protokolus, šie įrodymai paprastai yra tik fragmentiški bei pavieniai, todėl tam
tikras aplinkybes dažnai būtina patvirtinti naudojant dedukcijos metodą. Todėl daugeliu atvejų egzistuojanti praktika arba
antikonkurencinio susitarimo sudarymas gali būti nustatomi iš tam tikro skaičiaus sutapimų ir įrodymų, kurie, nagrinėjami
kartu, gali įrodyti konkurencijos taisyklių pažeidimą, jeigu nėra kito logiško paaiškinimo (2004 m. sausio 7 d. Teisingumo
Teismo sprendimo
Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją
, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ir C‑219/00 P, Rink. p. I‑123, 55–57 punktai ir 2007 m. sausio
25 d. Sprendimo
Sumitomo Metal Industries ir Nippon Steel prieš Komisiją
, C‑403/04 P ir C‑405/04 P, Rink. p. I‑729, 51 punktas).
Šiuo klausimu pažymėtina, kad remiantis atleidimo nuo baudų ar jų sumažinimo politika padaryti pareiškimai yra labai svarbūs.
Šie įmonių padaryti pareiškimai turi neginčijamą įrodomąją vertę, nes sukelia didelę teisinę ir ekonominę riziką (šiuo klausimu
žr. 45 punkte minėto Sprendimo
JFE Engineering ir kt. prieš Komisiją
205 ir 211 punktus ir 46 punkte minėto Sprendimo
Sumitomo Metal Industries ir Nippon Steel prieš Komisiją
103 punktą). Tačiau kaltinamos įmonės prisipažinimas, kad dalyvavo kartelyje, kurio tikrumas ginčijamas daugelio kitų kaltinamų
įmonių, negali būti laikomas pakankamu tų kitų įmonių padaryto pažeidimo įrodymu, jeigu jis nėra pagrįstas kitais įrodymais
(žr. šio sprendimo 45 punkte minėto Sprendimo
JFE Engineering ir kt. prieš Komisiją
219 punktą ir nurodytą teismo praktiką).
Šiuo atveju Komisijos inkriminuojamų veiksmų tikrumas, būtent dalyvavimo FNAS susitikimuose, vienos iš ieškovių darbuotojo
kontaktų su FRA.BO atstovu bei kontaktų per Eseno parodą, yra neginčijamas. Tačiau ieškovės ginčija tokio elgesio antikonkurencinį
pobūdį, o tai yra
sine qua non
sąlyga konstatuojant EB 81 straipsnio pažeidimą.
Todėl reikia nustatyti, ar per Komisijos patikrinimus 2001 m. kovo mėn. nustatytą elgesį reikia pripažinti antikonkurenciniais
santykiais.
Dėl
Simplex
primintina, kad Komisija, siekdama padaryti išvadą apie jos dalyvavimą darant ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje nurodytą
pažeidimą 2003 m. birželio 25 d.–2004 m. balandžio 1 d. (toliau – ginčijamas laikotarpis), inkriminuoja
Simplex
du įvykius, būtent P. (FRA.BO) pokalbį telefonu su W. (
Simplex
) 2004 m. pirmajame pusmetyje ir 2004 m. kovo 18 d. susitikimą Eseno parodoje.
Pagal ginčijamo sprendimo 511 konstatuojamąją dalį 2004 m. balandžio mėn. FRA.BO pranešė W. apie galimą kainų didinimą 5 %
Graikijos rinkoje. W. paprašė FRA.BO susisiekti su juo ir susitarti dėl šio didinimo. Iki šio kontakto W., 2004 m. vasario
25 d. kalbėdamas telefonu, informavo P. apie kainų didinimą 5 % nuo 2004 m. kovo 1 dienos. Šį padidinimą patvirtino D.,
Simplex
importuotojas Graikijoje.
Visų pirma reikia konstatuoti, jog Komisijos išvados, kad per visą ginčijamą laikotarpį
Simplex
dalyvavo kartelyje, nepatvirtina jokie įrodymai, kalbant apie 2003 metus. Iš tiesų Komisija remiasi vien pirma minėtais 2004 m.
įvykiais.
Tiesa, iš FRA.BO prašymo atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, kuris yra trumpai išdėstytas ginčijamo sprendimo 506 konstatuojamojoje
dalyje, matyti, jog, FRA.BO teigimu, po Komisijos patikrinimų konkurentai toliau keitėsi „svarbia“ informacija, ypač per dvišalius
susitikimus. FRA.BO, be kita ko, pastebi, jog „bendravo su keliais asmenimis, konkrečiai kalbant, su [W.] (IMI /
Aalberts
) ir [L.] iš
Comap
“.
Vis dėlto reikia pažymėti, kad FRA.BO nepateikė rašytinių įrodymų, patvirtinančių, jog
Simplex
dažnai bendravo telefonu su jos atstovais. Taigi P. ir B. (FRA.BO) telefoninių skambučių išklotinėse už 2002–2004 m., pridėtose
prie FRA.BO atsakymo į pranešimą apie kaltinimus, W. pavardė nėra paminėta.
Taip pat konstatuotina, kad P. (FRA.BO) 2004 m. darbo kalendoriuje yra įrašų, tik dalis kurių susiję su
Simplex
, būtent pastabos dėl 2004 m. vasario 25 d. pokalbio telefonų su W. Šiomis aplinkybėmis pažymėtina, kad ginčijamame sprendime
Komisija užsiminė apie balandžio pabaigoje, veikiausia 2004 m. balandžio 29 d., įvykusį pokalbį tarp W. ir P. Šis tariamas
pokalbis įvyko jau nutraukus Komisijos ginčijamame sprendime nurodytą pažeidimą, be to, pažymėtina, kad iš šių užrašų neaišku,
ar kalbama apie kontaktą su W. Be to, net jei kalbama apie kontaktą su W., iš šių ranka darytų užrašų neaišku, ar jis paskelbė
apie kainų didinimą Graikijos rinkoje.
