CELEX: 62013CJ0004
Sociálne zabezpečenie
Nariadenie (EHS) č. 1408/71
Rodinné dávky
Pravidlá v prípade súbehu nároku na rodinné dávky

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 76 ods. 2 nariadenia Rady (EHS) č. 1408/71 zo 14. júna 1971 o uplatňovaní systémov sociálneho zabezpečenia na zamestnancov, samostatne zárobkovo činné osoby a ich rodinných príslušníkov, ktorí sa pohybujú v rámci spoločenstva, v znení zmenenom, doplnenom a aktualizovanom nariadením Rady (ES) č. 118/97 z 2. decembra 1996 (
Ú. v. ES L 28, 1997, s. 1
; Mim. vyd. 05/003, s. 3), zmeneného a doplneného nariadením Rady (ES) č. 1606/98 z 29. júna 1998 (
Ú. v. ES L 209, s. 1
; Mim. vyd. 05/003, s. 308, ďalej len „nariadenie č. 1408/71“).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Agentur für Arbeit Krefeld – Familienkasse (úrad práce Krefeld – oddelenie rodinných dávok, ďalej len „Familienkasse“) a pani Fassbenderovou‑Firmanovou, belgickou rezidentkou vykonajúcou zárobkovú činnosť ako zamestnanec v Nemecku, v súvislosti so žiadosťou o vrátenie rodinných dávok vyplatených jej prostredníctvom Familienkasse.
Právny rámec
Právo Únie
Článok 13 nariadenia č. 1408/71 nazvaný „Všeobecné pravidlá“ stanovuje:
„1.   Pokiaľ v článkoch 14c a 14f nie je ustanovené inak, osoby, na ktoré sa vzťahuje toto nariadenie, podliehajú právnym predpisom len jedného členského štátu. Tieto právne predpisy sa určia v súlade s ustanoveniami tejto hlavy.
2.   Pokiaľ články 14 až 17 neustanovujú inak:
a)
na osobu zamestnanú na území jedného členského štátu sa vzťahujú právne predpisy tohto štátu dokonca aj vtedy, ak má bydlisko na území iného členského štátu alebo ak sa sídlo alebo miesto podnikania podniku alebo fyzickej osoby, ktorá ho zamestnáva, nachádza na území iného členského štátu;
…“
Článok 73 nariadenia č. 1408/71 stanovuje:
„Zamestnanec alebo samostatne zárobkovo činná osoba, ktorá podlieha právnym predpisom členského štátu, má nárok ohľadom svojich rodinných príslušníkov, ktorí majú bydlisko na území iného členského štátu, na rodinné dávky, ktoré [sú] ustanovené právnymi predpismi prvého štátu, ako keby mali bydlisko v tomto štáte, podľa [s výhradou –
neoficiálny preklad
] ustanovení prílohy VI.“
Článok 76 tohto nariadenia stanovuje:
„1.   Keď počas rovnakého obdobia tým istým rodinným príslušníkom z dôvodu vykonávania povolania právne predpisy členského štátu, na území ktorého majú rodinní príslušníci bydlisko, priznajú nárok na rodinné dávky, nárok na rodinné dávky, ktoré náležia podľa právnych predpisov iného členského štátu, ak to prichádza do úvahy podľa článkov 73 alebo 74, budú pozastavené do výšky, ktorú priznávajú právne predpisy prvého členského štátu.
2.   Ak sa nárok na dávky neuplatnil v členskom štáte, na území ktorého majú rodinní príslušníci bydlisko, príslušná inštitúcia iného členského štátu môže uplatniť ustanovenia odseku 1, ako keby dávky poskytoval prvý členský štát.“
Článok 10 ods. 1 nariadenia (EHS) Rady č. 574/72, ktorým sa stanovuje postup pri vykonávaní nariadenia č. 1408/71 (
Ú. v. ES L 74, s. 1
; Mim. vyd. 05/001, s. 83), v znení zmenenom, doplnenom a aktualizovanom nariadením č. 118/97 (ďalej len „nariadenie č. 574/72“), stanovuje:
„a)
Nárok na dávky alebo rodinné prídavky splatné podľa právnych predpisov členského štátu, podľa ktorých nadobudnutie nároku na tieto dávky alebo prídavky nepodlieha podmienkam poistenia, zamestnania alebo samostatnej zárobkovej činnosti, sa pozastaví, ak sú počas rovnakého obdobia dávky splatné tomu istému rodinnému príslušníkovi len podľa vnútroštátnych právnych predpisov druhého členského štátu alebo pri uplatňovaní článku 73, 74, 77 alebo 78 nariadenia [č. 1408/71], a to do výšky týchto dávok.
