CELEX: 62012TJ0242
Valstybės pagalba
Pagalba, kurią Prancūzija suteikė Sernam SCS
Pagalba restruktūrizavimui, kapitalo atkūrimui, garantijoms ir SNCF skolinių reikalavimų Sernam atsisakymui
Sprendimas, kuriuo pagalba pripažįstama nesuderinama su vidaus rinka
Netinkamas pagalbos įgyvendinimas
Susigrąžinimas
Ekonominis tęstinumas
Privataus investuotojo kriterijus

Seleco
(EU:C:2003:252), t. y. perleidimo tikslas, perleidimo kaina, perimančiosios ir perleidžiančiosios įmonių akcininkų arba savininkų
tapatybė, perleidimo momentas ir ekonominė sandorio logika.
Ginčijamo sprendimo 144 konstatuojamoji dalis suformuluota taip:
„Visų pirma dėl visų [
Sernam
] įsipareigojimų, išskyrus tris finansinius įsipareigojimus <...> ir viso turto perdavimo bendrovei
Sernam Xpress
Komisija pažymi, kad buvo perduota visa įmonė (žr. 3.2.3 skirsnį). Taigi užtikrinamas ekonominis tęstinumas: [
Sernam
] veiklą tęsia
Sernam Xpress
<...> Be to, perdavimas atliktas grupėje. Jis atliktas Komisijai priėmus galutinį sprendimą, kuriuo nurodoma susigrąžinti
pagalbą, ir vienintelė šio perdavimo ekonominė logika yra ta, kad sudaromos sąlygos tęsti [
Sernam
] veiklą, neįpareigojant laikytis Sprendimo
Sernam 2
3 straipsnyje nustatytų sąlygų. Todėl visi kriterijai, skirti ekonominiam tęstinumui įrodyti pagal sprendimą ir Sprendimą
Seleco
, yra įgyvendinti“.
Dėl perdavimo tikslo
Ieškovė tvirtina, kad
Financière Sernam
nebuvo parduota visa
Sernam
.
Vis dėlto išnagrinėjus ketvirtojo pagrindo trečią dalį ir visų pirma iš šio sprendimo 134–137 punktų aišku, jog Komisija ginčijamo
sprendimo 144 konstatuojamojoje dalyje teisingai teigė, kad buvo perleista visa įmonė, pažeidžiant Sprendimo
Sernam 2
3 straipsnio 2 dalį.
Dėl perimančiosios ir perleidžiančiosios įmonės akcininkų arba savininkų tapatybės
Ieškovė teigia, kad visas
Sernam
turtas ir įsipareigojimai buvo perduoti ne grupėje, priešingai, nei Komisija teigė ginčijamo sprendimo 144 konstatuojamojoje
dalyje, nes skyrėsi
Financière Sernam
akcininkų ir
Sernam
akcininko tapatybė –
Financière Sernam
akcininkai buvo buvusi
Sernam
valdyba, o
Sernam
akcininkė buvo pati ieškovė. Šiuo atžvilgiu ieškovė pabrėžia, kad būtent pačiai
Financière Sernam
galiausiai priklauso
Sernam Xpress
perduotas
Sernam
turtas ir būtent ji naudoja šį turtą. Šiomis aplinkybėmis ji mano, kad kriterijus, susijęs su perimančiosios ir perleidžiančiosios
įmonės akcininkų ar savininkų tapatybe, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 52 punkte minėtą Sprendimą
Seleco
, nėra tenkinamas.
Šį argumentą reikia atmesti, nes šiuo Komisijos argumentavimo etapu reikėjo įvertinti ekonominį tęstinumą tarp
Sernam
ir
Sernam Xpress
. Iš tiesų tik nustačiusi ekonominį tęstinumą tarp
Sernam
ir
Sernam Xpress
(ginčijamo sprendimo 144–148 konstatuojamosiose dalyse) Komisija ginčijamo sprendimo 150 konstatuojamojoje dalyje padarė
išvadą, kad galiausiai nesuderinama pagalba buvo perduota
Financière Sernam
, kai ši buvo sujungta su
Sernam Xpress
.
Todėl Komisija ginčijamo sprendimo 144 konstatuojamojoje dalyje teisingai priminė, kad
Sernam
įnašas į
Sernam Xpress
atliktas ieškovės grupėje.
Dėl perdavimo momento
Dėl turto perdavimo vienu kartu momento ieškovė teigia, kad šio sprendimo 52 punkte nurodytame Sprendime
Seleco
(EU:C:2003:252), šio sprendimo 52 punkte nurodytame Sprendime
SMI
(EU:C:2004:238) ir tame pat punkte nurodytame Sprendime
CDA
(EU:T:2005:364) „išvengimo“ operacijos, kuriomis kaltino Komisija, buvo atliktos arba vykstant formaliai tyrimo procedūrai,
arba tuo metu, kai kompetentingos nacionalinės institucijos laukė, kol Komisija pradės tyrimo procedūrą. Tačiau šioje byloje
nagrinėjamu atveju
Sernam
turtas vienu kartu perleistas priėmus Sprendimą
Sernam 2
per jo 3 straipsnio 2 dalyje nustatytą terminą ir šioje nuostatoje nurodyta tvarka, todėl negalėjo būti, kad perleidimu siekta
išvengti pagalbos sugrąžinimo.
Iš ginčijamo sprendimo 144 konstatuojamosios dalies matyti, jog Komisija pažymėjo, kad visas turtas ir įsipareigojimai buvo
perduoti po galutinio Sprendimo
Sernam 2
, kurio 2 straipsnyje, primintina, buvo įpareigota susigrąžinti 41 mln. EUR pagalbą.
Reikia konstatuoti, kad sprendimo, kuriuo numatyta galimybė parduoti pagalbos gavėjo turtą vienu kartu, ir įpareigojimo susigrąžinti
neteisėtą ir nesuderinamą pagalbą įgyvendinimo laikotarpis atrodo vienodai palankus išvengti įpareigojimo susigrąžinti pagalbą,
kaip ir formalios tyrimo procedūros etapas. Iš tiesų, jeigu pradėjus formalią tyrimo procedūrą pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį
kyla abejonių dėl valstybės pagalbos buvimo ir suderinamumo, priėmus sprendimą, kuriuo įpareigojama sugrąžinti valstybės pagalbą,
panaikinamos visos šiuo atžvilgiu kilusios abejonės.
Be to, išnagrinėjus ketvirtojo pagrindo pirmą, trečią, ketvirtą ir penktą dalis matyti, kad įvykdyta operacija nesilaikyta
nei Sprendimo
Sernam 2
3 straipsnio 2 dalyje nustatyto termino (žr. šio sprendimo 84–93 punktus), nei tvarkos (žr. šio sprendimo 110–187 punktus).
Dėl operacijos ekonominės logikos
Dėl operacijos ekonominės logikos, pirma, ieškovė, palaikoma Prancūzijos Respublikos, teigia, kad, laikydamasi Sprendime
Sernam 2
nustatytų reikalavimų, turėjo atsisakyti nuostolingos įmonės.
Antra, ji tvirtina, kad „priedangos“ bendrovė
Sernam Xpress
pasitelkta ne siekiant išvengti įpareigojimo grąžinti pagalbą, o tik tam, kad
Financière Sernam
galėtų vienu kartu įsigyti
Sernam
turtą, atsižvelgiant į būtinybę pagal Sprendimą
Sernam 2
užtikrinti, kad turto pirkėjas neturėtų jokio ryšio su ieškove. Šiuo atžvilgiu ji remiasi Prancūzijos teisės profesoriaus
parengta išvada pagal Prancūzijos teisę, kad įrodytų, jog vadinamasis „dalinis turto“ įnašas buvo vienintelė operacija, leidusi
prijungti veiklos įsipareigojimus prie turto, neprivalant prašyti atskiro kreditorių sutikimo (norint pasinaudoti šios bendro
turto perdavimo operacijos poveikiu). Tačiau dėl reikalavimo, kad pirkėjas būtų nepriklausomas nuo ieškovės, buvo draudžiama
dalį turto perduoti tiesiogiai
Financière Sernam
, nes kitaip ieškovė, gavusi atlygį (vertybiniais popieriais) už savo įnašą, būtų tapusi
Financière Sernam
akcininke. Tai paaiškino, kodėl pirma ji turėjo įnešti dalį turto į
Sernam Xpress
, o paskui perleisti jos dalis
Financière Sernam
.
Ginčijamo sprendimo 144 ir 147 konstatuojamosiose dalyse Komisija laikėsi nuomonės, kad vienintelė ekonominė logika buvo leisti
Sernam
tęsti veiklą, neprivalant laikytis Sprendimo
Sernam 2
3 straipsnyje nustatytų sąlygų.
Pirma, šio sprendimo 247 punkte jau buvo konstatuota, jog išnagrinėjus ketvirtojo pagrindo pirmą, trečią, ketvirtą ir penktą
dalis matyti, kad Sprendimo
Sernam 2
3 straipsnyje nustatytų sąlygų nebuvo laikytasi. Be to, išnagrinėjus ketvirtojo pagrindo šeštą dalį (žr., be kita ko, šio
sprendimo 189–211 punktus) matyti, kad, nenutraukus
Sernam
ekonominės veiklos, nebuvo paisoma Sprendimo
Sernam 2
3 straipsnio 2 dalies tikslo.
Antra, iš šio sprendimo 127–129 punktų matyti, kad ieškovė negali remtis nacionalinėje teisėje nustatytais įpareigojimais,
kad pateisintų savo vengimą laikytis Sprendimo
Sernam 2
3 straipsnio 2 dalyje nustatytų sąlygų. Visų pirma reikia pažymėti, kad šio sprendimo 249 punkte perteikti jos argumentai
grindžiami tariama būtinybe prijungti
Sernam
įsipareigojimus prie jos turto. Tačiau iš šio sprendimo 113–119 punktų matyti, kad įsipareigojimai neturėjo būti prijungti
prie turto pardavimo vienu kartu, kaip tai suprantama pagal Sprendimo
Sernam 2
3 straipsnio 2 dalį.
Dėl perdavimo kainos
Dėl perdavimo kainos, pirma, ieškovė, palaikoma Prancūzijos Respublikos, teigia, kad neigiama kaina, kurią
Financière Sernam
sumokėjo už
Sernam
turto perdavimą vienu kartu, buvo rinkos kaina, nustatyta surengus skaidrų ir atvirą konkursą, priešingai, nei Komisija teigia
ginčijamo sprendimo 145 ir 146 konstatuojamosiose dalyse. Dėl tų pačių priežasčių ieškovė laikosi nuomonės, kad ginčijamo
sprendimo 145 konstatuojamojoje dalyje nurodyta jos ir
Financière Sernam
sutarties pusiausvyra neturi reikšmės. Ieškovė ir Prancūzijos Respublika mano, kad todėl nei nagrinėjamo turto gavėja, t. y.
Sernam Xpress
, nei jos pirkėja, šiuo atveju –
Financière Sernam
, negali būti įpareigotos įvykdyti restituciją, ir teigia, kad grąžinti pagalbą turėjo būti reikalaujama iš pardavėjos, t. y.
Sernam
.
Ginčijamo sprendimo 145 konstatuojamoji dalis suformuluota taip:
„Iš esmės Komisija pažymi, kad atliktas perdavimas bendrovei
Sernam Xpress
neatitinka rinkos sąlygų. Perdavimas bendrovei
Sernam Xpress
atliktas už neigiamą kainą, nesurengus skaidraus ir atviro konkurso (žr. [ginčijamo sprendimo] 3.2.5 skirsnį). Faktas, kad
gauta neigiama 57 mln. EUR kaina, laikoma pagalba veiklai, leidžiančia padengti 2005–2008 m.
Sernam Xpress
nuostolius, papildomas faktu, kad atsisakyta 38,5 mln. EUR bendrovės [
Sernam
] skolos [ieškovei] (žr. [ginčijamo sprendimo] 27 konstatuojamąją dalį) <...> Atlikusi 57 mln. EUR kapitalo injekciją [ieškovė]
suteikė galimybę
Sernam Xpress
bent 2005–2008 m. padengti visas šias skolas. Tačiau jeigu [ieškovė] už teigiamą kainą būtų pardavusi tik turtą, būtų padengta
tik [
Sernam
] skolų trečiosioms šalims dalis, atitinkanti pardavimo pajamas. Tai yra papildomas rodiklis, kad [ieškovės] ir
Financière Sernam
sutarties pusiausvyra neatitinka rinkos sąlygų“.
Argumentą, kad šioje byloje sumokėta neigiama kaina buvo rengiant skaidrų ir atvirą konkursą nustatyta rinkos kaina, reikia
atmesti, nes išnagrinėjus ketvirtojo pagrindo penktą dalį matyti, kad valdybos pasiūlymo negalima laikyti pateiktu rengiant
skaidrų ir atvirą konkursą. Dėl tų pačių priežasčių reikia atmesti kritiką, susijusią su ieškovės ir
Financière Sernam
sutarties pusiausvyra.
Be to, iš šio sprendimo 207 punkto matyti, kad buvo nustatytas valdybos parengto perėmimo pasiūlymo mastas siekiant finansuoti
naują S
ernam
gaivinimo planą ir atkurti kapitalą, kad būtų galima padengti 2005–2008 m. numatomus patirti nuostolius. Taigi Komisija ginčijamo
sprendimo 145 konstatuojamojoje dalyje taip pat pagrįstai teigė, kad gauta neigiama 57 mln. EUR kaina buvo laikoma pagalba
veiklai, leidusia padengti
Sernam Xpress
2005–2008 m. nuostolius, pridėjus ieškovės 38,5 mln. EUR skolinio reikalavimo
Sernam
atsisakymą.
Antra, ieškovė, pateiktuose keliuose savo ieškinio pagrinduose ir jų dalyse, remiasi tuo, kad neigiama 57 mln. EUR kaina buvo
patvirtinta keliomis nepriklausomų ekspertų išvadomis, ir šiuo atžvilgiu nurodo 2005 m. liepos 21 d. X banko, kuris surengė
konkursą, Audito skyriaus parengtą ataskaitą, 2005 m. birželio 3 d. audito įmonės (toliau – Y audito įmonė) parengtą (ir 2008 m.
atnaujintą) ataskaitą, kurią užsakė ieškovė, 2005 m. liepos 18 d. kito, Z, banko ataskaitą, kurią užsakė Akcijų ir perdavimų
komisija, ir 2005 m. liepos 22 d. Akcijų ir perdavimų komisijos nuomonę 2005-AC, kurioje, atsižvelgiant į ekspertų išvadų
suderinamumą, padaryta išvada, kad perleidimo projektas atrodė „sprendimas, kuris, užtikrinant pagrįstas
Sernam
galimybes iš naujo sėkmingai pradėti veiklą, ieškovei kainuotų mažiausiai“.
Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad pagal Sprendimo
Sernam 2
3 straipsnio 2 dalį turtas turėjo būti parduotas vienu kartu rinkos kaina, laikantis „skaidrios ir atviros procedūros“. Be
to, Sprendimo
Sernam 2
4 straipsnyje patikslinta, kad „„Sernam“ įmonė arba jos dalys turi būti parduotos rinkos kaina, o pardavimo procedūra turi
būti skaidri ir atvira visiems konkurentams“. Todėl Komisija Sprendime
Sernam 2
reikalavo, kad rinkos kaina būtų nustatyta rengiant skaidrų ir atvirą konkursą, tačiau šioje byloje šio reikalavimo nesilaikyta
(žr. šio sprendimo 160–187 punktus).