Iš tikrųjų nustatyta, kad pateikdama prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti FRA.BO supainiojo įvairius ranka darytus
užrašus. Šiuo klausimu iš 2004 m. liepos 14 d. FRA.BO pirminių pastabų matyti, kad ji pareiškė, jog IMI direktorius W. 2004 m.
balandžio mėn. pabaigoje informavo ją apie galimą kainų didinimą Graikijos rinkoje, ir prašė aptarti tai po kelių dienų bei
sudaryti susitarimą (
mettersi d’accordo
). Užuomina apie susitarimo sudarymą yra trečioje P. darbo kalendoriuje ranka padarytų užrašų grupėje, būtent užrašuose apie
2004 m. balandžio 29 d. pokalbį telefonu, pirma, tik su B., antra, su Hu., ir kad susitarimas turėjo būti priskirtas tiekėjo
ir kliento (
Aquatis/Raccord
Orléanais-FRA.BO) santykiams.
2005 m. sausio 25 d. memorandumu FRA.BO pakeitė savo poziciją ir pareiškė, kad 2004 m. vasario 25 d. įvyko W. ir P. pokalbis
telefonu, per kurį buvo aptartas kainų didinimo Graikijos rinkoje klausimas. Taip pat W. pareiškė, kad D. patvirtino kainų
padidinimą 5 % nuo 2004 m. kovo 1 dienos.
Iš pranešimo apie kaltinimus 508 punkto išplaukia, kad Komisija neatsižvelgė į trijų skirtingų užrašų grupių, paminėtų šio
sprendimo 55 ir 56 punktuose, neaiškumą. Be to, Komisija neatsižvelgė į ieškovių atsakyme į pranešimą apie kaltinimus pateiktas
pastabas dėl šio neaiškumo ir neištaisė šios klaidos ginčijamo sprendimo 551 konstatuojamojoje dalyje, išskyrus kelis nedidelius
pakeitimus (žr. šio sprendimo 51 punktą).
Todėl konstatuotina, kad vienintelis
Simplex
ir FRA.BO kontakto per ginčijamą laikotarpį įrodymas yra ginčijamo sprendimo 511 konstatuojamojoje dalyje nurodyti 2004 m.
vasario 25 d. ranka padaryti įrašai P. (FRA.BO) darbo kalendoriuje, įskaitant užrašą „Kalbėta su [W.] x padidinimas Graikijoje
patvirtintas x [D.] + 5 nuo 2004 m. kovo 1 dienos“.
Šiuo atžvilgiu reikia pripažinti, jog iš 2004 m. vasario 25 d. ranka padarytų įrašų aišku, kad tą dieną buvo pasikeista nuomonėmis
dėl kainų. Tačiau iš šių ranka padarytų įrašų neaišku, kas yra tas nusprendęs didinti kainas asmuo. Negalima atmesti galimybės,
kad nuo 2004 m. kovo 1 d. padidinti kainas nusprendė nepriklausomas
Simplex
importuotojas (D.).
Kadangi apie pokalbį su W. kalbama tik vienoje P. darbo kalendoriuje ranka padarytų įrašų grupėje, paminėtoje šio sprendimo
59 punkte, vien šių įrašų nepakanka siekiant įrodyti
Simplex
dalyvavimą darant pažeidimą, kuriuo ji kaltinama šioje byloje. Iš tiesų neatmestina šio kontakto pripažinimo kaip atskiro
pažeidimo galimybė. Be to, kaip jau buvo konstatuota šiame sprendime, remiantis vien šiais užrašais negalima įrodyti
Simplex
dalyvavimo kartelyje 2003 metais.
Dėl antro įvykio, kuriuo kaltinama
Simplex
, būtent Ha. (IBP) susitikimo su dviem
Simplex
atstovais per 2004 m. kovo 18 d. Eseno parodą, nurodyto ginčijamo sprendimo 520 konstatuojamojoje dalyje, iš 2005 m. lapkričio
28 d. Ha. pareiškimo, pridėto prie AFC atsakymo į pranešimą apie kaltinimus, o vėliau pakoreguoto, kiek tai susiję su šio
įvykio data (ši paroda vyko 2004 m. kovo mėn., o ne 2002 m., kaip buvo nurodyta prašyme atleisti nuo baudos arba ją sumažinti),
matyti, kad jis atsakė į klausimą dėl IBP kainų. Ha. pareiškė prisimenąs, jog kartą trumpai kalbėjo su H. ir Be. (
Simplex
) ir kartą su K. Šiuo klausimu jis pareiškė:
„Į mane kreipėsi dėl
IBP Germany
ketinimų dėl kainų, o aš jiems atsakiau, kad esame numatę jas didinti mėnesio pabaigoje. Didinimą lėmė padidėjusios žaliavų
kainos. Buvo kalbama ne apie didinimo mastą arba datą, nuo kurios toks padidinimas įsigalios, bet tik apie tai, kad mes tai
padarysime. Manau, kad tuo metu jau buvau informavęs klientus apie didinimą, todėl informacija jau nebebuvo konfidenciali.
Galbūt sklido gandai ir tai paskatino juos pasiteirauti manęs dėl kainų didinimo. Jie negalėjo patvirtinti šio fakto paprašę
klientų pateikti oficialaus
IBP Germany
kainoraščio kopiją, nes jis buvo paskelbtas tik 2004 m. kovo 30 d. <...>.“
Tačiau reikia atkreipti dėmesį, kad ieškovės ginčija, jog kontaktas buvo antikonkurencinis. Todėl vykstant administracinei
procedūrai jos padarė du pareiškimus, kuriais neigia Ha. pareiškimą.
Ieškovės pacitavo H. pareiškimą:
„Atsimenu, jog buvau susitikęs su [Ha.]
Woeste
stende ir kalbėjęs su juo, tačiau tikrai neprašiau informacijos apie galimą
IBP Germany
kainų didinimą. Kiek atsimenu, [Ha.] taip pat nekalbėjo šiuo klausimu.“
Be to, ieškovės pateikė Be. pareiškimą, kuriame šis paaiškino aiškiai nebeatsimenąs, ar buvo susitikęs su Ha. šioje parodoje,
tačiau negalįs atmesti galimybės, jog matė jį, nors ir neatsimena kalbėjęs būtent apie kainas.