b)
Ak je však zárobková činnosť vykonávaná na území prvého členského štátu:
i)
v prípade dávok splatných buď len podľa vnútroštátnych právnych predpisov druhého členského štátu, alebo podľa článku 73 alebo 74 nariadenia osobe, ktorá má nárok na rodinné dávky, alebo osobe, ktorej majú byť tieto prídavky vyplatené, nárok na rodinné dávky splatné buď len podľa vnútroštátnych právnych predpisov tohto druhého členského štátu, alebo podľa týchto článkov sa pozastaví do výšky rodinných prídavkov poskytovaných podľa právnych predpisov členského štátu, na území ktorého má rodinný príslušník bydlisko. Náklady na dávky vyplácané členským štátom, na území ktorého má rodinný príslušník bydlisko, znáša tento členský štát;
…“
Je potrebné uviesť, že jednak nariadenie č. 1408/71 bolo nahradené nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 z 29. apríla 2004 o koordinácii systémov sociálneho zabezpečenia (
Ú. v. EÚ L 166, s. 1
; Mim. vyd. 05/005, s. 72), a jednak, že nariadenie č. 574/72 bolo nahradené nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES)č. 987/2009 zo 16. septembra 2009, ktorým sa stanovuje postup vykonávania nariadenia (ES) č. 883/2004 (
Ú. v. EÚ L 284, s. 1
), pričom tieto nové nariadenia nadobudli účinnosť 1. mája 2010 v súlade s článkom 91 nariadenia č. 883/2004 a článkom 97 nariadenia č. 987/2009. Vzhľadom na obdobie, keď došlo k skutkovým okolnostiam dotknutým vo veci samej, sa na ne uplatňujú nariadenia č. 1408/71 a 574/72.
Nemecké právo
Zákon o dani z príjmov (Einkommensteuergesetz,) v znení uplatňujúcom sa na skutkové okolnosti v spore vo veci samej, vo svojom článku 65 nazvanom „Ďalšie prídavky na deti“ stanovuje:
„1.   Rodinné prídavky sa neposkytujú na dieťa, na ktoré je poskytovaná jedna z nasledujúcich dávok alebo na ktoré by taká dávka bola poskytovaná, ak by sa o ňu požiadalo:
(1)
prídavky na nezaopatrené dieťa stanovené v príslušných právnych predpisoch týkajúcich sa úrazov alebo finančnej pomoci poskytovanej právnymi predpismi o dôchodkovom poistení;
(2)
prídavky na deti poskytované v zahraničí a porovnateľné s rodinnými prídavkami alebo s jednou z dávok uvedených v bode 1;
…“
Zákon o prídavkoch na nezaopatrené dieťa (Bundeskindergeldgesetz), v znení uplatňujúcom sa na skutkové okolnosti sporu vo veci samej, vo svojom článku 4 nazvanom „Ďalšie prídavky na dieťa“ stanovuje:
„Prídavky na deti sa neposkytujú na dieťa, na ktoré je poskytovaná jedna z nasledujúcich dávok alebo na ktoré by taká dávka bola poskytovaná, ak by sa o ňu požiadalo:
(1)
prídavky na nezaopatrené dieťa na základe zákonného úrazového poistenia alebo príspevkov pre dieťa na základe zákonného dôchodkového poistenia a zákonného poistenia v invalidite;
(2)
prídavky na deti poskytované v zahraničí a porovnateľné s rodinnými prídavkami alebo s jednou z dávok uvedených v bode 1;
…“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
Pani Fassbender‑Firman, nemecká štátna príslušníčka, a jej manžel, belgický štátny príslušník, majú syna narodeného v roku 1995. Rodina, ktorá žila v Nemecku, sa presťahovala do Belgicka v júni 2006 a odvtedy má bydlisko v tomto členskom štáte. Pani Fassbender‑Firman vykonáva v Nemecku zamestnanie, za ktoré odvádza poistné na sociálne zabezpečenie. Jej manžel pracuje od novembra 2006 pre belgickú agentúru sprostredkujúcu dočasné zamestnanie a predtým bol nezamestnaný.