Bet kuriuo atveju dvi iš nagrinėjamų ataskaitų – Y audito įmonės ir Z banko ataskaita – susijusios tik su privataus investuotojo
kriterijaus taikymo klausimu, t. y. numatomo perleidimo sąnaudų ir galimo
Sernam
likvidavimo sąnaudų palyginimu, todėl jos neturi reikšmės klausimui, ar už
Sernam
turtą ir įsipareigojimus buvo sumokėta rinkos kaina. Be to, nurodyta Akcijų ir perleidimų komisijos nuomonės ištrauka susijusi
su
Sernam
perleidimo ir likvidavimo sąnaudų palyginimu. Kalbant apie 2005 m. liepos 21 d. X banko audito skyriaus išvadas, reikia konstatuoti,
kad ši ekspertų išvada pateikta valdybai pateikus pasiūlymą ir remiantis šiuo pasiūlymu (ir valdybos parengtu 2005–2008 m.
veiklos planu).
Taigi ieškovė klaidingai teigia, jog pateiktos ekspertų išvados patvirtino, kad perleidimo kaina buvo rinkos kaina.
Trečia, ieškovė kaltina Komisiją dviejuose paskutiniuose ginčijamo sprendimo 145 konstatuojamosios dalies sakiniuose konstatavus,
kad jeigu ieškovė būtų pardavusi tik turtą teigiama kaina,
Sernam
skolos tretiesiems asmenims būtų padengtos iš pardavimo pajamų. Ieškovė tvirtina, kad, norint parduoti turtą vienu kartu,
pagal nacionalinę teisę – Darbo kodekso L 1224‑1 straipsnį – reikalaujama perduoti ne tik skolas, bet ir samdomuosius darbuotojus,
ir jos perėmėjas negalėjo pasiūlyti teigiamos šio turto pirkimo vienu kartu kainos.
Ieškovės argumentą dėl dviejų paskutinių ginčijamo sprendimo 145 konstatuojamosios dalies sakinių reikia atmesti kaip nereikšmingą.
Iš tiesų Komisija ieškovės kritikuojamą teiginį pateikė papildomai, be kitų išvadų, padarytų tos pačios konstatuojamosios
dalies pradžioje, kaip „papildomą rodiklį“, kad ieškovės ir
Financière Sernam
sutarties pusiausvyra neatitiko rinkos sąlygų. Kadangi buvo konstatuota, jog Komisija ginčijamo sprendimo 145 konstatuojamosios
dalies pradžioje pagrįstai nustatė, kad neigiama perleidimo
Sernam Xpress
kaina nebuvo nustatyta rengiant skaidrų ir atvirą konkursą, argumentai, susiję su dviem paskutiniais šios konstatuojamosios
dalies sakiniais, negali suteikti pagrindo panaikinti ginčijamo sprendimo.
Ketvirta, ieškovė kaltina Komisiją ginčijamo sprendimo 146 konstatuojamojoje dalyje pripažinus, kad neigiama 57 mln. EUR kaina
buvo didesnė už surengus nesėkmingą konkursą gauto geriausio pasiūlymo neigiamą 56,4 mln. EUR kainą (kandidato Nr. 5 antrojo
etapo pasiūlymas), ir šiuo atžvilgiu teigia, kad šis antrojo etapo pasiūlymas nebuvo privalomas, todėl į jį nereikia atsižvelgti.
Iš šio sprendimo 167 punkto matyti, jog Komisija ginčijamo sprendimo 146 konstatuojamojoje dalyje pagrįstai teigė, kad neigiamas
57 mln. EUR pasiūlymas domino mažiau nei neigiamas 56,4 mln. EUR antrojo etapo pasiūlymas, pateiktas kandidato Nr. 5 vadovaujamo
konsorciumo. Šiuo atžvilgiu ieškovės argumentai, kad į konsorciumo, sudaryto su kandidatu Nr. 5, pareikštą susidomėjimą nereikia
atsižvelgti norint palyginti, nes šis pasiūlymas, skirtingai nuo valdybos pasiūlymo, buvo neprivalomas, neturi reikšmės, nes,
kaip paaiškėjo išnagrinėjus ketvirtojo pagrindo penktą dalį, negalima atsižvelgti ir į valdybos pasiūlymą, kadangi jis nebuvo
pateiktas rengiant skaidrų ir atvirą konkursą.
Iš to, kas nurodyta pirmiau (žr. šio sprendimo 237–264 punktus), darytina išvada, jog Komisija ginčijamo sprendimo 148 konstatuojamojoje
dalyje padarė pagrįstą išvadą, kad
Sernam
veiklą perdavus
Sernam Xpress
ši bendrovė faktiškai turėjo konkurencinį pranašumą, susijusį su suteikus pagalbą gauta nauda, nes buvo užtikrintas abiejų
bendrovių ekonominis tęstinumas.
Prancūzijos Respublika dar remiasi teismų praktika, susijusia su akcijų pardavimu, pagal kurią, jei įmonė, kuriai suteikta
valstybės pagalba, perperkama rinkos kaina, t. y. didžiausia kaina, kurią normaliomis konkurencijos sąlygomis privatus investuotojas
pasiruošęs mokėti už šią bendrovę, kurios situacija tokia, kokia tuomet buvo, ypač suteikus valstybės pagalbą, laikoma, kad
pagalbos elementas yra įvertintas rinkos kaina ir įtrauktas į pirkimo kainą. Tokiomis aplinkybėmis pirkėjo negalima laikyti
įgijusiu pranašumą, palyginti su kitais rinkoje veikiančiais ūkio subjektais. Vis dėlto, iš principo, jeigu įmonė, gaunanti
valstybės pagalbą, buvo parduota už rinkos kainą, pardavimo kaina atspindi ankstesnės pagalbos padarinius, ir su pagalba susijusį
pranašumą išlaiko būtent tos įmonės pardavėjas. Šiuo atveju siekiant užtikrinti, kad bus atkurta buvusi padėtis, suteikta
pagalba turi būti susigrąžinta pirmiausia iš pardavėjo (šiuo atžvilgiu žr. 2001 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo
Banks
, C‑390/98, Rink., EU:C:2001:456, 77 ir 78 punktus). Prancūzijos Respublika mano, kad jeigu parduotoji įmonė, t. y.
Sernam Xpress
, būtų įpareigota grąžinti neteisėtą ir nesuderinamą pagalbą, galiausiai būtų nubausta šios įmonės pirkėja, t. y.
Financière Sernam
, kuri, sumokėjusi šios įmonės rinkos kainą, jau sumokėjo neteisėtą ir nesuderinamą pagalbą. Prancūzijos Respublikos teigimu,
tai reikštų minėtos neteisėtos ir nesuderinamos pagalbos sumokėjimą du kartus parduotos įmonės akcijų pirkėjui.
Tačiau, pirma, kaip matyti iš ginčijamo sprendimo 138 ir 149 konstatuojamųjų dalių ir 32 išnašos, teismų praktikoje daromas
skirtumas tarp akcijų pirkėjo ir neteisėtą pagalbą gavusios bendrovės, kurios akcijos parduodamos. Iš tiesų pagal nusistovėjusią
teismų praktiką tai, kad akcininkas neteisėtą pagalbą gavusios bendrovės akcijas pardavė trečiajam asmeniui, neturi įtakos
įpareigojimui susigrąžinti pagalbą (šiuo atžvilgiu žr. šio sprendimo 52 punkte minėto Sprendimo
Seleco
, EU:C:2003:252, 83 punktą), ir jeigu įmonė, kuriai buvo suteikta neteisėta pagalba, išlaiko savo teisinį subjektiškumą ir
toliau pati vykdo valstybės pagalba dotuojamą veiklą, paprastai ši įmonė išlaiko konkurencinį pranašumą, susijusį su šia pagalba,
ir tai ji turi grąžinti šiai pagalbai lygią sumą. Todėl negalima reikalauti, kad pirkėjas sugrąžintų tokią pagalbą (šiuo klausimu
žr. šio sprendimo 52 punkte minėto Sprendimo
SMI
81 punktą).
Todėl Komisija ginčijamo sprendimo 149 konstatuojamojoje dalyje padarė pagrįstą išvadą iš minėtos teismo praktikos, kad,
Sernam Xpress
akcijas pardavus
Financière Sernam
,
Sernam Xpress
neatleista nuo įpareigojimo grąžinti 41 mln. EUR pagalbą.
Prancūzijos Respublikos ir ieškovės kritiką, susijusią su tuo, kad tokia logika prilygo akcijų pirkėjo sumokėjimui už neteisėtą
ir nesuderinamą pagalbą du kartus, reikia atmesti. Iš tiesų, kaip pažymi Komisija, šis akcijų pirkėjo ir parduotos bendrovės
atskyrimas gali turėti praktinių pasekmių, nes tokiu atveju iš akcijų pirkėjo negalima reikalauti grąžinti nupirktai įmonei
suteiktą pagalbą, jeigu jis nusipirko ribotos atsakomybės bendrovę, nebent susiklostytų ypatingos aplinkybės.
Antra, priešingai Prancūzijos Respublikos argumentams,
Financière Sernam
įpareigojimas grąžinti neteisėtą ir nesuderinamą 41 mln. EUR pagalbą perėjo
Financière Sernam
ne kaip
Sernam Xpress
akcijų pirkėjai, bet kaip jos teisių perėmėjai po 2011 m. birželio 30 d. susijungimo su
Sernam Xpress
, bendrai perdavus su šia operacija susijusį turtą (žr. ginčijamo sprendimo 150 konstatuojamąją dalį). Komisija pakankamai
teisiškai įrodė ekonominį tęstinumą tarp
Sernam
ir
Sernam Xpress
(žr. šio sprendimo 237–265 punktus), o ieškovė neginčijo
Sernam Xpress
ir
Financière Sernam
sujungimo, tad šiems motyvams reikia pritarti.
Galiausiai Prancūzijos Respublika teigia, kad šioje byloje tenkinamas privataus investuotojo kriterijus, nes, kaip ji nurodė
savo 2008 m. spalio 8 d. ir 2009 m. gegužės 5 d. laiškuose,
Sernam
turto pardavimo vienu kartu
Financière Sernam
kaina buvo mažesnė už ieškovės išlaidas, kurias ji patirtų likvidavus
Sernam
.
Vis dėlto reikia pažymėti, kad šie Prancūzijos Respublikos argumentai, susiję su privataus investuotojo kriterijumi, neturi
jokio ryšio su įpareigojimu susigrąžinti 41 mln. EUR pagalbą ir yra susiję su vadinamosios „naujos“ pagalbos kvalifikavimu
ginčijamame sprendime atsižvelgiant į SESV 107 straipsnio 1 dalį. Taigi šio pagrindo kontekste šie argumentai neturi reikšmės.
Todėl, remiantis šio sprendimo 234 punkte minėtame Sprendime
Komisija / Ispanija
(EU:C:2012:781) priminta teismų praktika, Komisija pagrįstai laikėsi nuomonės, kad šioje byloje vien Sprendimu
Sernam 2
neteisėta ir nesuderinama pripažintos pagalbos įtraukimo į likvidavimo įsipareigojimus nepakako šios pagalbos sukeltam konkurencijos
iškraipymui panaikinti.
Dėl šios priežasties reikia atmesti pirmąjį ieškovės kaltinimą.

Dėl antrojo kaltinimo, susijusio su tuo, kad 41 mln. EUR įtraukimas į „Sernam“ likvidavimo įsipareigojimus atitiko Sprendimo
„Sernam 2“ 4 straipsnį
Ieškovė teigia, kad Sprendimu
Sernam 2
neteisėta ir nesuderinama pripažintos pagalbos įtraukimas į
Sernam
likvidavimo įsipareigojimus atitiko Sprendimo
Sernam 2
4 straipsnį, kuriame buvo numatyta, kad jeigu visa
Sernam
arba jos dalis būtų parduota rinkos kaina rengiant skaidrų ir visiems konkurentams atvirą konkursą, 41 mln. EUR tektų grąžinti
„[bendrovei
Sernam
], jei [ji] išliks“. Ieškovė tvirtina, kad Sprendimo
Sernam 2
4 straipsnyje nenurodytas joks
Sernam
ekonominės veiklos nutraukimas ir tiesiog išskiriami atvejai, ar bendrovė
Sernam
egzistuos toliau, ar ne.
Ginčijamo sprendimo 135 konstatuojamojoje dalyje Komisija patvirtina, kad „4 straipsnyje išskiriami du atvejai:
Sernam
ekonominės veiklos nutraukimas ir nenutraukimas. Jeigu ši veikla nutraukiama, pagalbos susigrąžinti nereikia iš subjektų,
kurie turtą įsigijo rinkos kaina, surengus skaidrų ir atvirą konkursą“.
Pagal šio sprendimo 234 punkte nurodytame Sprendime
Komisija / Ispanija
(EU:C:2012:781) minėtą teismo praktiką pagalba turi būti susigrąžinta iš bendrovės, kuri tęsia įmonės, anksčiau įgijusios
pranašumą, susijusį su valstybės pagalbos suteikimu, veiklą ir kuri dėl to faktiškai toliau naudojasi šiuo pranašumu.
Kalbant apie valstybės pagalbos susigrąžinimą, Sprendimo
Sernam 2
4 straipsnyje esanti užuomina apie tolesnį
Sernam
egzistavimą gali reikšti tik užuominą apie
Sernam
ekonominės veiklos išlaikymą.
Todėl ieškovė klaidingai teigia, kad 41 mln. EUR įtraukimas į
Sernam
likvidavimo įsipareigojimus atitiko Sprendimo
Sernam 2
4 straipsnį, nes išnagrinėjus pirmąjį kaltinimą tapo aišku, kad
Sernam
toliau ekonomiškai egzistavo
Sernam Xpress
, o vėliau –
Financière Sernam
sudėtyje.
Todėl reikia atmesti antrąjį kaltinimą.
Iš to darytina išvada, kad reikia atmesti visą penktąjį pagrindą.
3.
Dėl ieškinio šeštojo pagrindo, susijusio su Komisijos padaryta klaida, nes ji nusprendė, kad 2005 m. liepos 21 d. susitarimo
protokole dėl „Sernam“ turto perleidimo vienu kartu numatytos priemonės buvo nauja valstybės pagalba „Sernam Xpress-Financière
Sernam“
naudai
Iš esmės šeštąjį ieškinio pagrindą sudaro dvi dalys. Pirma dalimi ieškovė kaltina Komisiją ginčijamo sprendimo 154–158 konstatuojamosiose
dalyse pareiškus, kad privataus investuotojo kriterijus parduodant neigiama kaina netaikytinas kvalifikuojant 2005 m. liepos
21 d. susitarimo protokolo priemones, t. y. kapitalo atkūrimą 57 mln. EUR grynąja suma, 38,5 mln. EUR skolų atsisakymą ir
garantijas (toliau – ginčijamos priemonės), kaip valstybės pagalbą. Antroje dalyje ieškovė kaltina Komisiją ginčijamo sprendimo 159–171 konstatuojamosiose
dalyse nusprendus, kad ginčijamomis priemonėmis buvo suteiktas pranašumas
Sernam Xpress
-
Financière Sernam.