Šiomis aplinkybėmis primintina, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką pareiškimas, padarytas prašyme atleisti nuo baudos
arba ją sumažinti, savaime negali būti laikomas pakankamu įrodymu, jeigu ginčijamas šio pareiškimo teisingumas (žr. šio sprendimo
47 punktą).
Šiuo klausimu Bendrasis Teismas mano, kad, priešingai nei per posėdį nurodė Komisija, Ha. pareiškimas nėra įtikinamesnis įrodymas
negu ieškovių atstovų H. ir Be. pareiškimai. Kalbant apie šioje parodoje įvykusius įvykius, aplinkybės, kad anksčiau tiek
IBP, tiek buvusių IMI dukterinių įmonių elgesys buvo antikonkurencinis, t. y. buvo keičiamasi nuomonėmis dėl kainų, nepakanka
tam, kad Ha. pareiškimas įgytų didesnę įrodomąją galią nei ieškovių pareiškimai. Todėl darytina išvada, kad tariama IBP atstovo
ir ieškovių atstovų kontakto antikonkurencinis pobūdis nepakankamai įrodytas, jei nėra kitų įrodymų.
Remiantis tuo, kas išdėstyta, aišku, kad
Simplex
dalyvavimas darant EB 81 straipsnyje numatytą pažeidimą nepakankamai įrodytas.
Todėl ginčijamo sprendimo 1 straipsnį reikia panaikinti tiek, kiek Komisija jame konstatavo, jog
Simplex
dalyvavo darant ginčijamu laikotarpiu vieną, sudėtinį ir tęstinį pažeidimą.
Dėl tariamo
Aquatis
dalyvavimo darant pažeidimą Bendrasis Teismas mano, jog šį klausimą reikia nagrinėti analizuojant trečiąjį pagrindą.

Dėl trečiojo pagrindo, susijusio su nedalyvavimu darant vieną, sudėtinį ir tęstinį pažeidimą, nurodytą ginčijamo sprendimo
1 straipsnyje
Šalių argumentai
Ieškovės nurodo, jog Komisija neįrodė, kad po 2001 m. patikrinimų buvo tęsiamas vienas, sudėtinis ir tęstinis pažeidimas,
kad jai nepavyko įrodyti, jog „bendra ribojanti schema“ ir
Aquatis
elgesys yra tarpusavyje objektyviai susiję, ir kad
Aquatis
žinojo arba turėjo žinoti apie tokios schemos egzistavimą.
Ieškovės pažymi, kad po 2001 m. kovo mėn. Komisijos patikrinimų buvo nutraukti vadinamieji „Super EFMA“ susitikimai, organizuoti
iki arba po
European Fittings Manufacturers Association
(EFMA, Europos jungčių gamintojų asociacija) susitikimų, ir „ilgalaikis kartelis“. Vis dėlto Komisija ir toliau mano, kad
nuo 2003 birželio mėn. iki 2004 m. balandžio 1 d.
Raccord Orléanais
(vėliau tapusi
Aquatis
) pažeidinėjo EB 81 straipsnį. Anot Komisijos, iš FRA.BO nurodytų kontaktų aišku, kad vienas, sudėtinis ir tęstinis pažeidimas
nebuvo nutrauktas.
Šiomis aplinkybėmis ieškovės primena, kad vartojant vieno, sudėtinio ir tęstinio pažeidimo sampratą nesilaikoma taisyklės,
pagal kurią Komisija privalo įrodyti konkrečias įmonės dalyvavimo darant pažeidimą sąlygas. Kaip bet kokia pagrindinės taisyklės
išimtis, tai turi būti aiškinama siaurai. Šiuo atveju Komisijos požiūris prieštarauja nekaltumo prezumpcijai, nes lemia situaciją,
kai, atrodo, nesusiję konkurentų kontaktai laikomi vienu, sudėtiniu ir tęstiniu pažeidimu.
Jos taip pat atkreipia dėmesį į bylas, kuriose priimti 1998 m. gegužės 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas
Buchmann prieš Komisiją
(T‑295/94, Rink. p. II‑813, 121 punktas) ir 1999 m. balandžio 20 d. Sprendimas
Limburgse Vinyl Maatschappij ir kt. prieš Komisiją
(T‑305/94–T‑307/94, T‑313/94–T‑316/,94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 ir T‑335/94, Rink. p. II‑931, 773 punktas).
Todėl, ieškovių nuomone, visų pirma reikėjo nustatyti, kas sudaro „bendrą schemą“ ir kiek jos iš tikrųjų buvo laikomasi po
2001 m. patikrinimų. Paskui reikėjo įrodyti, kad ieškovių elgesys yra susijęs su „šia bendra schema“, o galiausiai Komisija
turėjo įrodyti, jog
Aquatis
žinojo arba tikrai galėjo žinoti, kad taip elgdamasi dalyvauja darant vieną, sudėtinį ir tęstinį pažeidimą, kuris prasidėjo
iki Komisijos patikrinimų.
Pirma, ieškovės teigia, kad vieno, sudėtinio ir tęstinio pažeidimo struktūra ir vykdymas, taip pat po 2001 m. įvykę įvykiai
labai skiriasi.
„Super EFMA“ karteliui“, koks jis buvo iki 2001 m. kovo mėn. patikrinimų, būdingas organizavimas trimis lygiais, būtent Europos
lygiu, nacionaliniu lygiu arba dvišaliu regionų lygiu, jame buvo keičiamasi nuomonėmis bei sudaromi susitarimai dėl kai kurių
rinkų kainų struktūros ir kainoraščių. Iš viso dalyvavo 27 varinės vandentiekio armatūros gamintojos iš trylikos valstybių
narių, iš kurių trys (IBP, IMI ir
Comap
) buvo atsakingos už vadinamųjų „Super EFMA“ susitikimų organizavimą ir administravimą. Be to, šie susitikimai vyko ne tik
prieš EFMA susitikimus, bet taip pat kaskart, kai to reikalavo pasikeitimai rinkoje.