Pani Fassbender‑Firman vždy poberala rodinné prídavky na svoje dieťa v Nemecku. Jej manžel nepožiadal o úhradu týchto prídavkov v Belgicku, a preto ich tam ani nepoberal.
Keď sa Familienkasse dozvedela o presťahovaní rodiny do Belgicka, zrušila poskytovanie rodinných prídavkov pani Fassbenderovej‑Firmanovej s účinnosťou od júla 2006 a požiadala ju o vrátenie rodinných prídavkov vyplatených od júla 2006 do marca 2007 (ďalej len „sporné obdobie“).
V rámci konania začatého na návrh pani Fassbenderovej‑Firmanovej sa Familienkasse domnievala, že ak aj mala pani Fassbender‑Firman podľa nemeckej právnej úpravy nárok na rodinné prídavky za sporné obdobie, zároveň mala aj nárok na takéto prídavky v Belgicku. Tento nárok sa podľa Familienkasse rovnal sume 77,05 eura mesačne od júla do septembra 2006 a sume 78,59 eura od októbra 2006 do marca 2007. Podľa Familienkasse mal byť nárok na nemecké rodinné prídavky na základe článku 76 až 79 nariadenia č. 1408/71 pozastavený až do výšky belgických rodinných prídavkov a mohol byť vyplatený len rozdiel medzi prináležiacimi sumami v Nemecku a Belgicku. Familienkasse spresnila, že skutočnosť, že v Belgicku nebol uplatnený nárok na rodinné prídavky, nemá podľa článku 76 ods. 2 nariadenia č. 1408/71 nijaký vplyv. Cieľom tohto ustanovenia je totiž práve zamedziť, aby dochádzalo k obchádzaniu systému rozdelenia právomocí zavedeného nariadením č. 1408/71 tým, že poistenec nepodá žiadosť o rodinné prídavky.
Finanzgericht (finančný súd), na ktorý sa pani Fassbender‑Firman obrátila, rozhodol, že rozhodnutie Familienkasse o zrušení a vrátení rodinných prídavkov je protiprávne.
Tento súd totiž rozhodol, že hoci skutkové podmienky stanovené platnými predpismi na to, aby nemecké rodinné prídavky boli poskytované len čiastočne, boli určite splnené, Familienkasse neuplatnila voľnú úvahu, ktorú jej priznáva článok 76 ods. 2 nariadenia č. 1408/71, ktorý predstavuje relevantné ustanovenie na zamedzenie súbehu v prípade, že sú dotknuté práva založené na viacerých zárobkových činnostiach. Familienkasse sa nesprávne považovala za povinnú odpočítať belgické rodinné prídavky, a preto konala protiprávne.
Podľa Finanzgericht rozhodnutie o odpočítaní sumy prídavkov, ktoré by boli priznané v Belgicku, od sumy nemeckých rodinných prídavkov patrí podľa článku 76 ods. 2 nariadenia č. 1408/71 do voľnej úvahy správneho orgánu. Finanzgericht sa preto domnieval, že Familienkasse v takejto situácii nekonala v rámci presne vymedzenej právomoci.
Vo svojom opravnom prostriedku podanom na vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, proti rozsudku Finanzgericht Familienkasse uvádza, že článok 76 ods. 2 nariadenia č. 1408/71 nemožno chápať v tom zmysle, že by správnemu orgánu v zmysle nemeckého daňového práva a práva sociálneho zabezpečenia priznával voľnú úvahu pri posúdení právnych dôsledkov, ktoré vyvodzuje zo skutkových okolností. Článok 76 ods. 1 nariadenia č. 1408/71 totiž obsahuje základné pravidlá umožňujúce vyriešiť problémy súbehu nárokov na rodinné dávky. Z týchto pravidiel vyplýva, že nárok na nemecké rodinné prídavky sa pozastavuje až do výšky sumy rodinných prídavkov, na ktoré má pani Fassbender‑Firman nárok vo štáte svojho bydliska, v rozsahu, v akom je vyplatenie takýchto dávok stanovené v prípade zárobkovej činnosti. To znamená, že síce v zásade existuje nárok na rodinné dávky, ale prakticky sa v skutočnosti nevyhnutne nemusí uplatniť. Hoci by teda išlo o nárok, ktorý je možné si neuplatniť, k pozastaveniu vyplácania ako takému dochádza automaticky.