Dėl pirmos dalies, susijusios su tuo, kad Komisija padarė teisės klaidą, pareikšdama, jog byloje nagrinėjamu atveju privataus
investuotojo kriterijus netaikomas
Ieškovė, palaikoma Prancūzijos Respublikos, iš esmės laikosi nuomonės, kad privataus investuotojo kriterijus buvo taikytinas
ginčijamoms priemonėms, nes iš teismo praktikos matyti, kad siekiant nustatyti, ar įmonės privatizavimas už neigiamą pardavimo
kainą apima valstybės pagalbos elementus, reikia įvertinti, ar panašiomis aplinkybėmis investuotojas, būdamas panašaus dydžio
kaip viešąjį sektorių valdantys subjektai, galėjo būti paskatintas įnešti tokio pat dydžio kapitalą parduodamas minėtą įmonę,
o gal jis būtų pasirinkęs jos likvidavimą (šiuo atžvilgiu žr. 2003 m. sausio 28 d. Sprendimo
Vokietija / Komisija
, C‑334/99, Rink., EU:C:2003:55, 133 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką) (toliau – „Gröditzer“ privataus investuotojo
kriterijus).
Ieškovės ir Prancūzijos Respublikos nuomone, šioje byloje atliekant perleidimą nebuvo suteikta jokia valstybės pagalba, nes
bendra jos kaina buvo mažesnė už numatomas
Sernam
likvidavimo sąnaudas, kaip jos tai įrodė Komisijai per administracinę procedūrą pateiktais įrodymais.
Ieškovės, palaikomos Prancūzijos Respublikos, argumentai iš esmės nukreipti prieš du motyvus, kuriuos Komisija nurodė ginčijamo
sprendimo 154 ir 155 konstatuojamosiose dalyse, siekdama atmesti šio sprendimo 283 punkte apibūdinto „Gröditzer“ privataus
investuotojo kriterijaus taikytinumą.
Pirmasis privataus investuotojo kriterijaus netaikymo motyvas nurodytas ginčijamo sprendimo 154 konstatuojamojoje dalyje.
Komisija laikėsi nuomonės, kad susigrąžinant pagalbą privataus investuotojo principas neturėjo būti taikomas, nes susigrąžindama
pagalbą valstybė vykdo prievoles, jai tenkančias pagal Sąjungos teisę, o ne veika kaip valstybė akcininkė.
Antrasis privataus investuotojo kriterijaus netaikymo motyvas nurodytas ginčijamo sprendimo 155 konstatuojamojoje dalyje.
Joje Komisija iš esmės teigė, kad Sprendimo
Sernam 2
3 straipsnio 2 dalyje turto pardavimas prilyginamas kompensacinėms priemonėms, nustatytoms 3 straipsnio 1 dalimi, o pagal
Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 40 punktą nuostolingos veiklos perdavimas negali būti laikomas kompensacine priemone.
Komisija pažymėjo, kad neigiama kaina, dėl kurios susitarė ieškovė ir
Financière Sernam
, rodo, kad perduota nuostolinga veikla, kuri negali būti prilyginama kompensacinei priemonei. Ji iš to padarė išvadą, kad
šiuo atveju neigiama kaina atitinka įmonei suteiktą pagalbą veiklai, todėl dėl tokios pagalbos pobūdžio negalima sumažinti
konkurencijos iškraipymo.
Iš ginčijamo sprendimo 155 konstatuojamosios dalies matyti, kad Komisija, siekdama netaikyti privataus investuotojo kriterijaus,
rėmėsi konkrečiomis bylos aplinkybėmis, susijusiomis su tuo, kad ieškovė netinkamai įgyvendino kompensacinę priemonę, kuri
lėmė 503 mln. EUR restruktūrizavimo pagalbos suderinamumą. Bendrasis Teismas laikosi nuomonės, kad pirmiausia reikia išnagrinėti
ieškovės argumentus, susijusius su šiuo antruoju privataus investuotojo kriterijaus netaikymo motyvu.
Dėl antrojo privataus investuotojo kriterijaus netaikymo motyvo, nurodyto ginčijamo sprendimo 155 konstatuojamojoje dalyje,
ieškovė iš esmės pateikia du kaltinimus. Pirma, jos nuomone, turto pardavimas vienu kartu buvo Sprendimo
Sernam 2
3 straipsnio 1 dalyje numatytų kompensacinių priemonių alternatyva, antra, pagalbos suderinamumą nulėmusios kompensacinės
priemonės įgyvendinimas nekliudo taikyti privataus investuotojo kriterijaus, nes ne visada valstybė kaip viešosios valdžios
subjektas privalo įgyvendinti kompensacinę priemonę.
Remiantis Teisingumo Teismo praktika, valstybės pagalbos sąvoka, apibrėžta Sutartyje, yra teisinė sąvoka ir turi būti aiškinama
vadovaujantis objektyviais kriterijais. Dėl šios priežasties Sąjungos teismas, atsižvelgdamas tiek į jam pateikto konkretaus
ginčo aplinkybes, tiek į Komisijos atliktus techninius ar sudėtingus vertinimus, iš esmės privalo vykdyti visapusišką kontrolę,
kiek tai susiję su klausimu, ar priemonė patenka į SESV 107 straipsnio 1 dalies taikymo sritį (žr. 2008 m. gruodžio 22 d.
Sprendimo
British Aggregates / Komisija
, C‑487/06 P, Rink., EU:C:2008:757, 111 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Pagal teismų praktiką, vadovaujantis vienodo požiūrio į viešąsias ir privačias įmones principu, normalias rinkos sąlygas atitinkančiomis
aplinkybėmis valstybės tiesiogiai ar netiesiogiai įmonei suteiktas kapitalas negali būti pripažįstamas valstybės pagalba (2002 m.
gegužės 16 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Prancūzija / Komisija
, C‑482/99, Rink., EU:C:2002:294, 69 punktas ir jame nurodyta teismo praktika). Šis vertinimas valstybės įmonėms atliekamas
iš principo taikant privataus investuotojo kriterijų (2012 m. birželio 5 d. Sprendimo
Komisija / EDF
, C‑124/10 P, Rink., EU:C:2012:318, 78 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad privataus investuotojo kriterijaus taikymas galiausiai priklauso nuo to, ar atitinkama
valstybė narė, veikdama kaip akcininkė, bet ne kaip viešosios valdžios subjektas, suteikia ekonominę naudą jai priklausančiai
įmonei (šio sprendimo 291 punkte minėto Sprendimo
Komisija / EDF
, EU:C:2012:318, 81 punktas ir 2014 m. balandžio 3 d. Sprendimo
Komisija / Nyderlandai ir ING Groep
, C‑224/12 P, Rink., EU:C:2014:213, 31 punktas). Iš tiesų valstybės dalyvavimas, kuriuo įgyvendinami jos kaip viešosios valdžios
subjekto įsipareigojimai, negali būti palyginamas su rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančio privataus investuotojo dalyvavimu
(2009 m. gruodžio 15 d. Sprendimo
EDF / Komisija
, T‑156/04, Rink., EU:T:2009:505, 228 punktas). Šiuo aspektu ypač gali būti reikšmingi šios priemonės pobūdis ir objektas,
jos kontekstas, taip pat siekiamas tikslas ir šiai priemonei taikomos taisyklės (šiuo atžvilgiu žr. minėto Sprendimo
Komisija / EDF
, EU:C:2012:318, 86 punktą).
Dėl pirmojo kaltinimo dėl ginčijamo sprendimo 155 konstatuojamosios dalies, susijusio su tuo, kad turto pardavimas vienu kartu
nebuvo Sprendimo
Sernam 2
3 straipsnio 1 dalyje numatytų kompensacinių priemonių alternatyva
Grįsdama šį kaltinimą ieškovė pateikia tris argumentus.
Pirma, ieškovės nuomone, viso
Sernam
turto pardavimo negalima laikyti prilygstančiu Sprendimo
Sernam 2
3 straipsnio 1 dalyje numatytoms kompensacinėms priemonėms, t. y. veiklos sutelkimo planui „Train bloc express“  (toliau –
TBE) vykdyti ir kelių transporto veiklai atsisakyti.
Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, jog Sprendimo
Sernam 2
3 straipsnio 2 dalis atitinka vienos iš dviejų alternatyvių restruktūrizavimo pagalbos suderinamumo sąlygų, nustatytų Sprendimo
Sernam 2
3 straipsnyje, įgyvendinimą taikant konkurencijos iškraipymų, kurių sukėlė restruktūrizavimo pagalba, prevencijos priemones
ir siekiant pasiūlyti konkurentams tinkamas atsvaras. Tai, be kita ko, matyti iš punkto, skirto Sprendimo
Sernam 2
3 straipsnio sąlygų motyvams nurodyti, pavadinimo, nes 6.3.7 punktas pavadintas „Konkurencijos iškraipymų prevencija – specifinės
atsvaros“, ir jame yra Sprendimo
Sernam 2
200–217 konstatuojamosios dalys, kurios jau minėtos šio sprendimo 191 ir 193 punktuose.
Sprendimo
Sernam 2
3 straipsnio 2 dalis yra to paties straipsnio 1 dalies sąlygoms lygiavertė alternatyva, nes šios sąlygos taikomos „pagal 2 dalies
nuostatas“. Taigi, kaip matyti iš šio sprendimo 194 punkto, pagal Sprendimo
Sernam 2
217 konstatuojamąją dalį,
Sernam
rinkos dalių atlaisvinimu nepriklausomam pirkėjui parduodant
Sernam
turtą vienu kartu rinkos kaina, rengiant skaidrų ir atvirą konkursą, siekiama to paties tikslo – kompensuoti konkurencijos
iškraipymus ir pasitraukti iš perpildytos kelių transporto rinkos. Iš tiesų tokiu atveju dotuojama
Sernam
veikla turėjo būti visiškai nutraukta.
Todėl ieškovė klaidingai teigia, kad šioje byloje viso
Sernam
turto pardavimas vienu kartu tam pačiam pirkėjui negali būti laikomas lygiaverčiu susitelkimo į TBE veiklą ir kelių transporto
veiklos atsisakymo priemonėms.
Antra, ieškovė teigia, kad, remiantis ginčijamo sprendimo 217 konstatuojamąja dalimi, būtent
Sernam
veiklos tęsimas teisine forma, buvusia iki perleidimo, suteikė pagrindą laikytis Sprendimo
Sernam 2
3 straipsnio 1 dalyje numatytų kompensacinių priemonių.
Iš šio sprendimo 191 ir 192 punktų matyti, kad šį argumentą reikia atmesti, nes pagrindą laikytis Sprendimo
Sernam 2
3 straipsnio 1 dalyje nustatytų sąlygų suteikia būtent restruktūrizavimo pagalbos gavėjo ekonominės veiklos išlaikymas, o
ne vien tai, kad yra išlaikomas jo teisinis subjektiškumas.
Trečia, ieškovės nuomone, jeigu Komisija
Sernam
turto pardavimą vienu kartu būtų prilyginusi Sprendimo
Sernam 2
3 straipsnio 1 dalyje nustatytoms priemonėms, tame sprendime ji būtų turėjusi patikslinti, kad perleidimas neigiama kaina
nėra galimas, nes ji puikiai žinojo apie
Sernam
finansinę padėtį ir turėjo tikėtis tokio įvykio.
Reikia atmesti ir šį argumentą. Kadangi sąlyga, susijusi su turto pardavimu vienu kartu, neapėmė įsipareigojimų, galimybė
gauti neigiamą kainą šioje byloje buvo apskritai atmesta, kaip tai matyti iš šio sprendimo 154–158 punktų.
Todėl pirmąjį kaltinimą, susijusį su ginčijamo sprendimo 155 konstatuojamąja dalimi (žr. šio sprendimo 287 punktą), reikia
atmesti.
Dėl atrojo kaltinimo dėl ginčijamo sprendimo 155 konstatuojamosios dalies, susijusio su tuo, kad kompensacinę priemonę privalėjo
įgyvendinti pagalbos gavėjas arba valstybė kaip akcininkė, bet ne valstybė kaip viešosios valdžios subjektas
Ieškovė tvirtina, kad bet kuriuo atveju, jeigu reikia įgyvendinti Komisijos sprendimu nustatytą kompensacinę priemonę, šios
priemonės išlaidas padengia restruktūrizavimo pagalbą gavusi įmonė, o ne valstybė kaip viešosios valdžios subjektas.
Ieškovė ir Prancūzijos Respublika taip pat teigia, kad jeigu valstybės įmonė pagal Komisijos sprendimą nusprendžia parduoti
vieną iš savo patronuojamųjų bendrovių arba visą savo turtą ar jo dalį, ši valstybės įmonė, o prireikus per ją – ir valstybė
veikia kaip akcininkės. Todėl, atsižvelgiant į ginčijamų priemonių pobūdį, objektą ir tikslą, jos yra investicija, panaši
į privataus investuotojo investiciją.
Šioje byloje reikia konstatuoti, kad, priešingai ieškovės ir Prancūzijos Respublikos teiginiams,
Sernam
turto pardavimas vienu kartu pagal Sprendimo
Sernam 2
3 straipsnio 2 dalį nebuvo sprendimas, kurį „įprastomis“ rinkos sąlygomis būtų galėjęs priimti privatus investuotojas, pagal
ekonominę logiką turėdamas galimybę kuo labiau padidinti pelną arba kuo labiau sumažinti nuostolius.
Iš tiesų Sprendimo
Sernam 2
3 straipsnyje nustatytos kompensacinės priemonės grindžiamos logika neleisti bet kokio pernelyg didelio konkurencijos iškraipymo
dėl restruktūrizavimo pagalbos, su išlygomis pripažintos suderinama Sprendimu
Sernam 2
.
Taigi šios kompensacinės priemonės galėjo priversti ir pagalbos gavėją, ir jos akcininką priimti finansinės grąžos požiūriu
ne patį optimaliausią sprendimą, kurio privatus investuotojas vadinamosiomis „įprastomis“ rinkos sąlygomis nebūtų priėmęs.

Sernam
turto pardavimas vienu kartu taikant kompensacines priemones šioje byloje reiškė, kad bus parduotas teigiamą vertę turintis
turtas, kurį pagalbos gavėjas nebūtinai būtų turėjęs perleisti vadovaudamasis su ekonomine logika susijusiais motyvais.
Todėl ginčijamo sprendimo 155 konstatuojamojoje dalyje nurodyta
Sernam
turto pardavimo vienu kartu kompensacinė logika skyrėsi nuo logikos, kuria vadovautųsi privatus ūkio subjektas, norintis
kuo labiau padidinti savo pelną arba šiuo atveju – sumažinti nuostolius.
Be to, išnagrinėjus ketvirtojo pagrindo trečią, ketvirtą ir šeštą dalis matyti, kad pagal Sprendimo
Sernam 2
3 straipsnio 2 dalį kalbama ne apie visos ir nuostolingos bendrovės pardavimą, o tik apie jos turto, kurio ekonominė vertė
yra teigiama, pardavimą. Šioje byloje nagrinėjamu atveju valdybos pasiūlyme buvo numatyti kapitalo atkūrimo, skolinių reikalavimų
atsisakymo ir pardavėjo garantijų reikalavimai, nes buvo parduota visa
Sernam
, kuriai reikėjo finansavimo. Tad ginčijamas priemones tiesiogiai lėmė Sprendimo
Sernam 2
3 straipsnio 2 dalies pažeidimas ir todėl jos neturi jokio ryšio su privataus investuotojo kriterijaus taikymu.
Todėl antrąjį kaltinimą, susijusį su ginčijamo sprendimo 155 konstatuojamąja dalimi, reikia atmesti.