Tačiau, anot Komisijos, tariamai tęsiamas vienas, sudėtinis ir tęstinis pažeidimas 2001 m. kovo mėn.–2004 m. balandžio mėn.
apima AFC ir FRA.BO, taip pat
Comap
ir FRA.BO pokalbius telefonu, tris „su
Aalberts
ir su FRA.BO susijusių bendrovių“ pokalbius telefonu, tris dvišalius
Comap
ir FRA.BO kontaktus, du dvišalius IBP ir
Simplex
, taip pat IBP ir
Comap
kontaktus per prekybos parodą 2004 m. kovo mėn. ir FNAS Logistikos komiteto susitikimus dėl prekių pakuočių, į kuriuos buvo
pakviestos Prancūzijos vandentiekio armatūros gamintojos.
Ieškovės ginčija, jog minėtais kontaktais ir keliais Prancūzijos didmenininkų susitikimais pakankamai įrodoma, kad tai yra
vienas, sudėtinis ir tęstinis EB 81 straipsnio pažeidimas ir kad šis „tariamas pažeidimas“ ir iki Komisijos patikrinimų vykdytas
pažeidimas yra vienas ir tas pats. Šiuo klausimu jos pabrėžia, jog daugelis įmonių, įskaitant IMI, kaip tai nustatė Komisija,
po Komisijos patikrinimų nutraukė dalyvavimą „darant tariamą pažeidimą“. Be to, 2003 m. sektorius buvo visiškai restruktūrizuotas.
Daugelis pagrindinių asmenų, dalyvavusių rengiant ir įgyvendinant „aukšto lygio“ susitikimus, kaip antai vykusius iki Komisijos
patikrinimų, po minėtų patikrinimų nedalyvavo rengiant ir įgyvendinant tariamus antikonkurencinius kontaktus. Be to, kartelis
varinės vandentiekio armatūros sektoriuje turėtų prasmę tik jei apimtų visas valstybės nares, o po 2001 m. taip nebuvo, kad
ir kaip skaitytumėme arba aiškintume ginčijamo sprendimo 566 konstatuojamojoje dalyje nurodytą informaciją.
Antra, jei Bendrasis Teismas nuspręstų, jog Komisijai pavyko įrodyti, kad bendra kartelio schema liko ir po 2001 m., ieškovės
nurodo, jog Komisija neįrodė, kad
Aquatis
veikė pagal šią schemą.
Trečia, Komisija taip pat neįrodė, jog
Aquatis
žinojo arba turėjo žinoti, kad užmegzdama per FNAS susitikimus kontaktus su konkurentais ji prisijungia prie „Super EFMA“
kartelio“. Ginčijamame sprendime Komisija tik nurodė, jog ieškovėms buvo pranešta apie patikrinimus, ir jos šio fakto neneigia.
Tačiau ieškovės pabrėžia, kad 2002 m. rugpjūčio mėn., kai
Aalberts
įsigijo visą IMI jungčių gamybos ir platinimo veiklą, ji buvo tikra, jog IMI ir jos dukterinės bendrovės, įskaitant
Raccord Orléanais
, kuri tapo
Aquatis
dalimi, ir
R. Woeste & Co. Yorkshire
, tapusi
Simplex
dalimi, iš tikrųjų nutraukė savo dalyvavimą kartelyje.
Komisija nurodo, kad ginčijamame sprendime ji išsamiai paaiškino priežastis, dėl kurių šioje byloje nagrinėjamas vienas pažeidimas,
iš pradžių iki 2001 m. (ginčijamo sprendimo 559–563 konstatuojamosios dalys), paskui po 2001 m. (ginčijamo sprendimo 564–591 konstatuojamosios
dalys). Konkrečiai kalbant, ginčijamo sprendimo 564–597 konstatuojamosiose dalyse labai išsamiai išnagrinėtas pažeidimo tęstinumas.
Komisija priduria, jog nėra abejonių, kad savo veiksmais po 2001 m. ieškovės siekė to paties antikonkurencinio tikslo kaip
ir kitos įmonės, dalyvavusios bendrame kartelyje.
Be to, sąlygos, kad „ieškovės „žinojo arba turėjo žinoti, kad slaptas susitarimas, kuriame jos dalyvauja, yra bendro plano
dalis“ ir kad jos „žinojo apie kitų dalyvių neteisėtą elgesį arba galėjo protingai jį numatyti ir buvo pasirengusios prisiimti
riziką“, yra įvykdytos. Šiuo atžvilgiu Komisija primena, kad
Aalberts
priskiriama atsakomybė už dviejų jos dukterinių bendrovių, būtent
Aquatis
ir
Simplex
, perėmusių
Raccord Orléanais
ir R.
Woeste & Co. Yorkshire
teises ir pareigas, veiklą, t. y. veiklą, kurią vykdžiusios įmonės iki patikrinimų dalyvavo darant vieną, sudėtinį ir tęstinį
pažeidimą.
Bendrojo Teismo vertinimas
Visų pirma reikia išnagrinėti, ar pažeidimą po 2001 m. kovo mėn. Komisijos patikrinimų sudarantys veiksmai yra vieno, sudėtinio
ir tęstinio pažeidimo, pradėto iki minėtų patikrinimų, tąsa.
Jei į šį klausimą būtų atsakyta teigiamai, reikėtų nustatyti, ar dalyvaudama FNAS susitikimuose
Aquatis
darė vieną, sudėtinį ir tęstinį pažeidimą.
Iš tikrųjų, atsižvelgiant į šio sprendimo 68 ir 69 punktuose padarytas išvadas dėl
Simplex
, nagrinėti trečiąjį pagrindą svarbu tiek, kiek jis susijęs su
Aquatis
.