Na tomto základe sa Familienkasse domnieva, že slovo „môže“ použité v článku 76 ods. 2 nariadenia č. 1408/71, ktorý upravuje možnosť uplatniť ustanovenia odseku 1 tohto článku, sa nemôže vykladať tak, že priznáva správnemu orgánu voľnú úvahu, ale že znamená len to, že členský štát, ktorého dávky sú pozastavené, musí poskytovať len časť rodinných dávok, ktorá mu prislúcha, a to aj v prípade, že nijaká žiadosť o rodinné dávky nebola podaná v členskom štáte bydliska rodinných príslušníkov.
Familienkasse ďalej uvádza, že článok 76 ods. 2 nariadenia č. 1408/71 umožňuje z dôvodov spravodlivosti pri rozdelení bremena rodinných dávok zamedziť, aby osoba, ktorá má nárok na rodinné dávky, mohla podaním alebo nepodaním žiadosti o rodinné dávky rozhodnúť, ktorý členský štát bude znášať bremeno úhrady týchto dávok.
Pani Fassbender‑Firman naopak považuje rozsudok Finanzgericht za dôvodný. Zo znenia článku 76 ods. 2 nariadenia č. 1408/71 vyvodzuje, že rozhodnutie správneho orgánu členského štátu o odpočítaní alebo neodpočítaní výšky dávok, ktoré by boli poskytnuté v inom členskom štáte, od rodinných dávok, ktoré sám poskytuje, patrí do voľnej úvahy tohto orgánu. V rámci voľnej úvahy by sa mala zohľadniť možnosť odmietnuť, aby potenciálny príjemca rodinných dávok mohol rozhodnúť o členskom štáte, ktorý bude tieto dávky vyplácať.
Podľa vnútroštátneho súdu článok 76 ods. 2 nariadenia č. 1408/71 zveruje príslušnému orgánu právomoc rozhodnúť o uplatnení alebo neuplatnení článku 76 ods. 1 uvedeného nariadenia v prípade absencie žiadosti o dávky v členskom štáte bydliska členov rodiny migrujúceho pracovníka, a teda pozastaviť v plnom rozsahu alebo čiastočne nárok na rodinné dávky, ktoré má vyplatiť tento orgán.
Uvedený súd sa domnieva, že pojem „dávky… ustanovené“, ktorý sa nachádza v článku 76 ods. 1 nariadenia č. 1408/71, sa nevzťahuje na prípad dávok, o ktoré nebolo požiadané. Článok 76 ods. 2 predstavuje osobitné pravidlo uplatňujúce sa na osobitný prípad, v ktorom potenciálny príjemca dávok nepodal žiadosť o dávky, čo vyplýva najmä z vývoja tohto ustanovenia. Doplnením odseku 2 do článku 76 nariadenia č. 1408/71 normotvorca Únie chcel reagovať na predchádzajúcu judikatúru Súdneho dvora (pozri rozsudky Salzano, 191/83, EU:C:1984:343; Ferraioli, 153/84,
EU:C:1986:168
, a Kracht, C‑117/89,
EU:C:1990:279
), podľa ktorej v prípade, že nijaká žiadosť o dávky nebola podaná v členskom štáte bydliska členov rodiny migrujúceho pracovníka, nárok na rodinné dávky v členskom štáte zamestnania tohto pracovníka nesmie byť pozastavený.
Vnútroštátny súdu uvádza, že už sa zaoberal otázkou voľnej úvahy priznanej v článku 76 ods. 2 nariadenia č. 1408/71 v rámci veci, v ktorej bol vyhlásený rozsudok Schwemmer (C‑16/09,
EU:C:2010:605
), pričom ale Súdny dvor v uvedenom rozsudku o tejto otázke nerozhodoval.