Šiomis aplinkybėmis nebereikia nagrinėti kitų argumentų, susijusių su pirmuoju motyvu, kuriuos Komisija pateikė siekdama pateisinti
privataus investuotojo kriterijaus netaikytinumą ir kurie susiję su valstybės pagalbos vadinamojo „susigrąžinimo“ kontekstu.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, šeštojo pagrindo pirmą dalį reikia atmesti.

Dėl antros dalies, susijusios su tuo, kad nė viena iš ginčijamų priemonių nesuteikia pranašumo „Sernam Xpress-Financière Sernam“
Ieškovė iš esmės nesutinka su tuo, kad kapitalo atkūrimas ir skolinių įsipareigojimų atsisakymas suteikė pranašumą
Sernam Xpress-Financière Sernam
. Dėl garantijų ji pirmiausia remiasi nemotyvavimu, nes ginčijamame sprendime nieko nenurodyta dėl to, ar garantijomis nukrypstama
nuo įprastų sąlygų, kuriomis privatus pardavėjas perleidžia turtą. Subsidiariai ji dar teigia, kad kiekvieną garantiją turėjo
suteikti privatus pardavėjas. Galiausiai ji iš esmės tvirtina, kad šios garantijos nesuteikė pranašumo
Sernam Xpress-Financière Sernam
, nes jų suma buvo nedidelė ir jos nebuvo įgyvendintos.
Pirma, ieškovė mano, kad
Sernam
kapitalo atkūrimas siekiant vienu kartu perleisti jos turtą nesuteikė jokio pranašumo
Financière Sernam
ar kuriai nors iš jos įmonių, nes turtas perleistas rinkos kaina.
Reikia pripažinti, kad Komisija ginčijamame sprendime kalbėjo ne apie
Financière Sernam
kaip
Sernam Xpress
akcijų pirkėjos, bet kaip
Sernam Xpress
teisių perėmėjos įvykus jų sujungimui įgytą pranašumą.
Šiuo atžvilgiu Komisija ginčijamo sprendimo 159 konstatuojamojoje dalyje iš tiesų pažymėjo, kad
Sernam Xpress
ir
Financière Sernam
„vėliau buvo sujungtos, vienai įmonei suteiktos pagalbos nereikėjo atskirti nuo kitai įmonei suteiktos pagalbos“. Ji šią
logiką taikė visoms ginčijamoms priemonėms, taip pat ir kapitalo atkūrimui.
Be to, ginčijamo sprendimo 172 konstatuojamoji dalis suformuluota taip:
„Sprendimo pradėti procedūrą 164 konstatuojamojoje dalyje Komisija taip pat kėlė klausimą, ar bendrovės
Financière Sernam
„sumokėta“ neigiama kaina iš tikrųjų atitinka rinkos vertę. Šiuo požiūriu Komisija pažymi, kad per tą laiką bendrovės
Sernam Xpress
ir
Financière Sernam
susijungė ir kad galima pagalba bendrovei
Financière Sernam
(per didelė neigiama kaina) neviršija 57 mln. EUR pagalbos, kurią
Sernam Xpress
gavo kaip naują pagalbą. Todėl aptarti galimos pagalbos pirkėjui klausimą nebėra būtina“.
Kalbant apie
Sernam
, šios bendrovės kapitalo atkūrimas neabejotinai suteikia finansinį pranašumą jos konkurentų atžvilgiu. Be to, išnagrinėjus
šeštojo pagrindo pirmą dalį matyti, kad konkrečiu šioje byloje nagrinėjamu atveju Komisija teisingai nelygino valstybės elgesio
su privataus investuotojo elgesiu įprastomis rinkos sąlygomis. Todėl šio kapitalo atkūrimo suteiktą finansinį pranašumą reikia
laikyti valstybės pagalba, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
Be to, iš penktojo pagrindo matyti, kad tarp
Sernam
ir
Sernam Xpress
yra ekonominis tęstinumas ir kad todėl pranašumas, susijęs su kapitalo atkūrimu, buvo perduotas
Sernam Xpress
. Bet kuriuo atveju net darant prielaidą, kad pardavimo kaina buvo rinkos kaina, tai nekliudo
Sernam Xpress
, kurios atveju pirmiau įrodyta, kad ji toliau tęsė
Sernam
veiklą, susijusią su suteikta valstybės pagalba, išlaikyti visos nagrinėjamos valstybės pagalbos, įskaitant kapitalo atkūrimą
57 mln. EUR grynąja suma, teikiamą pranašumą (šiuo atžvilgiu žr. šio sprendimo 52 punkte minėto Sprendimo
SMI
, EU:C:2004:238, 80 ir 81 punktus).
Todėl reikia konstatuoti, jog Komisija ginčijamo sprendimo 160 konstatuojamojoje dalyje pagrįstai nusprendė, kad „[ieškovei]
atlikus [
Sernam
] kapitalo atkūrimą [
Sernam
] gavo didelę finansinę naudą, kurios neturėjo jos konkurentai“, ir kad „paskui ši nauda su kitais įsipareigojimais ir turtu
buvo perduota bendrovei
Sernam Xpress
“.
Antra, ieškovė teigia, kad Komisija padarė teisės klaidą ir fakto klaidą, ginčijamo sprendimo 162 konstatuojamojoje dalyje
teigdama, kad, ieškovei atsisakius 38,5 mln. EUR skolinių reikalavimų
Sernam
, suteiktas pranašumas
Sernam Xpress
arba
Financière Sernam
, nes ji įtraukė skolą į
Sernam
likvidavimo įsipareigojimus ir nebuvo nei
Sernam Xpress
, nei
Financière Sernam
kreditorė.
Šį argumentą reikia atmesti, nes ieškovė buvo
Sernam
kreditorė ir, kaip paaiškėjo išnagrinėjus penktąjį pagrindą, tarp
Sernam
ir
Sernam Xpress
, o įvykus sujungimui – tarp
Sernam Xpress
ir
Financière Sernam
buvo ekonominis tęstinumas. Tokiomis aplinkybėmis skolų įtraukimas į
Sernam
likvidavimo įsipareigojimus prilygo pranašumo suteikimui
Sernam Xpress
, o vėliau ir
Financière Sernam
.
Trečia, ieškovė teigia, kad Komisija nemotyvavo ginčijamo sprendimo 163–171 konstatuojamosiose dalyse pateiktų argumentų,
susijusių su garantijomis, kurias ieškovė suteikė „vienu kartu“ perleisdama
Sernam
turtą, nes ginčijamame sprendime nieko nenurodyta dėl to, ar šiomis garantijomis nukrypstama nuo įprastų perleidimo sąlygų,
jeigu jį vykdytų privatus subjektas. Šiuo atžvilgiu ieškovė patikslina, kad perleidimo atveju (nesvarbu, ar būtų perleidžiamas
turtas, ar įmonės) sistemingai suteikiama garantijų ir kad, vertinant šias garantijas valstybės pagalbos požiūriu, kyla klausimas,
ar jas suteiktų privatus rinkos ekonomikos investuotojas (šiuo atveju – rinkos ekonomikos sąlygomis veikiantis „privatus pardavėjas“).
Ieškovės nuomone, įsipareigojimų garantijos gali reikšti valstybės pagalbą tik jeigu jos siūlomos tokiomis sąlygomis, kurios
nepriimtinos privačiam rinkos ekonomikos pardavėjui.
Pagal Komisijos pranešimą dėl [SESV 107] ir [108] straipsnių taikymo garantijomis suteikiamai valstybės pagalbai (OL C 71,
2000, p. 14; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk.,1 t., p. 369), kaip ir kiti galimi pagalbos būdai, tiesiogiai
valstybės suteiktos garantijos ir valstybinės valdžios institucijų kontroliuojamų įmonių suteiktos garantijos gali būti laikomos
valstybės pagalba.
Pirmiausia reikia konstatuoti, kad Komisija ginčijamo sprendimo 152–158 konstatuojamosiose dalyse bendrai motyvavo savo atsisakymą
taikyti privataus investuotojo kriterijų visoms ginčijamoms priemonėms. Todėl Komisijai nebuvo būtina papildomai nurodyti
konkrečių motyvų, susijusių su garantijomis. Todėl šiuo atžvilgiu negalima konstatuoti nemotyvavimo. Be to, pranašumas, kurį
kiekviena garantija suteikė
Sernam Xpress
(ir dėl sujungimo
Financière Sernam
), buvo tinkamai motyvuotas ginčijamo sprendimo 164–171 konstatuojamosiose dalyse.
Iš šio sprendimo 293–313 konstatuojamųjų dalių taip pat matyti, kad Komisija pagrįstai netaikė privataus investuotojo kriterijaus
ginčijamoms priemonėms, tarp jų ir garantijoms. Todėl ieškovės subsidiariai pateikti argumentai, kuriais ji siekė įrodyti,
kad kiekvieną garantiją suteikė privatus pardavėjas, negali būti pripažinti pagrįstais.
Galiausiai kitus ieškovės argumentus, kuriais ji siekė ginčyti tai, kad kiekviena garantija galėjo suteikti pranašumą
Sernam Xpress
-
Financière Sernam
, reikia atmesti dėl toliau nurodytų priežasčių.
Dėl garantijos, susijusios su vietos įrengimu Valantone, ir garantijos, susijusios su naujų veiklos vietų nuomos mokesčio
padidinimu
Ieškovė pažymi, kad garantijos, susijusios su vietos įrengimu Valantone, kad būtų galima vykdyti TBE veiklą, nes kitaip grėstų
1 mln. bauda už vėlavimą atlikti darbus, ir garantijos, susijusios su naujų veiklos vietų nuomos mokesčio padidėjimu ne daugiau
kaip 3 mln. EUR ribotą trejų metų laikotarpį, suma buvo nedidelė ir jos nebuvo įgyvendintos.
Pirmiausia Komisija ginčijamo sprendimo 164 konstatuojamojoje dalyje pagrįstai laikėsi nuomonės, kad šios garantijos suteikė
pranašumą, nes be jų
Sernam Xpress
-
Financière Sernam
būtų turėjusios pačios padengti nagrinėjamas išlaidas.
Kalbant apie ieškovės argumentus, grindžiamus nedidele ginčijamos pagalbos suma, reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią
teismo praktiką dėl santykinai nedidelės pagalbos svarbos arba santykinai mažo ją gaunančios įmonės dydžio
a priori
negalima atmesti galimybės, kad valstybių narių prekybai bus pakenkta (žr. 2003 m. liepos 24 d. Sprendimo
Altmark Trans ir Regierungspräsidium Magdeburg
, C‑280/00, Rink., EU:C:2003:415, 81 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką; šiuo atžvilgiu taip pat žr. 2001 m. balandžio
4 d. Sprendimo
Regione Autonoma Friuli-Venezia Giulia / Komisija
, T‑288/97, Rink., EU:T:2001:115, 44 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Galiausiai reikia pažymėti, kad pagal šio sprendimo 325 punkte minėto Pranešimo dėl garantijomis suteikiamos valstybės pagalbos
2.1.2 punktą tai, kad pagal garantiją nesumokama, neturi reikšmės kvalifikuojant pranašumą, nes pagalba suteikiama tuomet,
kai pasiūloma garantija, o ne tuomet, kai garantija naudojama arba kai atliekami mokėjimai laikantis garantijos sąlygų.
Be to, ieškovės argumentą, kad garantija, susijusi su vietos įrengimu Valantone, buvo suteikta, nes ji norėjo susigrąžinti
kitą vietą, reikia atmesti, nes ieškovė galėjo reikalauti perkėlimo į Valantoną (Prancūzija) ir nesuteikti garantijos šios
vietos įrengimo darbams vykdyti.
Dėl nuolatinių TBE paslaugų teikimo ir galimybių naudotis šiuo traukiniu garantijos
Dėl nuolatinių TBE paslaugų teikimo ir galimybių naudotis šiuo traukiniu garantijos ieškovė teigia, kad ji visai nebuvo išimtinė
ir todėl ja
Sernam Xpress
nesuteiktas joks pranašumas jos konkurentų atžvilgiu.
Vis dėlto reikia pažymėti, jog Komisija ginčijamo sprendimo 165 konstatuojamojoje dalyje pagrįstai laikėsi nuomonės, kad ši
garantija gerokai sumažino
Sernam Xpress-Financière Sernam
riziką, o tai yra pranašumas. Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad ieškovė neteigia, kad kitos įmonės praktiškai naudoja greitąjį
blokinį traukinį. Be to, iš ginčijamo sprendimo 163 konstatuojamosios dalies matyti, kad dėl šios garantijos ieškovė faktiškai
išmokėjo
Sernam Xpress
3 mln. EUR, ir tai nebuvo ginčijama. Todėl tai, kad
Sernam Xpress
turėjo pranašumą savo konkurentų atžvilgiu, nekelia abejonių.
Dėl darbuotojų įdarbinimo ieškovės grupėje garantijos pratęsimo trejiems metams
Ieškovės nuomone, ginčijamo sprendimo 169 konstatuojamoji dalis, pagal kurią dėl darbuotojų įdarbinimo grupėje garantijos
pratęsimo trejiems metams buvo patraukliau likti dirbti
Sernam Xpress
, yra bendras nemotyvuotas pareiškimas.
Vis dėlto reikia konstatuoti, kad Komisija ginčijamo sprendimo 169 ir 171 konstatuojamosiose dalyse teisiškai pakankamai motyvavo
tai, kad
Sernam Xpress
turėjo pranašumą, nes dėl šios garantijos minėtu laikotarpiu buvo patraukliau likti dirbti
Sernam Xpress
, ir kad ji leido
Sernam Xpress
išlaikyti darbuotojus ir nepatirti papildomų išlaidų. Taigi pranašumą sudarė ne visas sumokėtas darbo užmokestis, o skirtumas,
prilygstantis darbo užmokesčio padidinimui, kurį turėjo taikyti
Sernam Xpress
, kad išlaikytų šiuos darbuotojus, jeigu ši garantija nebūtų suteikta.
Darytina išvada, kad šeštojo pagrindo antrą dalį reikia atmesti.
Iš to, kas nurodyta pirmiau, darytina išvada, kad reikia atmesti visą šeštąjį ieškinio pagrindą.
4.
Dėl ieškinio pirmojo pagrindo ir Prancūzijos Respublikos pagrindo, kurie abu susiję su jų teisės į gynybą pažeidimu
Pirmuoju pagrindu ieškovė iš esmės kaltina Komisiją ginčijamame sprendime laikiusis pozicijos, kurios ji nesilaikė sprendime
pradėti procedūrą ir dėl kurios ieškovė negalėjo naudingai pateikti pastabų. Ieškovė nurodo ginčijamo sprendimo 154–158 konstatuojamąsias
dalis, pagal kurias šioje byloje nagrinėjamam atvejui nereikėjo taikyti privataus investuotojo principo.
Prancūzijos Respublika, pateikdama atskirą pagrindą, teigia, kad dėl šio skirtumo tarp sprendimo pradėti procedūrą ir ginčijamo
sprendimo pažeidžiama ir jos teisė į gynybą.
Komisija nesutinka su ieškovės argumentais ir laikosi nuomonės, kad Prancūzijos Respublikos pateiktas pagrindas yra akivaizdžiai
nepriimtinas ir bet kuriuo atveju nepagrįstas.