Vieno pažeidimo sąvoka apima būtent tokią situaciją, kai kelios įmonės dalyvavo darant pažeidimą, kurį sudarė tęstinis elgesys
siekiant vieno ekonominio tikslo – iškreipti konkurenciją, taip pat atskiri pažeidimai, kuriuos tarpusavyje sieja tas pats
tikslas (visų elementų tikslas bendras) ir tie patys subjektai (tos pačios įmonės, žinančios, kad dalyvauja siekdamos bendro
tikslo) (2008 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
BPB prieš Komisiją
, T‑53/03, Rink. p. II‑1333, 257 punktas). Šio aiškinimo negalima užginčyti motyvuojant tuo, kad viena ar kelios šių veiksmų
daugeto ar tęstinio elgesio sudedamosios dalys galėtų būti pripažintos atskiru EB 81 straipsnio pažeidimu (minėto Sprendimo
BPB prieš Komisiją
252 punktas).
Jei įvairiais veiksmais vykdomas bendras planas, nes siekiama vieno tikslo – iškreipti konkurenciją bendrojoje rinkoje, Komisija
turi teisę, remdamasi dalyvavimu darant pažeidimą, priskirti atsakomybę už tokius veiksmus, juos įvertindama kartu (šio sprendimo
46 punkte minėto Sprendimo
Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją
258 punktas).
Taip pat svarbu patikslinti, kad vieno tikslo sąvoka negali būti nustatyta esant bendrai nuorodai į konkurencijos rinkoje,
su kuria susijęs pažeidimas, iškraipymą, nes įtaka konkurencijai, kaip tikslas ar poveikis, yra neatskiriamas bet kokio elgesio,
kuriam taikoma EB 81 straipsnio 1 dalis, elementas. Toks vieno tikslo apibrėžimas gali iš dalies panaikinti vieno tęstinio
pažeidimo sąvokos prasmę, jei jo pasekmė būtų tokia, kad keletas su ekonominiu sektoriumi susijusių veiksmų, draudžiamų EB 81 straipsnio
1 dalimi, būtų nuolat kvalifikuojami kaip vieno pažeidimo elementai. Taigi, siekiant skirtingus veiksmus pripažinti vienu
tęstiniu pažeidimu, reikia patikrinti, ar tarp jų yra vienas kito papildymo ryšys, t. y. ar kiekvienu iš jų buvo siekiama
vienos arba kelių pasekmių įprastai konkurencijai ir darant pažeidimą prisidedama prie bendro antikonkurencinio poveikio,
kurio norėjo jo autoriai, vykdantys bendrą vieno tikslo siekiantį planą. Šiuo atžvilgiu reikia atsižvelgti į visas aplinkybes,
kuriomis galima įrodyti arba paneigti tokį ryšį: taikymo laikotarpį, turinį (įskaitant ir taikytus metodus) ir atitinkamai
į nagrinėjamų atskirų susitarimų ir suderintų veiksmų tikslą (šiuo klausimu žr. 2007 m. gruodžio 12 d. Pirmosios instancijos
teismo sprendimo
BASF ir UCB prieš Komisiją
, T‑101/05 ir T‑111/05, Rink. p. II‑4949, 179–181 punktus).
Be to, kad įrodytų, jog įmonė dalyvavo tokiame susitarime, Komisija privalo įrodyti, kad ši įmonė ketino savo elgesiu prisidėti
prie bendrų visų dalyvių siektų tikslų ir kad žinojo apie tikrąjį kitų įmonių siekiant tų pačių tikslų planuotą ar praktiškai
įgyvendintą elgesį ar kad galėjo protingai jį numatyti ir buvo pasirengusi prisiimti riziką (1999 m. liepos 8 d. Teisingumo
Teismo sprendimo
Komisija prieš Anic Partecipazioni
, C‑49/92 P, Rink. p. I‑4125, 87 punktas).
Galiausiai tai, jog įmonė nedalyvavo visuose kartelio aspektuose, neturi reikšmės nustatant, ar ji padarė pažeidimą. Į tokius
veiksnius reikia atsižvelgti tik vertinant pažeidimo sunkumą ir prireikus, kai nustatomas baudos dydis (šio sprendimo 46 punkte
minėto Sprendimo
Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją
86 punktas).
Šiuo atveju dėl laikotarpio iki 2001 m. kovo mėn. pažymėtina, kad pagal ginčijamą sprendimą kartelis pasireiškė kaip nuolat,
kelerius metus organizuojami daugiašaliai ir dvišaliai konkuruojančių gamintojų kontaktai, turint tikslą imtis neteisėtų veiksmų,
kuriais siekiama dirbtinai reguliuoti jungčių rinką, visų pirma kainas.
Iš ginčijamo sprendimo matyti, kad dalyvaujant šiame bendrame kartelyje Europos ir nacionaliniu lygmeniu buvo organizuojami
susitikimai ir kiti antikonkurenciniai kontaktai, nes kiekvienoje šalyje gamintojai taikydavo savo kainų derinimo mechanizmą
ir sudarydavo vietinius susitarimus, kurie papildydavo Europos lygmeniu sudarytus susitarimus (ginčijamo sprendimo 129, 140
ir 559 konstatuojamosios dalys).
Iš tiesų kartelis buvo grindžiamas visų pirma „vadovų“ susitikimais, kuriuose buvo aptariama strategija ir kainos keliose
šalyse, antra, susitikimais, kuriuose buvo kalbama tik apie vieną ar tam tikras nacionalines teritorijas, dažnai siekiant
įgyvendinti aukštesniu lygiu priimtus sprendimus, trečia, dvišalėmis diskusijomis (ginčijamo sprendimo 147 konstatuojamoji
dalis).
Pagal ginčijamą sprendimą antikonkurenciniai susitarimai buvo sudaromi prieš
British Plumbing Fittings Manufacturers Association
(BPFMA, Jungtinės Karalystės vamzdžių jungčių gamintojų asociacija), EFMA,
ad hoc
susitikimus, taip pat kitų asociacijų susitikimus arba prekybos parodas, per šiuos susitikimus arba po jų (ginčijamo sprendimo
140–141 konstatuojamosios dalys).