Spresňuje tiež, že v nemeckom chápaní použitie pojmu „môže“ v zákonnom alebo normatívnom texte nemusí nutne znamenať, že sa správnemu orgánu priznáva voľná úvaha, zákonodarca alebo normotvorca používa tento pojem tiež ako synonymum pojmu „je oprávnený“ alebo „má právo na“. Napriek tomu sa však domnieva, že nijaká skutočnosť patriaca do právomoci článku 76 ods. 2 nariadenia č. 1408/71 ako pravidla priority v prípade súbehu nárokov nesvedčí v prospech takéhoto výkladu. Navyše hoci kritériá, ktoré by sa mohli uplatniť pri výkone voľnej úvahy, nie sú definované, skutočnosť, že výklad článku 76 nariadenia č. 1408/71 umožňuje rozoznať viacero kritérií, ktoré by sa mohli uplatniť, by mohla naznačovať, že naozaj ide o ustanovenie priznávajúce správnemu orgánu voľnú úvahu.
Vnútroštátny súd sa domnieva, že ak článok 76 ods. 2 nariadenia č. 1408/71 priznáva príslušnej inštitúcii voľnú úvahu, či uplatní alebo neuplatní článok 76 ods. 1 nariadenia č. 1408/71 v prípade nepodania žiadosti v členskom štáte bydliska, potom je potrebné spresniť úvahy, na ktorých musí tento orgán založiť svoje rozhodnutie. Ďalej uvádza, že za takéhoto predpokladu vzniká tiež otázka rozsahu súdneho preskúmania, ktoré možno vykonať vo vzťahu k uvedenému rozhodnutiu.
Za týchto podmienok Bundesfinanzhof rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky:
„1.
Má sa článok 76 ods. 2 nariadenia č. 1408/71 vykladať v tom zmysle, že príslušný orgán členského štátu zamestnania môže voľne posúdiť, či uplatní alebo neuplatní článok 76 ods. 1 nariadenia č. 1408/71, keď v členskom štáte bydliska rodinných príslušníkov nebola podaná žiadosť o poskytnutie dávok?
2.
V prípade, že Súdny dvor na prvú otázku odpovie kladne: na základe akých diskrečných kritérií môže orgán členského štátu zamestnania príslušný pre rodinné dávky uplatniť článok 76 ods. 1 nariadenia č. 1408/71, ako keby sa dávky poskytovali v členskom štáte bydliska rodinných príslušníkov?
3.
V prípade, že Súdny dvor na prvú otázku odpovie kladne: v akom rozsahu podlieha rozhodnutie príslušného orgánu na základe voľnej úvahy súdnemu preskúmaniu?“
O prejudiciálnych otázkach
O prvej otázke
Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 76 ods. 2 nariadenia č. 1408/71 má vykladať v tom zmysle, že príslušný orgán členského štátu zamestnania migrujúceho pracovníka má v prípade nepodania žiadosti o rodinné dávky v členskom štáte bydliska rodinných príslušníkov tohto pracovníka voľnú úvahu vo vzťahu k uplatneniu pravidla na zamedzenie súbehu stanoveného v článku 76 ods. 1 uvedeného nariadenia.
Úvodné pripomienky
Na úvod treba pripomenúť, že hoci článok 73 nariadenia č. 1408/71 stanovuje, že pracovník, ktorý podlieha právnej úprave členského štátu, má za svojich rodinných príslušníkov, ktorí majú bydlisko v inom členskom štáte, nárok na rodinné dávky, ktoré sú upravené právnymi predpismi prvého štátu, ako keby mali bydlisko na území tohto štátu, toto ustanovenie, aj keď predstavuje všeobecné pravidlo v oblasti rodinných dávok, nie je absolútnym pravidlom (pozri rozsudky Schwemmer,
EU:C:2010:605
, body 41 a 42, ako aj Wiering, C‑347/12,
EU:C:2014:300
, bod 40).
Ak teda existuje riziko súbehu nárokov stanovených právnymi predpismi členského štátu bydliska a členského štátu zamestnania, článok 73 uvedeného nariadenia je potrebné konfrontovať s pravidlami na zamedzenie súbehu uvedenými v tomto nariadení a v nariadení č. 574/72, a to najmä článku 76 nariadenia č. 1408/71 a článku 10 nariadenia č. 574/72 (pozri rozsudky Schwemmer,
EU:C:2010:605
, bod 43, a Wiering,
EU:C:2014:300
, bod 42).