Paaiškėjus, kad įstojusios į bylą šalies pagrindas, kurio ryšys su bylos dalyku yra ginčytinas, bet kuriuo atveju turi būti
atmestas kaip nepriimtinas dėl kitų motyvų ar kaip nepagrįstas, teismas gali atmesti šį ieškinio pagrindą, nespręsdamas klausimo,
ar įstojusi į bylą šalis viršijo savo galimybes palaikyti vienos iš pagrindinių bylos šalių reikalavimus (žr. 2005 m. birželio
15 d. Sprendimo
Regione autonoma della Sardegna / Komisija
, T‑171/02, Rink., EU:T:2005:219, 155 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Šioje byloje proceso ekonomiškumo sumetimais Bendrasis Teismas laikosi nuomonės, kad reikia išnagrinėti Prancūzijos Respublikos
pagrindą, susijusį su jos teisės į gynybą pažeidimu, prieš tai nepriėmus sprendimo dėl Komisijos iškelto nepriimtinumo pagrindo,
susijusio su šio pagrindo priimtinumu, juo labiau kad šie argumentai dėl toliau nurodytų motyvų neleidžia įrodyti, kad Komisija
ginčijamame sprendime pažeidė valstybės narės teisę į gynybą. Toliau bus nagrinėjamas pirmasis ieškovės pagrindas, kuriuo
kritikuojamas sprendimo pradėti procedūrą ir ginčijamo sprendimo skirtumas.

Dėl Prancūzijos Respublikos pagrindo, susijusio su jos teisės į gynybą pažeidimu
Prancūzijos Respublika iš esmės kritikuoja tai, kad priimdama sprendimą pradėti procedūrą, o ir per visą administracinę procedūrą
iki pat paskutinio jos etapo Komisija niekada nemanė ir net neleido suprasti, kad šioje byloje privataus investuotojo kriterijus
iš principo netaikytinas. Prancūzijos valdžios institucijos negalėjo pateikti pastabų dėl privataus investuotojo kriterijaus,
nagrinėto šio sprendimo 283 punkte minėtame Sprendime
Vokietija / Komisija
(EU:C:2003:55), taikymo šioje byloje nagrinėjamam atvejui; atvirkščiai, jos buvo daugiausia apklausiamos dėl
Sernam
turto perleidimo ir šios bendrovės likvidavimo sąnaudų palyginimo taikymo sąlygų. Tačiau ginčijamame sprendime Komisija staiga
ir netikėtai pareiškė, kad šis palyginimas šioje byloje neturi jokios reikšmės, nes konkrečiomis šios bylos aplinkybėmis privataus
investuotojo kriterijus netaikomas. Nepranešusi Prancūzijos Respublikai apie radikalų savo vertinimo pakeitimą per procedūrą,
Komisija nesuteikė Prancūzijos Respublikai galimybės per formalią tyrimo procedūrą paneigti šios institucijos pozicijos dėl
2005 m. liepos 21 d. susitarimo protokolo priemonių, susijusių su
Sernam
turto pardavimo vienu kartu, kvalifikavimo kaip valstybės pagalbos, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
Ieškovė savo pastabose dėl Prancūzijos Respublikos įstojimo į bylą paaiškinimo nurodė palaikanti šios valstybės narės pagrindą,
susijusį su jos, kaip valstybės narės, teisės į gynybą pažeidimu.
Iš teismo praktikos matyti, kad teisės į gynybą užtikrinimas per bet kokią procedūrą, kuri buvo pradėta prieš asmenį ir gali
pasibaigti jo nenaudai priimtu aktu, yra pagrindinis Sąjungos teisės principas, kurio reikia laikytis net ir nesant procedūrą
reglamentuojančių teisės aktų (žr. 1990 m. kovo 21 d. Sprendimo
Belgija / Komisija
, C‑142/87, Rink., EU:C:1990:125, 46 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, jog
pagal šį principą reikalaujama, kad valstybei narei būtų suteikta galimybė naudingai pareikšti savo nuomonę dėl aplinkybių,
kuriomis Komisija grindė savo vertinimą (šiuo atžvilgiu pagal analogiją žr. minėto Sprendimo
Belgija / Komisija
, EU:C:1990:125, 47 punktą).
Pagal Reglamento Nr. 659/1999 6 straipsnį, kai Komisija nusprendžia pradėti formalią tyrimo procedūrą, sprendime pradėti procedūrą
gali būti tik apibendrinamos reikšmingos faktinės ir teisinės aplinkybės, pateikiamas pirminis nagrinėjamos valstybės priemonės
įvertinimas siekiant nustatyti, ar ji yra pagalba, ir išdėstomos priežastys, dėl kurių abejojama, ar pagalba suderinama su
bendrąja rinka (2002 m. spalio 23 d. Sprendimo
Diputación Foral de Guipúzcoa ir kt. / Komisija
, T‑269/99, T‑271/99 ir T‑272/99, Rink., EU:T:2002:258, 104 punktas ir 2008 m. spalio 22 d. Sprendimo
TV2 / Danmark ir kt. / Komisija
, T‑309/04, T‑317/04, T‑329/04 ir T‑336/04, Rink., EU:T:2008:457, 138 punktas).
Reikia pažymėti, kad formali tyrimo procedūra leidžia giliau išnagrinėti ir išaiškinti sprendime pradėti procedūrą iškeltus
klausimus (2009 m. kovo 4 d. Sprendimo
Italija / Komisija
, T‑424/05, EU:T:2009:49, 69 punktas).
Iš Reglamento Nr. 659/1999 7 straipsnio matyti, kad, užbaigus formalią tyrimo procedūrą, Komisijos analizė gali būti išplėtota,
nes Komisija galiausiai gali nuspręsti, kad priemonė nėra pagalba arba kad išsklaidytos abejonės dėl jos suderinamumo. Todėl
darytina išvada, kad galutinis sprendimas gali šiek tiek skirtis nuo sprendimo pradėti procedūrą, tačiau tokie skirtumai neturi
neigiamo poveikio galutiniam sprendimui (šio sprendimo 349 punkte minėto Sprendimo
Italija / Komisija
, EU:T:2009:49, 69 punktas ir 2010 m. gruodžio 16 d. Sprendimo
Nyderlandai ir NOS / Komisija
, T‑231/06 ir T‑237/06, Rink., EU:T:2010:525, 50 punktas).
Šioje byloje reikia konstatuoti, kad sprendime pradėti procedūrą, be kita ko, jo 131–133 ir 166 punktuose, Komisija nurodė,
kad, siekdama nustatyti, ar kapitalo atkūrimas ir skolinių reikalavimų atsisakymas reiškė valstybės pagalbą, ji manė, kad
reikia taikyti „Gröditzer“ privataus investuotojo kriterijų, palyginant sąnaudas, kurių ieškovė turėtų dėl operacijos, įgyvendintos
pagal Sprendimo
Sernam 2
3 straipsnio 2 dalį, ir sąnaudas, kurių ji turėtų likvidavus
Sernam
.
Tačiau pirmiausia reikia pažymėti, kad sprendimo pradėti procedūrą 141 ir 145 punktuose aiškiai nurodomas preliminarus šio
motyvavimo, susijusio su naujos pagalbos kvalifikavimu, pobūdis, kaip rodo frazė „šiuo etapu“. Tai, kad kitos ištraukos buvo
suformuluotos įtikinamiau, nepaneigia šios išvados, visų pirma atsižvelgiant į sprendimo pradėti procedūrą tikslą ir preliminarų
jame pateiktos analizės pobūdį.
Taigi, jeigu Komisija mano, kad būtina surinkti informaciją apie
Sernam
likvidavimo sąnaudas, sprendimo pradėti procedūrą 140 punkte padarytą išvadą, kad reikia nustatyti, ar visos kapitalo atkūrimo
sąnaudos buvo didesnės, ar mažesnės už hipotetines likvidavimo sąnaudas, reikia vertinti atsižvelgiant į formalią tyrimo procedūrą
ir jos tikslus, t. y. jai vykstant turi būti išklausytos suinteresuotosios šalys ir Komisija turi sužinoti visas bylos aplinkybes
prieš priimdama sprendimą. Formali tyrimo procedūra negali turėti kitos taikymo srities, nei aprašyta pirmiau, ir būtent ja
nesiekiama galutinai išdėstyti pozicijos dėl tam tikrų bylos aplinkybių, kol nepriimtas galutinis sprendimas (šiuo atžvilgiu
žr. 2010 m. liepos 1 d. Sprendimo
ThyssenKrupp Acciai Speciali Terni / Komisija
, T‑62/08, Rink., EU:T:2010:268, 174 ir 175 punktus ir juose nurodytą teismų praktiką).
Antra, kadangi sprendime pradėti procedūrą buvo užsiminta apie privataus investuotojo kriterijaus klausimą, siekiant įvertinti,
ar kapitalo atkūrimas ir skolinių įsipareigojimų atsisakymas reiškė valstybės pagalbą, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio
1 dalį, valstybė narė galėjo pateikti visus argumentus, paaiškinančius, kodėl šį kriterijų reikia taikyti, visų pirma atsižvelgiant
į konkrečias bylos aplinkybes. Komisija šiuo atžvilgiu pažymi, kad įgyvendinant sprendimą dėl sąlyginio suderinamumo dar nėra
buvę privataus investuotojo kriterijaus taikymo precedentų.
Taip pat reikia pažymėti, kad sprendimo pradėti procedūrą 161 punkte Komisija paminėjo, kad kitus, papildomus,
Sernam Xpress
išteklius, be kita ko, pasireiškusius finansiniu pranašumu, galėjo lemti SNCF suteiktos garantijos.
Todėl, atsižvelgiant į sprendimą pradėti procedūrą, pažymėtina, kad Prancūzijos Respublika galėjo žinoti motyvus, dėl kurių
Komisija preliminariai laikėsi nuomonės, kad kapitalo atkūrimas, skolinių reikalavimų atsisakymas ir garantijos galėjo būti
nauja nesuderinama pagalba, ir naudingai pareikšti savo nuomonę dėl aplinkybių, kuriomis Komisija grindė savo vertinimą.
Trečia, jokia valstybės pagalbos reglamentavimo ar teismų praktikos nuostata neleidžia daryti išvados, kad Komisija privalo
išklausyti iš valstybės išteklių suteiktos pagalbos gavėją dėl jos pateikto tiriamos priemonės teisinio vertinimo arba informuoti
suinteresuotąją valstybę narę – ir juo labiau pagalbos gavėją – apie savo poziciją iki galutinio sprendimo priėmimo po to,
kai suinteresuotiesiems asmenims ir valstybei narei buvo pasiūlyta pateikti pastabų (2010 m. liepos 1 d. Sprendimo
Italija / Komisija
, T‑53/08, Rink., EU:T:2010:267, 123 punktas).
Ketvirta, atsižvelgiant į privataus investuotojo kriterijaus netaikytinumo šioje byloje nagrinėjamam atvejui motyvus, t. y.
ginčijamo sprendimo 154 konstatuojamojoje dalyje nurodytas valstybės pagalbos susigrąžinimo aplinkybes ir ginčijamo sprendimo 155 konstatuojamojoje
dalyje padarytą išvadą, kad Sprendimo
Sernam 2
3 straipsnio 2 dalis buvo priemonė, lygiavertė šio straipsnio 1 dalyje, kurios nesilaikyta, nurodytoms kompensacinėms priemonėms,
reikia konstatuoti, kad sprendimo pradėti procedūrą etapu Komisija dar turi patikrinti, ar Sprendimo
Sernam 2
3 straipsnio 2 dalis ir neteisėtos 41 mln. EUR pagalbos susigrąžinimas buvo taikoma tinkamai. Todėl priimdama sprendimą pradėti
procedūrą Komisija dar negalėjo nustatyti, kad šioje byloje nagrinėjamam atvejui privataus investuotojo kriterijus netaikytinas.
Iš to darytina išvada, kad pagrindą, susijusį su Prancūzijos Respublikos teisės į gynybą pažeidimu, reikia atmesti.

Dėl ieškovės ieškinio pirmojo pagrindo, susijusio su jos teisės į gynybą pažeidimu
Ieškovė, palaikoma Prancūzijos Respublikos, iš esmės pateikia du kaltinimus. Pirmuoju kaltinimu ieškovė teigia, kad dėl sprendimo
pradėti procedūrą ir ginčijamo sprendimo, apie kurį buvo kalbama šio sprendimo 345 punkte, skirtumo pažeista jos teisė į gynybą.
Antruoju kaltinimu ji teigia, kad dėl minėto skirtumo pažeista jos, kaip suinteresuotojo asmens, teisė pateikti pastabų dėl
esminės aplinkybės, kuri leido padaryti išvadą, kad perleidimo tvarka reiškė valstybės pagalbą.
Dėl ieškovės procesinių teisių reikia pažymėti, kad bet kuriuo atveju pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį jos yra ne tokios plačios
kaip Prancūzijos Respublikos, kaip valstybės narės, susijusios su formalia tyrimo procedūra. Šiuo atžvilgiu iš Teisingumo
Teismo praktikos matyti, kad suinteresuotosios šalys, kaip antai šioje byloje ieškovė, kurios nėra atitinkama valstybė narė,
per valstybės pagalbos kontrolės procedūrą turi tik teisę pateikti Komisijai visą informaciją, reikalingą būsimiems jos veiksmams,
ir negali pačios tiesiogiai dalyvauti ginčuose su Komisija taip, kaip tai gali daryti valstybė narė (šiuo atžvilgiu žr. 2011 m.
lapkričio 15 d. Sprendimo
Komisija ir Ispanija / Government of Gibraltar ir Jungtinė Karalystė
, C‑106/09 P ir C‑107/09 P, Rink., EU:C:2011:732, 180 ir 181 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką). Vis dėlto suinteresuotųjų
asmenų teisė gauti informacijos nėra platesnė nei teisė būti išklausytiems Komisijos. Visų pirma ji negali apimti bendros
teisės išdėstyti nuomonę dėl visų potencialiai esminių punktų, iškeltų per formalią tyrimo procedūrą (žr. 2009 m. lapkričio
30 d. Sprendimo
Prancūzija / Komisija
, T‑427/04 ir T‑17/05, Rink., EU:T:2009:474, 149 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Atsižvelgiant į šiuos principus, reikia konstatuoti, kad ieškovė tikrai negalėjo remtis teise į gynybą, pripažįstama asmenims,
kurių atžvilgiu pradėta procedūra, ir turi tik teisę dalyvauti administracinėje procedūroje tiek, kiek tai tinkama atsižvelgiant
į nagrinėjamo atvejo aplinkybes (1998 m. birželio 25 d. Sprendimo
British Airways ir kt. / Komisija
, T‑371/94 ir T‑394/94, Rink., EU:T:1998:140, 60 punktas ir 2003 m. kovo 6 d. Sprendimo
Westdeutsche Landesbank Girozentrale ir Land Nordrhein-Westfalen / Komisija
, T‑228/99 ir T‑233/99, Rink., EU:T:2003:57, 125 punktas).
Todėl ieškovės kaltinimą, susijusį su jos teisės į gynybą pažeidimu, reikia atmesti.
Dėl ieškovės kaltinimo, susijusio su jos, kaip suinteresuotojo asmens, teisės į gynybą pažeidimu, reikia pažymėti, kad ji
turėjo teisę pateikti Komisijai pastabų dėl sprendimo pradėti procedūrą, kuriame ginčijamos priemonės buvo tiksliai nurodytos
kaip reiškiančios galimą nesuderinamą valstybės pagalbą, ir ji šia teise pasinaudojo. Todėl ieškovė buvo pakankamai informuota
apie tyrimo procedūros buvimą ir kaip suinteresuotasis asmuo galėjo pateikti visas pastabas, kurios, kaip ji mano, buvo naudingos.