„Vadovų“ susitikimai paprastai buvo organizuojami kasmet kartu su EFMA susitikimais pavasarį ir rudenį. Per rudens susitikimus
paprastai buvo diskutuojama apie kainų nustatymą, o per pavasario susitikimus nagrinėjami praėjusiais metais sutartų kainų
taikymo rezultatai (ginčijamo sprendimo 148 konstatuojamoji dalis).
Iš ginčijamo sprendimo matyti, kad aptarus kainų didinimą paprastai buvo susitariama dėl didinimo dydžio ir to, kaip šis didinimas
turėtų būti įgyvendintas, taip pat buvo nustatomos didinimo datos ir įmonė, kurį imtųsi didinimo iniciatyvos (dažnai atitinkamos
geografinės rinkos pirmaujanti bendrovė) (ginčijamo sprendimo 149 ir 159 konstatuojamosios dalys).
Susitikimuose taip pat buvo aptariamos kreditavimo ir nuolaidų suteikimo sąlygos, klientų kategorijos ir kainų skirtumai,
klientų pasidalijimas tarp tiekėjų, keitimasis informacija apie kartelio dalyvių produkcijos pardavimo apimčių ir kainų padidėjimus
arba sumažėjimus, kalbama apie kryžminį platinimą, kartelio narių skundus dėl kitų jo narių veiksmų, taip pat derinami veiksmai
prieš kartelyje nedalyvaujančius gamintojus ar platintojus bei paraiškos dalyvauti viešuosiuose pirkimuose (ginčijamo sprendimo
161 konstatuojamoji dalis).
Ginčijamame sprendime nurodyta, kad „vadovų“ susitikimuose dalyvavo generaliniai direktoriai, komercijos arba pardavimo direktoriai,
taip pat kai kurie kiti prekybos atstovai, ir pabrėžiama, kad IMI, IBP ir
Comap
nuolat dalyvavo šiuose susitikimuose (ginčijamo sprendimo 156 konstatuojamoji dalis).
Po „vadovų“ susitikimų buvo organizuojami specialūs susitikimai nacionaliniu lygmeniu, per kuriuos buvo aptariamas „vadovų“
susitikimų ir sprendimų rengimas bei įgyvendinimas. Pagal ginčijamą sprendimą nacionaliniuose susitikimuose paprastai dalyvavo
prekybos ar komercijos direktoriai arba kai kurie vietiniai prekybos atstovai, kurie informuodavo „vadovų“ susitikimų dalyvius
apie kainų ir rinkos sąlygų pasikeitimo teigiamus ir neigiamus rezultatus (ginčijamo sprendimo 157 konstatuojamoji dalis).
Galiausiai buvo rengiami dvišaliai susitikimai ir daugiašaliai neoficialūs susitikimai.
Pagal ginčijamą sprendimą veiksmams po 2001 m. kovo mėn., kuriais kaltinama, taip pat būdingi kontaktai dalyvaujant profesinėse
asociacijose (FNAS susitikimai), dvišaliai su konkurencijos aspektais susiję kontaktai ir kontaktai per prekybos parodas (Eseno
paroda) (ginčijamo sprendimo 599–602 konstatuojamosios dalys).
Tiesa, neginčijama, kad po 2001 m. kovo mėn. karteliui buvo būdingas pakankamai lankstus „organizavimas“ struktūriniu požiūriu,
iš esmės pasireiškiantis dvišaliais kontaktais
ad hoc
. Be to, strategija nebuvo derinama „vadovų“ [susitikimuose] ir todėl nacionaliniu lygmeniu nebuvo vykdomi Europos lygmeniu
priimti sprendimai.
Taip pat neginčijama, kad, kaip matyti iš ginčijamo sprendimo, iki patikrinimų 2001 m. kovo mėn. kartelyje dalyvavo devynios
įmonės, o po šių patikrinimų jų skaičius sumažėjo iki keturių.
Galiausiai pažymėtina, kad nors iki 2001 m. kartelis apėmė trylika Europos šalių, po 2001 m. neteisėti dalyvių veiksmai buvo
vykdomi tik Vokietijos, Graikijos, Ispanijos, Prancūzijos ir Italijos rinkose ir tarp jų nebuvo akivaizdaus ryšio.
Tačiau kadangi nepasikeitė antikonkurencinių veiksmų tikslas, būtent jungčių kainų derinimas, neturi lemiamos reikšmės tai,
kad pasikeitė šių veiksmų požymiai arba intensyvumas. Šiuo atžvilgiu gali būti, kad po Komisijos patikrinimų pasikeitė kartelio
struktūra ir intensyvumas. Tačiau tai, kad tam tikrais laikotarpiais kartelis galėjo būti skirtingo intensyvumo, nereiškia,
jog galima daryti išvadą apie pasitraukimą iš jo.
Taigi Komisija teisingai nusprendė, kad po šių 2001 m. kovo mėn. patikrinimų kartelis buvo tęsiamas ir kad tai vienas, sudėtinis
ir tęstinis pažeidimas.
Todėl reikia išnagrinėti, ar dalyvaudama FNAS Logistikos komiteto darbo grupės susitikimuose dėl naujos vandentiekio armatūros
pakuotės įvedimo, konkrečiai tariant, diskutuodama apie su tuo susijusias sąnaudas,
Aquatis
dalyvavo darant šį vieną, sudėtinį ir tęstinį pažeidimą.
Primintina, jog ginčijamame sprendime Komisija kaltina
Aquatis
tuo, kad ginčijamu laikotarpiu ši dalyvavo darant minėto sprendimo 1 straipsnyje nurodytą vieną, sudėtinį ir tęstinį pažeidimą,
apimantį visą Europos rinką.
Taigi iš šio sprendimo 101 punkto matyti, kad vienas, sudėtinis ir tęstinis pažeidimas po 2001 m. iš esmės apima dvišalius
kontaktus, kontaktus per prekybos parodą ir kontaktus per FNAS susitikimus, kuriais siekiama suderinti kainas.