Článok 76 nariadenia č. 1408/71 upravuje v zmysle svojho názvu „pravidlá priority v prípadoch prekrývania [súbehu –
neoficiálny preklad
] nároku na rodinné dávky podľa právnych predpisov príslušného štátu a podľa právnych predpisov členského štátu bydliska rodinných príslušníkov“. Zo znenia tohto ustanovenia vyplýva, že jeho účelom je vyriešiť otázky týkajúce sa súbehu nárokov na rodinné dávky prináležiace jednak podľa článku 73 tohto nariadenia a jednak podľa vnútroštátnych právnych predpisov štátu bydliska rodinných príslušníkov, na základe ktorých vzniká nárok na rodinné prídavky z dôvodu vykonávania zárobkovej činnosti (pozri rozsudky Dodl a Oberhollenzer, C‑543/03,
EU:C:2005:364
, bod 53, ako aj Schwemmer,
EU:C:2010:605
, bod 45).
Vo veci samej však podľa článku 73 nariadenia č. 1408/71 mala pani Fassbender‑Firman v spornom období v Nemecku nárok na vyplatenie rodinných prídavkov na svojho syna. Navyše z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že počas uvedeného obdobia a na to isté dieťa mal manžel pani Fassbenderovej‑Firmanovej taktiež nárok na takéto prídavky v Belgicku na základe výkonu zárobkovej činnosti, a to najskôr z dôvodu svojho postavania nezamestnaného pracovníka poberajúceho podporu v nezamestnanosti, a následne z dôvodu výkonu zárobkovej činnosti v tomto členskom štáte.
Z týchto skutočností vyplýva, že článok 76 nariadenia č. 1408/71 sa uplatňuje na skutkový stav v takej veci, ako je dotknutá vo veci samej.
Podľa pravidla na zamedzenie súbehu upraveného v článku 76 ods. 1 nariadenia č. 1408/71, pokiaľ sú rodinné dávky v tom istom období na toho istého rodinného príslušníka a na základe výkonu zárobkovej činnosti ustanovené právnou úpravou členského štátu bydliska, nárok na rodinné dávky prináležiace podľa článku 73 uvedeného nariadenia na základe právnej úpravy členského štátu zamestnania migrujúceho pracovníka sa pozastavuje až do výšky sumy stanovenej právnou úpravou členského štátu bydliska.
Vo veci samej je v súlade s týmto pravidlom nárok na rodinné prídavky prináležiace pani Fassbenderovej‑Firmanovej na základe nemeckej právnej úpravy v zásade pozastavený až do výšky sumy rodinných prídavkov stanovených belgickou právnou úpravou.
Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu však vyplýva, že manžel pani Fassbenderovej‑Firmanovej ani nepožiadal, ani nepoberal rodinné prídavky v Belgicku.
Článok 76 ods. 2 nariadenia č. 1408/71 ale stanovuje, že ak sa nárok na dávky neuplatnil v členskom štáte, na území ktorého majú rodinní príslušníci bydlisko, príslušný orgán členského štátu zamestnania môže uplatniť ustanovenia odseku 1 uvedeného článku tak, ako keby dávky poskytoval členský štát bydliska.
Súdny dvor rozhodol, že cieľom tohto ustanovenia je umožniť členskému štátu zamestnania pozastaviť nárok na rodinné dávky aj v prípade, ak žiadosť o vyplácanie takýchto dávok nebola podaná v členskom štáte bydliska a ak v dôsledku toho k nijakému vyplácaniu týmto štátom nedošlo (pozri rozsudky Schwemmer,
EU:C:2010:605
, bod 56, ako aj Pérez García a i., C‑225/10,
EU:C:2011:678
, bod 49).