Kadangi nurodytas skirtumas tarp sprendimo pradėti procedūrą ir ginčijamo sprendimo nereiškia Prancūzijos Respublikos teisės
į gynybą pažeidimo ir kadangi ieškovė iš esmės pateikia tuos pačius argumentus kaip ir Prancūzijos Respublika, reikia konstatuoti,
kad minėtas skirtumas tarp sprendimo pradėti procedūrą ir ginčijamo sprendimo taip pat nereiškia jos, kaip procedūra suinteresuoto
asmens, procesinių teisių pažeidimo.
Todėl kaltinimą, susijusį su ieškovės, kaip suinteresuotojo asmens, teisės pateikti naudingas pastabas pažeidimu, reikia atmesti.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia atmesti pirmąjį ieškovės pagrindą.
5.
Dėl ieškinio antrojo pagrindo, susijusio su teisėtų lūkesčių apsaugos principo pažeidimu
Ieškovė iš esmės pateikia tris kaltinimus. Pirmuoju kaltinimu ieškovė nurodo, kad dėl Sprendimo
Sernam 2
3 straipsnio 2 dalies ir 4 straipsnio jai atsirado pagrįstų lūkesčių dėl to, kad jai bus leista veikti taip pat, kaip ji elgėsi
perleidžiant turtą ir susigrąžinant Sprendimu
Sernam 2
nesuderinama pripažintą 41 mln. EUR pagalbą. Antruoju kaltinimu ieškovė teigia, kad 2006 m. kovo 14 d. Komisijos prašymas
pateikti informaciją, susijusią su
Sernam
likvidavimo sąnaudų detalėmis, ją įtikino tuo, kad
Sernam
turto perleidimui vienu kartu bus taikomas privataus investuotojo kriterijus ir kad todėl
Sernam
nebus laikoma gavusia pagalbą. Trečiuoju kaltinimu ieškovė iš esmės ginčija ginčijamo sprendimo 126 ir 177–182 konstatuojamąsias
dalis.

Dėl pirmojo kaltinimo, susijusio su tuo, kad Sprendimo „Sernam 2“ 3 straipsnio 2 dalis ir 4 straipsnis sukėlė ieškovei pagrįstų
lūkesčių dėl to, kad jai buvo leidžiama veikti taip, kaip ji elgėsi perleidžiant turtą ir susigrąžinant 41 mln. EUR pagalbą
Ieškovė teigia, kad Sprendimo
Sernam 2
3 straipsnio 2 dalyje ir 4 straipsnyje buvo išreikšti „jokių abejonių nekeliantys principai“ ir „galutinės pozicijos“, ir
grindžia savo teisėtą lūkestį tuo, kad jai buvo leista juos įgyvendinti taip, kaip ji tai padarė.
Pagal nusistovėjusią teismų praktiką teisė remtis teisėtų lūkesčių apsaugos principu taikoma kiekvienam asmeniui, kuriam Sąjungos
institucija sukėlė pagristų vilčių (1987 m. kovo 11 d. Sprendimo
Van den Bergh en Jurgens ir Van Dijk Food Products (Lopik) / EEB
, 265/85, EU:C:1987:121, 44 punktas). Tam turi būti įvykdytos trys kumuliacinės sąlygos. Pirma, suinteresuotasis asmuo iš
Sąjungos valdžios institucijų patvirtintų ir patikimų šaltinių turi būti gavęs tikslias, besąlygines ir tarpusavyje derančias
garantijas. Antra, šios garantijos turi būti tokios, kad atsirastų asmens, kuriam jos skirtos, teisėtų lūkesčių. Trečia, šios
garantijos turi atitikti taikytinas teisės normas (žr. 2005 m. birželio 30 d. Sprendimo
Branco / Komisija
, T‑347/03, Rink., EU:T:2005:265, 102 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką; 2006 m. vasario 23 d. Sprendimo
Cementbouw Handel & Industrie / Komisija
, T‑282/02, Rink., EU:T:2006:64, 77 punktą ir 2009 m. birželio 30 d. Sprendimo
CPEM / Komisija
, T‑444/07, Rink., EU:T:2009:227, 126 punktą).
Reikia pažymėti, jog Sprendimo
Sernam 2
1 straipsnyje (žr. šio sprendimo 14 punktą) aiškiai nurodyta, kad
Sernam
suteikta 503 mln. EUR valstybės pagalba, patvirtinta 2001 m. gegužės mėn., yra suderinama su bendrąja rinka to paties sprendimo
3 ir 4 straipsniuose nustatytomis sąlygomis.
Iš šio sprendimo 118, 278 ir 279 punktų matyti, kad Sprendimo
Sernam 2
3 straipsnio 2 dalis ir 4 straipsnis buvo pakankamai suprantami, kiek tai susiję su tuo, jog vienu kartu parduodant
Sernam
turtą nebuvo leidžiama perleisti šios bendrovės įsipareigojimų, ir kad jeigu
Sernam
ar kuris nors kitas subjektas, tęsiantis
Sernam
ekonominę veiklą, toliau būtų rinkoje, jam tektų grąžinti 41 mln. EUR net ir tuo atveju, jeigu surengus skaidrų ir visiems
jos konkurentams atvirą konkursą pardavimas įvyktų už rinkos kainą. Be to, išnagrinėjus ieškovės ketvirtąjį ir penktąjį pagrindus
matyti, kad ieškovė netinkamai taikė minėtas dvi Sprendimo
Sernam 2
nuostatas.
Todėl Sprendimo
Sernam 2
3 straipsnio 2 dalis ir 4 straipsnis negalėjo suteikti ieškovei pagrindo turėti kokį nors teisėtą lūkestį dėl to, kad ji galėjo
prie
Sernam
turto pridėti įsipareigojimus ir tiesiog įtraukti 41 mln. EUR į
Sernam
likvidavimo įsipareigojimus, jeigu tarp
Sernam
ir
Sernam Xpress
buvo ekonominis tęstinumas.
Be to, Sprendimo
Sernam 2
3 straipsnio 2 dalyje ir 4 straipsnyje buvo nustatytos sąlygos ir jos negalėjo suteikti tikslių ir besąlyginių garantijų dėl
to, kad šios sąlygos bus laikomos įvykdytomis. Kaip teisingai nurodė Komisija, šis kaltinimas sietinas ne su teisėtu lūkesčiu,
o labiau su Sprendime
Sernam 2
nustatytų suderinamumo sąlygų laikymosi patikra.
Darytina išvada, kad pirmąjį kaltinimą reikia atmesti.

Dėl antrojo kaltinimo, susijusio su 2006 m. kovo 14 d. prašymo pateikti informacijos apie „Sernam“ likvidavimo sąnaudų detales
turiniu
Ieškovė teigia, jog 2006 m. kovo 14 d. Komisijos prašymas pateikti informacijos apie
Sernam
likvidavimo sąnaudų detales įtikino ją, kad Komisija taikys „Gröditzer“ privataus investuotojo kriterijų pardavimo neigiamomis
kainomis srityje ir kad todėl
Sernam
turto perleidimas vienu kartu nebus laikomas valstybės pagalba.
Pirma, reikia pažymėti, kad 2006 m. kovo 14 d. raštas priskiriamas prie Sprendimo
Sernam 2
sąlygų laikymosi patikros priemonių ir yra vėlesnis už Sprendimo
Sernam 2
3 straipsnio 2 daliai įgyvendinti ieškovės surengtą operaciją. Todėl šis raštas negali būti pagrindas ieškovei turėti teisėtą
lūkestį dėl to, kad jos operacija, įvykdyta anksčiau, nei buvo parašytas šis raštas, nereiškė naujos valstybės pagalbos.
Antra, priešingai, nei teigia ieškovė, tokia informacija 2006 m. kovo 14 d. rašte jokiu atveju negalėjo jai suteikti tikslių,
besąlyginių ir tarpusavyje suderinamų garantijų, kad, pirma, Komisijos galutiniame sprendime bus tikrai taikomas privataus
investuotojo kriterijus ir, antra, šioje byloje jis bus laikomas įvykdytu. Iš tiesų tai tebuvo paprastas Komisijos prašymas
pateikti informacijos, priskiriamas prie patikros priemonių, o ne galutinė nagrinėjamų priemonių analizė.
Todėl antrąjį kaltinimą reikia atmesti.

Dėl trečiojo kaltinimo, kad Komisija ginčijamo sprendimo 126 ir 177–182 konstatuojamosiose dalyse padarė teisės klaidą
Ieškovė iš esmės teigia, kad ginčijamo sprendimo 177–182 konstatuojamosiose dalyse Komisija padarė klaidą paneigdama tai,
kad dėl Prancūzijos valdžios institucijų veiksmų Komisijos atžvilgiu atsirado teisėtas Prancūzijos Respublikos ar pagalbos
gavėjų lūkestis dėl sandorio atitikties Sprendimui
Sernam 2
.
Bendrasis Teismas laikosi nuomonės, kad atsižvelgiant į šį kaltinimą taip pat reikia išnagrinėti kai kuriuos argumentus, pateiktus
kartu su ketvirtojo pagrindo šešta dalimi dėl ginčijamo sprendimo 126 konstatuojamosios dalies, kurie iš esmės sutampa su
argumentais, pateiktais kartu su šiuo kaltinimu.
Ieškovė iš esmės pateikia tris argumentus savo trečiajam kaltinimui pagrįsti.
Iš ginčijamo sprendimo 126 ir 177–182 konstatuojamųjų dalių matyti, jog Komisija iš esmės paneigė, kad dėl Prancūzijos valdžios
institucijų priemonių, kaip antai jų apsilankymo Komisijoje 2004 m. lapkričio 24 d., jų 2004 m. gruodžio 21 d. rašto ir kitų
ryšių su Komisija, atsirado teisėtas lūkestis dėl įvykdytos operacijos atitikties Sprendimui
Sernam 2
ir Sąjungos teisei. 178–181 konstatuojamosiose dalyse ji laikėsi nuomonės, kad Prancūzijos Respublikos pateikta informacija
ją siekta tik informuoti apie sprendimą parduoti turtą vienu kartu, neapibūdinant esminių
Sernam
turto perdavimo operacijos aplinkybių, ir kad Prancūzijos valdžios institucijos bet kuriuo atveju negalėjo teigti, kad įgijo
teisėtų lūkesčių, tiesiog nepranešusios Komisijai apie šias esmines aplinkybes 2004 m. gruodžio 21 d. ar vėliau. Ginčijamo
sprendimo 126 ir 182 konstatuojamosiose dalyse Komisija pridūrė, kad jeigu Prancūzijos valdžios institucijoms kilo sunkumų
įgyvendinant Sprendimą
Sernam 2
, pagal ESS 4 straipsnio 3 dalyje numatytą lojalaus bendradarbiavimo principą ir Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 3.2.3 skirsnį,
pagal kurį valstybė narė negali nukrypti nuo restruktūrizavimo plano, iš anksto nepranešusi apie tai Komisijai ir negavusi
jos pritarimo, jos turėjo susisiekti su Komisija, kad kartu su ja surastų sprendimą dėl kitokios schemos.
Pirma, ieškovė nurodo ryšius su Komisija, kuriais grindė savo teisėtą lūkestį dėl to, kad atlikta operacija atitiko Sprendimą
Sernam 2
.
Kalbant apie Valstybės akcijų agentūros (prancūzų k.
Agence des participations de l’État
, APE) generalinio direktoriaus ir Energetikos ir transporto generalinio direktorato (GD) generalinio direktoriaus 2004 m.
lapkričio 8 d. pokalbį telefonu, reikia konstatuoti, kad ieškovė nepateikia jokio šio pokalbio įrašo ir kad bylos medžiagoje
oficialaus šio pokalbio įrašo taip pat nėra. Tos pačios išvados darytinos dėl Energetikos ir transporto GD generalinio direktoriaus
ir APE ir SNCF delegacijos 2004 m. lapkričio 24 d. susitikimo, taip pat dėl SNCF prezidento ir Energetikos ir transporto GD
generalinio direktoriaus 2005 m. liepos mėn. pokalbio telefonu. Kelios trumpos užuominos dėl šių ryšių bylos medžiagoje neleidžia
nei susidaryti aiškaus ir išsamaus vaizdo dėl to, kokia informacija keistasi per minėtus pokalbius, nei spręsti, kad Prancūzijos
valdžios institucijoms buvo duotas leidimas dėl ginčijamų operacijos elementų.
Antra, ieškovė nurodo 2004 m. gruodžio 21 d. Prancūzijos valdžios institucijų laišką Komisijai. Tačiau perskaičius šį dokumentą
matyti, jog Komisija ginčijamo sprendimo 179 konstatuojamojoje dalyje pagrįstai laikėsi nuomonės, kad iš jo ji negalėjo tiksliai
numatyti, kaip Prancūzijos valdžios institucijos įgyvendins Sprendimą
Sernam 2
, nes jame nebuvo nurodyti esminiai ir ginčijami sandorio elementai, t. y. tai, kad perleidimas buvo grindžiamas turto ir
įsipareigojimų perleidimu grupėje kitam teisės subjektui (
Sernam Xpress
), o paskui – šio kito subjekto perleidimu (
share deal
); kad dauguma įsipareigojimų buvo perduoti kartu su turtu ir kad vienintelis įpareigojimas sugrąžinti pagalbą, susijęs su
41 mln. EUR, ir 38,5 mln. EUR dydžio skolos SNCF liktų įtraukta į
Sernam
likvidavimo įsipareigojimus ar kad Prancūzijos Respublika buvo pasiryžusi atkurti
Sernam
ir
Sernam Xpress
kapitalą, jeigu būtų pateiktas pasiūlymas perimti ją neigiama kaina.
Iš tiesų minėtame laiške aiškiai nenurodyta nė viena iš šių aplinkybių. Taigi, kaip pabrėžia Komisija, „priešingai – 2004 m.
gruodžio 21 d. pranešime leidžiama suprasti, kad pardavimas bus atliktas neišskiriant įsipareigojimų ir už teigiamą kainą,
nes jame nurodoma, kad „pardavus gautos pajamos bus panaudotos juridinio asmens
Sernam
įsipareigojimams, įskaitant nesuderinamą pagalbą, padengti vykdant įprastas nacionalines procedūras““.
Trečia, ieškovė kritikuoja ginčijamo sprendimo 126 ir 182 konstatuojamąsias dalis, remdamasi tuo, kad Sprendimas
Sernam 2
buvo taikomas teisingai ir kad restruktūrizavimo planas niekaip nebuvo pakeistas. Šį argumentą reikia atmesti, nes išnagrinėjus
ketvirtąjį pagrindą matyti, kad iš tikrųjų Sprendimo
Sernam 2
3 straipsnio 2 dalies nebuvo laikomasi. Tačiau ši pagalbos suderinamumo sąlyga buvo Sprendimu
Sernam 2
patvirtinto restruktūrizavimo plano sudedamoji dalis. Todėl Prancūzijos valdžios institucijos pagal Sanavimo ir restruktūrizavimo
gairių 52 punktą turėjo prašyti Komisijos pritarti restruktūrizavimo plano pakeitimams.
Iš to matyti, kad trečiąjį kaltinimą reikia atmesti.
Atsižvelgiant į tai, kas nurodyta pirmiau, antrąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
6.