Šiuo klausimu nustatyta, kad per ginčijamą laikotarpį
Aquatis
dalyvavo tik FNAS susitikimuose ir nedalyvavo kituose dviejuose pažeidimo epizoduose. Šiomis aplinkybėmis pažymėtina, kad
vien
Aquatis
dalyvavimo FNAS susitikimuose, kurių tikslas sutampa su kitų dviejų vieno, sudėtinio ir tęstinio pažeidimo epizodų tikslu,
nepakanka, kad būtų konstatuotas dalyvavimas darant minėtą pažeidimą, nebent būtų įrodyta, jog ji žinojo arba turėjo žinoti,
kad, pirma, jos elgesys yra bendro plano dalis, antra, šis bendras planas apėmė visas sudedamąsias kartelio dalis (šiuo klausimu
žr. 89 punkte minėto Sprendimo
Komisija prieš Anic Parecipazioni
83 punktą ir 2000 m. kovo 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Cimenteries CBR ir kt. prieš Komisiją
, T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95–T‑32/95, T‑34/95–T‑39/95, T‑42/95–T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95–T‑65/95, T‑68/95–T‑71/95, T‑87/95,
T‑88/95, T‑103/95 ir T‑104/95, Rink. p. II‑491, 4027 ir 4112 punktus).
Todėl šioje byloje reikia patikrinti, ar dalyvaudama FNAS susitikimuose
Aquatis
žinojo arba turėjo žinoti, jog yra viena iš Europos lygmens kartelio dalyvių. Iš tikrųjų tik įrodžius, jog
Aquatis
žinojo apie dvi kitas pažeidimo sudedamąsias dalis, jos dalyvavimas susitarime dėl Prancūzijos rinkos galėtų būti pripažintas
dalyvavimu darant nustatytą pažeidimą.
Tačiau pažymėtina, jog Komisija neįrodė, kad dalyvaudama FNAS susitikimuose
Aquatis
žinojo apie kitų įmonių antikonkurencinę veiklą arba galėjo protingai ją numatyti ir todėl jos elgesys yra dalis bendro plano,
apimančio visas sudedamąsias nustatyto kartelio dalis.
Įrodinėdama, jog
Aquatis
žinojo apie nustatyto pažeidimo sudedamąsias dalis, Komisija remiasi vien tuo, kad
Aquatis
dalyvavo kartelyje 1991 m. iki 2001 m. kovo mėnesio. Tačiau šios aplinkybės nepakanka tam, jog būtų įrodyta, kad
Aquatis
vėl prisijungė prie šio kartelio.
Šiuo klausimu, pirma, pažymėtina: kadangi
Aquatis
kapitalą kontroliavo jos buvusi patronuojanti bendrovė IMI, ji nutraukė dalyvavimą darant pažeidimą iš karto po Komisijos
patikrinimų 2001 m. kovo mėnesį. Nėra jokių duomenų, jog
Aquatis
žinojo, kad IBP,
Comap
ir FRA.BO toliau tęsia šį pažeidimą.
Be to, atsižvelgiant į specifinį FNAS Logistikos komiteto darbo grupės tikslą, būtent galimybę įvesti naują pakuotę, sunku
tiesiogiai susieti šios darbo grupės susitikimus su karteliu, atsiradusiu iki 2001 m. kovo mėnesio. Šios išvados negalima
paneigti aplinkybe, kad kai kurie gamintojai diskutavo atitinkamų išlaidų klausimu.
Antra, darytina išvada, kad, priešingai nei Komisija nusprendė ginčijamo sprendimo 575 ir 584 konstatuojamosiose dalyse, per
FNAS susitikimus buvo diskutuojama tik apie Prancūzijos rinką. Kaip per posėdį pripažino pati Komisija, iš protokolų visiškai
neišplaukia, kad minėti susitikimai buvo rengiami taip pat dėl „Ispanijos, Italijos, Jungtinės Karalystės, Vokietijos ir apskritai
Europos rinkos“, o tai Komisijos nuomone, reikštų, kad susitikimai yra Europos lygmens. Todėl darytina išvada, kad per FNAS
susitikimus sudarytas slaptas susitarimas neapima visos Europos.
Trečia, kadangi minėti susitikimai buvo susiję tik su Prancūzijos rinka ir nėra jokių duomenų, kuriais remiantis galima daryti
išvadą, jog kiti dalyviai naudojosi šiais susitikimais kaip proga aptarti arba suderinti jungčių kainas kitose nacionalinėse
rinkose, neįrodyta, kad
Aquatis
galėjo protingai numatyti, jog šie susitikimai yra didesnio pažeidimo, daromo pagal bendrą planą, dalis.
Tiesa, atkreiptinas dėmesys, jog 2004 m. balandžio 29 d. įvyko dvišalis
Aquatis
atstovo ir FRA.BO atstovo kontaktas (žr. šio sprendimo 56 punktą). Tačiau šis kontaktas įvyko ne pažeidimo laikotarpiu, be
to, jis nėra svarbus konkurencijos teisės požiūriu, nebent būtų nustatyta, kad per šį verslo kontaktą buvo aptarti antikonkurencinio
pobūdžio klausimai. Tačiau P. darbo kalendoriuje padarytuose užrašuose šiuo atžvilgiu nėra jokios informacijos.
Todėl darytina išvada, kad neįrodyta, jog
Aquatis
žinojo, kad taip elgdamasi dalyvauja kartelyje, kurį sudaro keli vienatiksliai skirtingi epizodai, arba net kartelyje, kuriame
jau dalyvavo iki 2001 m. kovo mėn. ir kuris tęsiamas toliau.
Todėl ginčijamo sprendimo 1 straipsnį visų ieškovių atžvilgiu reikia panaikinti tiek, kiek Komisija jame konstatavo, kad dalyvaudamos
ginčijamu laikotarpiu visuose susitarimuose ir derindamos veiksmus vario jungčių ir vario lydinių jungčių rinkoje, kaip nurodyta
minėtoje nuostatoje, jos dalyvavo vykdant vieną, sudėtinį ir tęstinį pažeidimą.