Hoci Súdny dvor ešte pred doplnením odseku 2 do článku 76 nariadenia č. 1408/71 na základe nariadenia Rady (EHS) č. 3427/89 z 30. októbra 1989 (
Ú. v. ES L 331, s. 1
) rozhodol, že k pozastaveniu nároku na rodinné dávky prináležiace v členskom štáte zamestnania jedného z rodičov nedôjde, pokiaľ má druhý rodič spolu s deťmi bydlisko v inom členskom štáte, v ktorom súčasne vykonáva zárobkovú činnosť bez toho, aby poberal rodinné dávky na deti z dôvodu, že nie sú splnené všetky podmienky vyžadované právnou úpravou tohto členského štátu pre skutočné poberanie uvedených dávok vrátane podmienky podania žiadosti (rozsudky Salzano,
EU:C:1984:343
, bod 11; Ferraioli,
EU:C:1986:168
, bod 15, a Kracht,
EU:C:1990:279
, bod 11), k tejto zmene a doplneniu článku 76 nariadenia č. 1408/71 došlo s cieľom umožniť pozastavenie nároku na rodinné dávky stanovené v článku 76 ods. 1 tohto nariadenia aj v prípade, že žiadosť o dávky nebola podaná v členskom štáte bydliska.
Vzhľadom na znenie článku 76 ods. 2 nariadenia č. 1408/71, podľa ktorého „príslušná inštitúcia“ členského štátu zamestnania „môže“ uplatniť ustanovenia článku 76 ods. 1 nariadenia č. 1408/71, je teda potrebné určiť, či taký orgán, ako je dotknutý vo veci samej, konkrétne Familienkasse, disponuje, ako tvrdí pred vnútroštátnym súdom pani Fassbender‑Firman, voľnou úvahou, keď v prípade nepodania žiadosti o rodinné dávky v členskom štáte bydliska rozhoduje o pozastavení nároku na rodinné dávky prináležiace podľa právnej úpravy členského štátu zamestnania až do výšky sumy stanovenej právnou úpravou členského štátu bydliska.
Odpoveď Súdneho dvora
Zo znenia článku 76 ods. 2 nariadenia č. 1408/71 vyplýva, že neukladá povinnosť pozastaviť nárok na rodinné dávky prináležiace na základe právnej úpravy členského štátu zamestnania až do sumy stanovenej právnou úpravou členského štátu bydliska, ale že umožňuje takéto pozastavenie.
Ako konštatoval generálny advokát v bodoch 48 a 49 svojich návrhov, článok 76 ods. 2 nariadenia č. 1408/71 umožňuje aj v prípade absencie skutočného súbehu rodinných dávok pozastaviť migrujúcemu pracovníkovi alebo členom jeho rodiny poskytovanie rodinných dávok priznaných na základe právnej úpravy členského štátu s tým dôsledkom, že by mohli poberať nižšiu sumu rodinných dávok, než je suma stanovená právnou úpravou tak členského štátu zamestnania, ako aj členského štátu bydliska rodinných príslušníkov. Vzhľadom na tieto účinky sa toto ustanovenie musí vykladať reštriktívne.
V tomto kontexte treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry dávku možno považovať za dávku sociálneho zabezpečenia, pokiaľ je priznávaná príjemcom bez akéhokoľvek individuálneho a diskrečného posúdenia osobných potrieb, na základe zákonom stanovenej situácie a ak sa vzťahuje na jedno z rizík výslovne vymenovaných v článku 4 ods. 1 nariadenia č. 1408/71 (pozri rozsudok Lachheb, C‑177/12,
EU:C:2013:689
, bod 30, ako aj citovanú judikatúru).
Z požiadavky, aby sa rodinná dávka priznala na základe zákonom stanovenej situácie, však vyplýva, že nielen podmienky, ktorými sa spravuje jej priznanie, ale prípadne aj jej pozastavenie, boli definované právnou úpravou členských štátov, v prejednávanej veci členského štátu zamestnania.
Požiadavka právnej istoty a transparentnosti vyžaduje, aby právna situácia migrujúcich pracovníkov a členov ich rodín bola jasná a presná v tej miere, aby mohli poznať nielen všetky svoje práva, ale prípadne aj ich obmedzenia (pozri analogicky rozsudok Altmark Trans a Regierungspräsidium Magdeburg, C‑280/00,
EU:C:2003:415
, bod 58, ako aj 59).
Preto, ako tvrdí Komisia vo svojich písomných pripomienkach, právo oprávnených osôb na rodinné dávky nemôže podliehať voľnej úvahe príslušného orgánu.