Dėl ieškinio trečiojo pagrindo, susijusio su pareigos laikytis protingo termino ir teisinio saugumo principo pažeidimu
Ieškovė iš esmės teigia, kad, priimdama ginčijamą sprendimą praėjus daugiau nei septyneriems metams nuo vadinamosios „turto
pardavimo vienu kartu“ operacijos įvykdymo, Komisija pažeidė pareigą laikytis protingo termino, Europos Sąjungos pagrindinių
teisių chartijos 41 straipsnio 1 dalį, aiškinamą kartu su jos 52 straipsnio 3 dalimi, ir teisinio saugumo principą. Jos argumentus
galima iš esmės suskirstyti į tris kaltinimus.
Pirmiausia reikia priminti, kad protingo termino laikymasis vykdant administracines procedūras konkurencijos politikos srityje
yra bendrasis Sąjungos teisės principas, kurio laikymąsi užtikrina Sąjungos teismai ir kuris įtvirtintas Pagrindinių teisių
chartijos 41 straipsnio 1 dalyje kaip teisės į gerą administravimą sudedamoji dalis (2004 m. sausio 13 d. Sprendimo
JCB Service / Komisija
, T‑67/01, Rink., EU:T:2004:3, 36 punktas).
Tačiau bet kokiu atveju protingo termino principo pažeidimas pagrįstų konkurencijos srityje vykdant administracinę procedūrą
priimto sprendimo panaikinimą tik tuomet, jei juo būtų pažeista ir suinteresuotosios įmonės teisė į gynybą. Iš tikrųjų, jeigu
nėra nustatyta, kad pernelyg ilgas terminas padarė poveikį suinteresuotųjų įmonių galimybei veiksmingai apsiginti, protingo
termino principo nesilaikymas neturi poveikio administracinės procedūros teisėtumui ir jo negalima laikyti sukėlusiu žalą,
kuria būtų galima remtis Sąjungos teisme. Bet kuriuo atveju taip pat reikia priminti, kad atliekant nagrinėjimą SESV 108 straipsnio
2 dalyje numatytu etapu suinteresuotieji asmenys, kaip ir ieškovė šioje byloje, negalintys naudotis teisei į gynybą prilyginamomis
teisėmis, kurios pripažįstamos asmenims, kurių atžvilgiu pradėta procedūra, turi tik teisę dalyvauti administracinėje procedūroje
tiek, kiek yra tinkama atsižvelgiant į nagrinėjamo atvejo aplinkybes (šiuo atžvilgiu žr. šio sprendimo 230 punkte minėto Sprendimo
Eridania Sadam / Komisija
, EU:T:2011:608, 80 ir 81 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką).

Dėl pirmojo kaltinimo, susijusio su trejų metų terminu, kuris praėjo nuo „Sernam“ turto pardavimo vienu kartu iki formalios
tyrimo procedūros pradėjimo 2008 m. liepos 16 d.
Ieškovė iš esmės kaltina Komisiją, kad nuo
Sernam
turto pardavimo vienu kartu iki formalios tyrimo procedūros pradėjimo 2008 m. liepos 16 d. praėjo pernelyg ilgas trejų metų
laikotarpis. Ieškovė nurodo keletą aplinkybių, siekdama įrodyti, kad Komisija buvo skubiai informuota apie ieškovės įgyvendintą
Sernam
turto perleidimo tvarką, t. y. 2005 m. birželio mėn. pateiktą pirmosios skundo pateikėjos skundą, 2005 m. liepos 26 d. SNCF
generalinio direktoriaus interviu
Les Echos
, Energetikos ir transporto GD generalinio direktoriaus informavimą telefonu apie perleidimo tvarką nuo 2005 m. liepos mėn.
Be to, ji nurodo, kad 2006 m. vasario 22 d. Komisijai buvo pareikštas ieškinys dėl neveikimo ir kad nuo 2006 m. balandžio
11 d. Komisija turėjo visą jos analizei būtiną informaciją ir dokumentus.
Kaip jau buvo minėta, pagal gero administravimo principą Komisija, priimdama sprendimus pasibaigus administracinei procedūrai,
susijusiai su konkurencijos politika, privalo veikti per protingą laiką (šiuo atžvilgiu žr. 2003 m. lapkričio 27 d. Sprendimo
Regione Siciliana / Komisija
, T‑190/00, Rink., EU:T:2003:316, 136 punktą ir šio sprendimo 329 punkte minėto Sprendimo
JCB Service / Komisija
, EU:T:2004:3, 36 punktą).
Pagal teismų praktiką tai, kad pirminio patikrinimo etapas buvo pradėtas dėl skundo, o ne pranešimo, negali leisti Komisijai
savo nuožiūra pratęsti pirminio nagrinėjimo etapo. Taigi buvo nuspręsta, kad nors Komisija turi išimtinę kompetenciją vertinti
valstybės pagalbos suderinamumą su vidaus rinka, gero Sutarties pagrindinių taisyklių valstybės pagalbos srityje administravimo
sumetimais ji privalo atlikti kruopštų ir nešališką skundo, kuriame teigiama, kad pagalba yra nesuderinama su bendrąja rinka,
tyrimą ir kad todėl ji negali neapibrėžtai tęsti pirminio valstybės priemonių, dėl kurių gautas su valstybės pagalba susijęs
skundas, patikrinimo. Pagal nusistovėjusią teismų praktiką protinga skundo patikrinimo trukmė turi būti vertinama atsižvelgiant
į konkrečias kiekvienos bylos aplinkybes, visų pirma į jos kontekstą, skirtingus procedūros etapus, kurių Komisija privalo
laikytis, ir į bylos sudėtingumą ir jos poveikį suinteresuotosioms šalims (šiuo atžvilgiu žr. 2011 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo
Regione autonoma della Sardegna ir kt. / Komisija
, T‑394/08, T‑408/08, T‑453/08 ir T‑454/08, Rink., EU:T:2011:493, 98 ir 99 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką).
Iš šios bylos medžiagos matyti, kad Komisija, laikydamasi Reglamento Nr. 659/1999, kuris pagal jo 16 straipsnį
mutatis mutandis
taikomas netinkamai pagalbai, 10 straipsnio 1 dalies, nedelsdama išnagrinėjo turimą informaciją, susijusią su skundais dėl
netinkamo pagalbos įgyvendinimo, ir nebuvo neveikli trejus metus iki sprendimo pradėti procedūrą.
Pagrindiniai etapai buvo tokie:
–        2005 m. rugsėjo 30 d. raštais Komisija pateikė klausimus Prancūzijos valdžios institucijoms, o jos atsakė į šiuos raštus 2005 m.
lapkričio 2 d.,
–        2006 m. kovo 14 d. raštu Komisija pateikė klausimus Prancūzijos valdžios institucijoms, o Prancūzijos valdžios institucijos
atsakė į jį 2006 m. balandžio 11 d.,
–        2006 m. balandžio 10 d. ir 2007 m. balandžio 23 d. raštais antroji suinteresuotoji šalis taip pat pateikė skundą Komisijai,
–        2006 m. rugsėjo 8 d. raštu Komisija pateikė klausimus Prancūzijos valdžios institucijoms, o jos atsakė 2006 m. spalio 10 d.,
–        2007 m. gegužės 14 d. įvyko Prancūzijos valdžios institucijų ir Komisijos susitikimas; Prancūzijos valdžios institucijos 2007 m.
liepos 25 d. laišku atsakė į Komisijos klausimus,
–        2008 m. balandžio 18 d. Komisija susitiko su Prancūzijos valdžios institucijomis, o po šio susitikimo 2008 m. gegužės 6 d.
Prancūzijos valdžios institucijos pateikė memorandumą su atsakymais į per minėtą susitikimą užduotus klausimus.
Priešingai ieškovės teiginiams, 2006 m. balandžio 11 d. Komisija neturėjo visos informacijos apie bylą, nes pateikdama naujus
2006 m. rugsėjo 8 d. klausimus manė, kad du gauti Prancūzijos valdžios institucijų atsakymai ir dvi aplinkybės, apie kurias
jai buvo pranešta, kelia papildomų klausimų.
Be to, minėtas terminas neatrodo neprotingas, atsižvelgiant į faktinį ir teisinį bylos sudėtingumą.
Todėl pirmąjį kaltinimą reikia atmesti.

Dėl antrojo kaltinimo, susijusio su ilgesniu nei trejų metų terminu nuo formalios tyrimo procedūros pradėjimo 2008 m. liepos
16 d. iki 2011 m. lapkričio 29 d. prašymo pateikti informacijos
Ieškovė iš esmės kaltina Komisiją tuo, kad nuo 2008 m. liepos 16 d. pradėtos formalios tyrimo procedūros iki 2011 m. lapkričio
29 d. prašymo pateikti informacijos praėjo daugiau kaip treji metai. Pirma, ieškovė teigia, kad paskutinės Prancūzijos valdžios
institucijų pastabos dėl pirmosios skundo pateikėjos pastabų, susijusių su sprendimu pradėti procedūrą, buvo pateiktos 2009 m.
gegužės 7 d., t. y. praėjus dvejiems su puse metų nuo ginčijamo sprendimo priėmimo. Antra, kiek tai susiję su 2011 m. lapkričio
29 d. prašymu pateikti informacijos, ieškovę stebina tai, kad jame pateikti klausimai buvo susiję tik su
Sernam
likvidavimo sąnaudomis, o po trijų mėnesių, priimant ginčijamą sprendimą, šio klausimo nuspręsta nebenagrinėti, kaip stebina
ir šešerių metų terminas, kurio Komisijai reikėjo, kad paprašytų per konkursą gautų
Sernam
turto perleidimo vienu kartu pasiūlymų kopijų.
Pirma, reikia pažymėti, kad, 2008 m. liepos 16 d. užbaigus formalią tyrimo procedūrą, pagrindiniai procedūros etapai buvo
tokie:
–        2008 m. spalio 8 d., 2008 m. lapkričio 13 d., 2009 m. vasario 6 ir 9 d. Prancūzijos valdžios institucijos, pirmoji skundo
pateikėja, ieškovė ir investiciniai fondai, investavę į
Sernam Xpress
kapitalą, paeiliui pateikė pastabas dėl sprendimo pradėti procedūrą; Komisija persiuntė gautas pastabas Prancūzijos Respublikai
2009 m. kovo 25 d.,
–        2009 m. gegužės 5 d. Prancūzijos valdžios institucijos pateikė savo pastabas dėl pirmosios skundo pateikėjos pastabų (Komisija
jas gavo 2009 m. gegužės 7 d.),
–        2009 m. lapkričio 25 d. Komisija pateikė Prancūzijos valdžios institucijoms naują prašymą pateikti informacijos, o jos atsakė
2010 m. sausio 14 d.,
–        2011 m. kovo 15 d. antroji skundo pateikėja pareikalavo, kad Komisija atliktų tyrimo veiksmus siekdama patikrinti Sprendimo
Sernam 2
taikymo sąlygas; Komisija jai atsakė 2011 m. gegužės 18 d.,
–        2011 m. lapkričio 29 d. ir 2012 m. sausio 13 d. Komisija vėl pateikė klausimus Prancūzijos valdžios institucijoms, o jos atsakė
atitinkamai 2012 m. sausio 6 ir 25 d.,
–        2012 m. kovo 9 d. buvo priimtas ginčijamas sprendimas.
Reikia pažymėti, kad ieškovės kritikuojamas ilgesnis nei trejų metų laikotarpis nuo formalios tyrimo procedūros pradėjimo
iki 2011 m. lapkričio mėn. prašymo pateikti informacijos vis dėlto buvo pertraukiamas dėl gautų įvairių pastabų dėl sprendimo
pradėti procedūrą ir dėl 2009 m. lapkričio 25 d. prašymo pateikti informacijos.
Taigi Komisija turėjo susipažinti su pastabomis, gautomis dėl sprendimo pradėti procedūrą, ir jas išanalizuoti, o kartu ir
kai kuriuos dokumentus, pridėtus prie Prancūzijos Respublikos 2008 m. spalio 8 d. pastabų, pavyzdžiui, atnaujintą Y audito
įmonės ataskaitą ir Prancūzijos teisės profesoriaus parengtą išvadą, susijusią su nacionaline teise.
Atsižvelgiant į bylos faktinį ir teisinį sudėtingumą, šis nagrinėjimo terminas neatrodo nepagrįstas. Iš tiesų šios bylos aplinkybės
buvo ypatingos, nes Komisija jau du kartus turėjo nagrinėti neteisėtai suteiktą pagalbą ir jau konstatavo pagalbos, kuri Sprendimu
Sernam 1
buvo pripažinta nesuderinama, netinkamą įgyvendinimą. Be to, perleidimo operacijos, kurias reikėjo analizuoti, buvo sudėtingos
ir Komisija turėjo nagrinėti ne tik Sprendimo
Sernam 2
suderinamumo sąlygų įgyvendinimą, 41 mln. EUR pagalbos, kuri Sprendimu
Sernam 2
pripažinta nesuderinama, susigrąžinimo ir kelių subjektų ekonominio tęstinumo klausimą, bet ir naujos pagalbos, numatytos
2005 m. liepos 21 d. susitarimo protokole, klausimą.
Be to, nei ieškovė, nei Prancūzijos Respublika neteigia, kad vykstant procedūrai turėjo skundų dėl administracinės procedūros
trukmės.
Tuomet reikia pažymėti, kad, pirma, Komisija galėjo pagrįstai reikalauti per konkursą gautų pasiūlymų kopijų. Iš tiesų, Prancūzijos
valdžios institucijų ankstesnius paaiškinimus dėl šių pasiūlymų, pateiktus būtent 2006 m. balandžio 11 d. ir 2008 m. gegužės
6 d. laiškuose, jų pastabas dėl 2008 m. spalio 8 d. pradėti procedūrą ir 2009 m. gegužės 5 d. pastabas iš pradžių ji galėjo
laikyti pakankamais. Antra, to, kad 2011 m. lapkričio 29 d. prašyme pateikti informacijos buvę klausimai buvo susiję ne tik
su
Sernam
likvidavimo sąnaudomis, t. y. klausimu, kuris po trijų mėnesių priimant ginčijamą sprendimą jau nebenagrinėtas, nepakanka
protingo termino principo pažeidimui įrodyti, nes Komisija nebuvo neveikli ir galėjo pagrįstai norėti geriau išanalizuoti
šį klausimą.
Iš to darytina išvada, kad antrąjį kaltinimą reikia atmesti ir todėl negalima konstatuoti teisės į tai, kad asmens reikalai
būtų tvarkomi per protingą terminą, pažeidimo.

Dėl trečiojo kaltinimo, susijusio su teisinio saugumo principo, pagal kurį Komisija privalo veikti rūpestingai, ir Pagrindinių
teisių chartijos 41 straipsnio 1 dalies pažeidimu
Pirma, ieškovė teigia, kad dėl pernelyg ilgos procedūros trukmės pažeista Pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnio 1 dalis.
Šiuo atžvilgiu dublike ji pažymi, kad pagal šią nuostatą, aiškinamą kartu su Chartijos 52 straipsnio 3 dalimi, reikalaujama,
kad pagrindinės teisės pažeidimo atveju būtų užtikrintos veiksmingos teisių gynimo priemonės, pavyzdžiui, kad sprendimas būtų
priimtas per protingą terminą. Tačiau atsisakymas skirti bet kokią sankciją ir persekiojimo nutraukimas galėtų būti vienas
iš būdų ištaisyti protingo termino, kaip tai suprantama pagal Pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnį, pažeidimo pasekmes.