Šiomis aplinkybėmis nebūtina priimti sprendimo dėl kitų pagrindų, būtent pirmojo pagrindo, susijusio su neteisėtai
Aalberts
, kaip patronuojančiai bendrovei, priskirta atsakomybe už pažeidimą, ketvirtojo pagrindo, susijusio su keliomis klaidomis
nustatant ieškovėms skirtinos baudos dydį, taip pat penktojo pagrindo, susijusio su jų teisių į gynybą pažeidimu.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia panaikinti
Aalberts
skirtą 100,8 mln. EUR baudą, iš kurių 55,15 mln. EUR solidariai su
Aquatis
ir
Simplex
, taip pat 2,04 mln. EUR baudą, už kurios sumokėjimą solidariai atsakingos
Aquatis
ir
Simplex
, nes šios sumos apskaičiuotos remiantis klaidinga išvada.
Iš tikrųjų pažymėtina, kad Komisija apskaičiavo pagrindinę baudą, skirtą už
Aquatis
ir
Simplex
dalyvavimą kartelyje, nors jų kapitalą kontroliavo IMI, t. y. 46 mln. EUR pradinę baudą, padidintą 100 % atsižvelgus į trukmę,
taip pat už jų tariamą dalyvavimą darant pažeidimą, nors jų kapitalą kontroliavo
Aalberts
, t. y. pradinę 60 mln. EUR baudą, padidintą 5 % atsižvelgus į trukmę. Atsižvelgus į sunkinančias aplinkybes antra suma padidinta
60 %. Taip apskaičiavus gauta bendra 192,8 mln. EUR suma (92 mln. EUR + 100,8 mln. EUR). Vėliau ši bendra suma sumažinta 105,5 mln. EUR,
kad nebūtų peržengta 10 %
Aalberts
apyvartos riba, ir proporcingai paskirstyta atsižvelgiant į
Aquatis
ir
Simplex
dalyvavimą darant pažeidimą, nors jos vis dar buvo kontroliuojamos IMI (50,34 mln. EUR) arba
Aalberts
(55,15 mln. EUR).
Kadangi pagal Komisijos pranešimą dėl baudų neskyrimo ar sumažinimo kartelių atvejais IMI skirta bauda galėjo būti sumažinta
50 %, jai nustatyta 96,6 mln. EUR pagrindinė bauda, t. y. 46 mln. EUR pradinė bauda, padidinta 110 % atsižvelgus į trukmę,
buvo sumažinta 48,30 mln. EUR. Turint omenyje, kad IMI pateikė prašymą atleisti nuo baudos arba ją sumažinti tik 2003 m. rugsėjo
mėn., šių dviejų buvusių dukterinių bendrovių bauda negalėjo būti sumažinta 50 % kaip ir IMI. Todėl Komisija pripažino
Aquatis
ir
Simplex
solidariai atsakingomis už 2,04 mln. EUR (50,34-48,30) baudos, kurios neturėjo mokėti nei IMI, nei
Aalberts
, sumokėjimą.
Be to, primintina, kad jei keli adresatai priimant ginčijamą sprendimą sudaro „įmonę“, Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio
2 dalyje nustatytą 10 % ribą galima apskaičiuoti remiantis bendra šios įmonės apyvarta. Tačiau jei priimant ginčijamą sprendimą
šis ūkio subjektas suskaidomas suformuojant du atskirus subjektus, kiekvienam adresatui gali būti taikoma minėta riba (2005 m.
birželio 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Tokai Carbon ir kt. prieš Komisiją
, T‑71/03, T‑74/03, T‑87/03 ir T‑91/03, 390 punktas). Kadangi ieškovės prašo panaikinti tik ginčijamo sprendimo 2 straipsnio
a punktą ir b punkto 2 papunktį, nereikia nagrinėti, ar tai, kad iki ginčijamo sprendimo priėmimo įmonė IMI buvo suskaidyta
į kelis atskirus ūkio subjektus, turi įtakos maksimaliam ginčijamo sprendimo 2 straipsnio b punkto 1 papunktyje
Simplex
ir
Aquatis
skirtos baudos dydžiui.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi
šalis to reikalavo. Kadangi Komisija pralaimėjo bylą, ji turi padengti bylinėjimosi išlaidas pagal ieškovių pateiktus reikalavimus.
Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (aštuntoji kolegija)
nusprendžia:
1.
Panaikinti 2006 m. rugsėjo 20 d. Komisijos sprendimo C (2006) 4180 dėl procedūros pagal [EB] 81 straipsnį ir EEE susitarimo
53 straipsnį (Byla Nr. COMP/F-1/38.121 – Jungtys) 1 straipsnį tiek, kiek jame konstatuojama, kad
Aalberts Industries NV
,
Comap SA
, buvusi
Aquatis France SAS
, ir
Simplex Armaturen
+
Fittings GmbH & Co. KG
dalyvavo darant pažeidimą nuo 2003 m. birželio 25 d. iki 2004 m. balandžio 1 dienos.
2.
Panaikinti Sprendimo C (2006) 4180 2 straipsnio a punktą ir b punkto 2 papunktį.
3.
Priteisti iš Europos Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Martins Ribeiro
Wahl
Dittrich
Paskelbta 2011 m. kovo 24 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
Turinys
Ginčo aplinkybės ir ginčijamas sprendimas
Procesas ir šalių reikalavimai
Dėl teisės
Dėl antrojo pagrindo, susijusio su EB 81 straipsnio pažeidimo nebuvimu
Šalių argumentai
Bendrojo Teismo vertinimas
Dėl trečiojo pagrindo, susijusio su nedalyvavimu darant vieną, sudėtinį ir tęstinį pažeidimą, nurodytą ginčijamo sprendimo
1 straipsnyje
Šalių argumentai
Bendrojo Teismo vertinimas
Dėl bylinėjimosi išlaidų
*
Proceso kalba: anglų.