Preto je namieste domnievať sa, že článok 76 ods. 2 nariadenia č. 1408/71 oprávňuje členský štát zamestnania, aby vo svojej právnej úprave upravil pozastavenie nároku na rodinné dávky príslušným orgánom v prípade nepodania žiadosti o rodinné dávky v členskom štáte bydliska. Za týchto okolností uvedený orgán nemá voľnú úvahu vo vzťahu k uplatneniu, na základe článku 76 ods. 2 uvedeného nariadenia, pravidla na zamedzenie súbehu stanoveného v článku 76 ods. 1 nariadenia č. 1408/71, ale je povinný uplatniť toto pravidlo, pokiaľ je takéto uplatnenie stanovené právnou úpravou členského štátu zamestnania a pokiaľ sú splnené podmienky stanovené uvedenou právnou úpravou pre toto uplatnenie.
V prejednávanej veci s výhradou overení, ktoré musí uskutočniť vnútroštátny súd, z písomnej odpovedi nemeckej vlády na otázku položenú Súdnym dvorom vyplýva, že pozastavenie práva na rodinné dávky v prípade nepodania žiadosti o rodinné dávky v členskom štáte bydliska je upravené nemeckou právnou úpravou, konkrétne článkom 65 zákona o dani z príjmov, v znení uplatňujúcom sa na skutkové okolnosti v spore vo veci samej, a článkom 4 zákona o prídavkoch na nezaopatrené dieťa, v znení uplatňujúcom sa na skutkové okolnosti sporu vo veci samej, ktoré boli vykladané a uplatňované v súlade s právom Únie v nadväznosti na rozsudok Hudzinski a Wawrzyniak (C‑611/10 a C‑612/10,
EU:C:2012:339
), tak, aby sa v danom prípade vždy vyplatil prípadný rozdiel medzi nemeckými rodinnými prídavkami a rodinnými prídavkami priznanými iným členským štátom.
Za takéhoto predpokladu taký orgán, ako je dotknutý vo veci samej, musí pozastaviť právo na rodinné dávky prináležiace na základe právnej úpravy členského štátu zamestnania až do výšky sumy stanovenej právnou úpravou členského štátu bydliska.
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy je namieste odpovedať na prvú otázku tak, že článok 76 ods. 2 nariadenia č. 1408/71 sa má vykladať v tom zmysle, že oprávňuje členský štát zamestnania, aby vo svojej právnej úprave stanovil, že príslušný orgán pozastaví nárok na rodinné dávky v prípade nepodania žiadosti o rodinné dávky v členskom štáte bydliska. Za týchto okolností, ak členský štát zamestnania upraví takéto pozastavenie nároku na rodinné dávky vo svojej vnútroštátnej právnej úprave, príslušný orgán je povinný uplatniť toto pozastavenie na základe tohto článku 76 ods. 2, pokiaľ sú splnené podmienky jeho uplatnenia stanovené touto právnou úpravou, pričom v tomto ohľade nemá voľnú úvahu.
O druhej a tretej otázke
Vzhľadom na odpoveď poskytnutú na prvú otázku nie je potrebné odpovedať na druhú a tretiu otázku.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (piata komora) rozhodol takto:

Článok 76 ods. 2 nariadenia Rady (EHS) č. 1408/71 zo 14. júna 1971 o uplatňovaní systémov sociálneho zabezpečenia na zamestnancov, samostatne zárobkovo činné osoby a ich rodinných príslušníkov, ktorí sa pohybujú v rámci spoločenstva, v znení zmenenom, doplnenom a aktualizovanom nariadením Rady (ES) č. 118/97 z 2. decembra 1996, zmeneného a doplneného nariadením Rady (ES) č. 1606/98 z 29. júna 1998, sa má vykladať v tom zmysle, že oprávňuje členský štát zamestnania, aby vo svojej právnej úprave stanovil, že príslušný orgán pozastaví nárok na rodinné dávky v prípade nepodania žiadosti o rodinné dávky v členskom štáte bydliska. Za týchto okolností, ak členský štát zamestnania upraví takéto pozastavenie nároku na rodinné dávky vo svojej vnútroštátnej právnej úprave, príslušný orgán je povinný uplatniť toto pozastavenie na základe tohto článku 76 ods. 2, pokiaľ sú splnené podmienky jeho uplatnenia stanovené touto právnou úpravou, pričom v tomto ohľade nemá voľnú úvahu.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: nemčina.