Iš šio sprendimo 409 punkto matyti, kad šioje byloje nereikėjo konstatuoti teisės, kad asmens reikalai būtų tvarkomi per protingą
terminą, pažeidimo. Taigi kaltinimą, susijusį su Pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnio 1 dalies, aiškinamos kartu su
šios Chartijos 52 straipsnio 3 dalimi, pažeidimu taip pat reikia atmesti.
Antra, ieškovė tvirtina, kad dėl pernelyg ilgos procedūros trukmės buvo pažeistas teisinio saugumo principas, pagal kurį Komisija
privalo veikti rūpestingai.
Pagal teismų praktiką teisinio saugumo principu reikalaujama, kad teisės normos būtų aiškios ir tikslios, o jų poveikį galima
būtų numatyti, kad suinteresuotieji asmenys galėtų suprasti Sąjungos teisės reglamentuojamas situacijas ir teisinius santykius
(žr. 2014 m. balandžio 30 d. Sprendimo
Tisza Erőmű / Komisija
, T‑468/08, EU:T:2014:235, 221 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Ieškovė tiesiog teigia, kad dėl procedūros trukmės buvo pažeistas teisinio saugumo principas, tačiau nepateikia tikslių argumentų,
todėl iš šio sprendimo 409 punkto darytina išvada, kad šį kaltinimą reikia atmesti, nes iš bylos medžiagos negalima spręsti,
kad Komisija pažeidė pareigą laikytis protingo termino.
Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad ieškovė nuo 2008 m. liepos 16 d. sprendimo pradėti procedūrą turėjo įtikinamos informacijos,
kad Komisija priims galutinį sprendimą dėl Sprendimo
Sernam 2
sąlygų laikymosi klausimų, Sprendimu
Sernam 2
nesuderinama pripažintos 41 mln. EUR pagalbos susigrąžinimo ir naujos pagalbos. Todėl ji negali teigti, kad šiuo atžvilgiu
Sąjungos teisės normos nebuvo aiškios ir tikslios.
Jeigu, nustebusi dėl to, kad 2011 m. lapkričio 29 d. prašyme pateikti informaciją išdėstyti klausimai buvo susiję tik su
Sernam
likvidavimo sąnaudomis, klausimu, kuris vėliau nebenagrinėtas, ieškovė norėtų šiuo pagrindu remtis teisinio saugumo principo
pažeidimu, pakaktų pažymėti, kad tokiu prašymu pateikti informacijos, kaip ir 2006 m. kovo 14 d. prašymu, teisinio saugumo
principas, juo labiau teisėtų lūkesčių apsaugos principas nepažeistas, kaip tai matyti iš šio sprendimo 376–379 punktų, nes
jie buvo pateikti per formalią tyrimo procedūrą, ir nors ieškovė turėjo patikimos informacijos, kad bus priimtas sprendimas,
be kita ko, dėl 2005 m. liepos 21 d. susitarimo protokole numatytų priemonių kvalifikavimo atsižvelgiant į SESV 107 straipsnio
1 dalį, ji negalėjo reikalauti leisti iš anksto susipažinti su teisiniu vertinimu, kurį Komisija galiausiai būtų pateikusi
dėl minėtų priemonių.
Todėl trečiąjį kaltinimą reikia atmesti.
Iš to darytina išvada, kad trečiąjį ieškinio pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Iš to, kas nurodyta pirmiau, darytina išvada, kad reikia atmesti visą ieškinį, ir proceso ekonomiškumo sumetimais nebūtina
prieš tai priimti sprendimo dėl jo priimtinumo (2002 m. vasario 26 d. Sprendimo
Taryba / Boehringer
, C‑23/00 P, Rink., EU:C:2002:118, 51 ir 52 punktai ir šio sprendimo 343 punkte minėto Sprendimo
Regione autonoma della Sardegna / Komisija
, EU:T:2005:219, 155 punktas).

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos,
jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi ieškovė pralaimėjo bylą, ji turi padengti Komisijos išlaidas pagal jos pateiktus
reikalavimus.
Pagal Procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį Prancūzijos Respublika padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Pagal Procedūros reglamento 138 straipsnio 3 dalį
Mory
ir
Mory Team
padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (septintoji kolegija)
nusprendžia:
1.
Atmesti
Société nationale des chemins de fer français
(SNCF) ieškinį.
2.
SNCF padengia savo bylinėjimosi išlaidas ir Europos Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
3.
Prancūzijos Respublika padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
4.
Mory ir Mory Team
padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
van der Woude
Wiszniewska-Białecka
Ulloa Rubio
Paskelbta 2015 m. gruodžio 17  d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
Turinys
Ginčo aplinkybės
1.  Dėl ieškovės ir „Sernam“ laikotarpiu, kai klostėsi bylos faktinės aplinkybės
2.  Dėl sprendimo „Sernam 1“
3.  Dėl Sprendimo „Sernam 2“
4.  Dėl „Sernam“ turto perdavimo vienu kartu „Financičre Sernam“ ir paskesnių įvykių
5.  Dėl ginčijamo sprendimo priėmimo procedūros
6.  Ginčijamas sprendimas
Dėl Sprendimu „Sernam 2“ leistos valstybės pagalbos netinkamo įgyvendinimo
Dėl 41 mln. EUR pagalbos susigrąžinimo
Dėl naujos pagalbos, suteiktos „Sernam Xpress-Financičre Sernam“
7.  Dėl faktinių aplinkybių, vėlesnių nei ginčijamas sprendimas
Procesas ir šalių reikalavimai
Dėl teisės
1.  Dėl ieškinio ketvirtojo pagrindo, susijusio su Komisijos padarytomis teisės ir fakto klaidomis, nes ji laikėsi nuomonės,
kad vienu kartu perleidžiant „Sernam“ turtą nebuvo laikomasi Sprendimo „Sernam 2“ 3 straipsnio 2 dalyje nustatytų sąlygų
Dėl pirmos dalies, susijusios su Komisijos padarytomis teisės ir fakto klaidomis, nes ginčijamo sprendimo 97 ir 98 konstatuojamosiose
dalyse ji laikėsi nuomonės, kad „Sernam“ turtas nebuvo vienu kartu perleistas 2005 m. birželio 30 d.
Dėl antros dalies, susijusios su Komisijos padarytomis teisės ir fakto klaidomis, nes ginčijamo sprendimo 99–102 konstatuojamosiose
dalyse ji laikėsi nuomonės, kad „Sernam“ turto perleidimas vienu kartu neigiama kaina nebuvo pardavimas
Dėl trečios dalies, susijusios su Komisijos padarytomis teisės ir fakto klaidomis, nes ginčijamo sprendimo 103–116 konstatuojamosiose
dalyse ji nusprendė, kad operacija buvo „visos“ „Sernam“ (turto ir įsipareigojimų) perdavimas
Dėl pirmojo kaltinimo, susijusio su tuo, jog Komisija ginčijamo sprendimo 103 ir 113–116 konstatuojamosiose dalyse klaidingai
teigė, kad ieškovės įvykdytas perdavimas apėmė ne tik turtą, o visą Sernam (jos turtą ir įsipareigojimus)
–  Dėl pirmojo argumento, kad Komisija klaidingai ai�kino Sprendimo Sernam 2 3 straipsnio 2 dalį, darydama prielaidą, kad
Sernam turto pardavimas vienu kartu turėjo apimti tik Sernam turtą ir neapimti įsipareigojimų
–  Dėl antrojo argumento, susijusio su tuo, kad ieškovė buvo priversta pridėti kai kuriuos įsipareigojimus prie Sernam turto
(išskyrus finansinius įsipareigojimus) dėl nacionalinėje teisėje nustatytų įpareigojimų
–  Dėl trečiojo argumento, susijusio su tuo, kad iš tikrųjų nebuvo perduota „visa“ Sernam (turtas ir įsipareigojimai)
Dėl antrojo kaltinimo, susijusio su tuo, jog Komisija ginčijamo sprendimo 108–112 ir 124 konstatuojamosiose dalyse klaidingai
manė, kad perdavimą sudarė turto ir įsipareigojimų perdavimas vienu kartu grupėje, o paskui – juos gavusios patronuojamosios
bendrovės akcijų pardavimas (anglų k. share deal)
Dėl ketvirtos dalies, susijusios su Komisijos padaryta teisės klaida, nes ji ginčijamo sprendimo 117 konstatuojamojoje dalyje
teigė, kad perdavimas apėmė ne vien „Sernam“ turtą, bet ir 57 mln. EUR grynąjį įnašą į šį turtą
Dėl penktos dalies, susijusios su Komisijos padarytomis teisės ir fakto klaidomis, nes ginčijamo sprendimo 118 ir 119 konstatuojamosiose
dalyse ji teigė, kad „Sernam“ turto pardavimas vienu kartu nebuvo vykdomas rengiant skaidrų ir atvirą konkursą
Dėl pirmojo kaltinimo, susijusio su tuo, kad valdyba nuo pat pradžių dalyvavo konkurse
Dėl antrojo kaltinimo, susijusio su Financičre Sernam pasiūlymo galiojimu, nors tuo metu, kai buvo pateiktas valdybos pasiūlymas,
ji dar nebuvo įsteigta
Dėl trečiojo kaltinimo, susijusio su tuo, kad visi kandidatai turėjo galimybę pateikti pasiūlymą, kad jie buvo vertinami vienodai
ir kad jiems buvo sudarytos vienodos informavimo galimybės ir terminų sąlygos
Dėl ketvirtojo kaltinimo, susijusio su tuo, kad pagal teismų praktiką tai, kad, kaip šioje byloje, prieš parduodant turtą
tai buvo nesėkmingai mėginama padaryti su kita bendrove, „buvo aplinkybė, įrodanti, kad surengtas konkursas buvo pakankamai
atviras ir skaidrus“
Dėl Prancūzijos Respublikos kaltinimo, susijusio su tuo, kad pateiktos ekspertų išvados 57 mln. EUR kainą patvirtino kaip
rinkos kainą
Dėl šeštos dalies, susijusios su Komisijos padarytomis teisės ir fakto klaidomis, nes ginčijamo sprendimo 121–123 konstatuojamosiose
dalyse ji teigė, kad nebuvo laikomasi turto pardavimo tikslo
Dėl pirmojo kaltinimo, susijusio su tuo, kad tikslo parduoti turtą vienu kartu buvo laikomasi, nes Sernam ekonominė veikla
buvo nutraukta
Dėl antrojo kaltinimo, susijusio su tuo, kad turto pardavimo vienu kartu sąvoka iš tikrųjų leido tęsti Sernam veiklą
Išvados dėl ketvirtojo pagrindo
2.  Dėl ieškinio penktojo pagrindo, susijusio su Komisijos padaryta teisės klaida, nes ji nusprendė, kad įpareigojimas grąžinti
41 mln. EUR valstybės pagalbą, kuri Sprendimu „Sernam 2“ buvo pripažinta nesuderinama, buvo perduotas „Financičre Sernam“
ir jos patronuojamosioms bendrovėms
Dėl pirmojo kaltinimo, susijusio su tuo, kad šioje byloje neįvykdytas nė vienas ekonominio tęstinumo kriterijus
Dėl perdavimo tikslo
Dėl perimančiosios ir perleidžiančiosios įmonės akcininkų arba savininkų tapatybės
Dėl perdavimo momento
Dėl operacijos ekonominės logikos
Dėl perdavimo kainos
Dėl antrojo kaltinimo, susijusio su tuo, kad 41 mln. EUR įtraukimas į „Sernam“ likvidavimo įsipareigojimus atitiko Sprendimo
„Sernam 2“ 4 straipsnį
3.  Dėl ieškinio šeštojo pagrindo, susijusio su Komisijos padaryta klaida, nes ji nusprendė, kad 2005 m. liepos 21 d. susitarimo
protokole dėl „Sernam“ turto perleidimo vienu kartu numatytos priemonės buvo nauja valstybės pagalba „Sernam Xpress-Financičre
Sernam“ naudai
Dėl pirmos dalies, susijusios su tuo, kad Komisija padarė teisės klaidą, pareikšdama, jog byloje nagrinėjamu atveju privataus
investuotojo kriterijus netaikomas
Dėl pirmojo kaltinimo dėl ginčijamo sprendimo 155 konstatuojamosios dalies, susijusio su tuo, kad turto pardavimas vienu kartu
nebuvo Sprendimo Sernam 2 3 straipsnio 1 dalyje numatytų kompensacinių priemonių alternatyva
Dėl atrojo kaltinimo dėl ginčijamo sprendimo 155 konstatuojamosios dalies, susijusio su tuo, kad kompensacinę priemonę privalėjo
įgyvendinti pagalbos gavėjas arba valstybė kaip akcininkė, bet ne valstybė kaip viešosios valdžios subjektas
Dėl antros dalies, susijusios su tuo, kad nė viena iš ginčijamų priemonių nesuteikia pranašumo „Sernam Xpress-Financičre Sernam“
Dėl garantijos, susijusios su vietos įrengimu Valantone, ir garantijos, susijusios su naujų veiklos vietų nuomos mokesčio
padidinimu
Dėl nuolatinių TBE paslaugų teikimo ir galimybių naudotis šiuo traukiniu garantijos
Dėl darbuotojų įdarbinimo ieškovės grupėje garantijos pratęsimo trejiems metams
4.  Dėl ieškinio pirmojo pagrindo ir Prancūzijos Respublikos pagrindo, kurie abu susiję su jų teisės į gynybą pažeidimu
Dėl Prancūzijos Respublikos pagrindo, susijusio su jos teisės į gynybą pažeidimu
Dėl ieškovės ieškinio pirmojo pagrindo, susijusio su jos teisės į gynybą pažeidimu
5.  Dėl ieškinio antrojo pagrindo, susijusio su teisėtų lūkesčių apsaugos principo pažeidimu
Dėl pirmojo kaltinimo, susijusio su tuo, kad Sprendimo „Sernam 2“ 3 straipsnio 2 dalis ir 4 straipsnis sukėlė ieškovei pagrįstų
lūkesčių dėl to, kad jai buvo leidžiama veikti taip, kaip ji elgėsi perleidžiant turtą ir susigrąžinant 41 mln. EUR pagalbą
Dėl antrojo kaltinimo, susijusio su 2006 m. kovo 14 d. prašymo pateikti informacijos apie „Sernam“ likvidavimo sąnaudų detales
turiniu
Dėl trečiojo kaltinimo, kad Komisija ginčijamo sprendimo 126 ir 177–182 konstatuojamosiose dalyse padarė teisės klaidą
6.  Dėl ieškinio trečiojo pagrindo, susijusio su pareigos laikytis protingo termino ir teisinio saugumo principo pažeidimu
Dėl pirmojo kaltinimo, susijusio su trejų metų terminu, kuris praėjo nuo „Sernam“ turto pardavimo vienu kartu iki formalios
tyrimo procedūros pradėjimo 2008 m. liepos 16 d.
Dėl antrojo kaltinimo, susijusio su ilgesniu nei trejų metų terminu nuo formalios tyrimo procedūros pradėjimo 2008 m. liepos
16 d. iki 2011 m. lapkričio 29 d. prašymo pateikti informacijos
Dėl trečiojo kaltinimo, susijusio su teisinio saugumo principo, pagal kurį Komisija privalo veikti rūpestingai, ir Pagrindinių
teisių chartijos 41 straipsnio 1 dalies pažeidimu
Dėl bylinėjimosi išlaidų
*
Proceso kalba: prancūzų.