CELEX: 62010CJ0412
Polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés
A szerződésen kívüli kötelmi viszonyokra alkalmazandó jog
864/2007/EK rendelet
Időbeli hatály

A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem a szerződésen kívüli kötelmi viszonyokra alkalmazandó jogról („Róma II”) szóló,
2007. július 11‑i 864/2007/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 199., 40. o., a továbbiakban: rendelet) 31. és
32. cikkének EUMSZ 297. cikkel együttes olvasatban való értelmezésére vonatkozik.
E kérelmet az Egyesült Királyságban állandó lakhellyel rendelkező és franciaországi tartózkodása alatt autóbalesetet szenvedett
D. A. Homawoo és egy Franciaországban alapított és székhellyel rendelkező biztosítótársaság, a GMF Assurances SA (a továbbiakban:
GMF) között indult peres eljárásban terjesztették elő.

Jogi háttér

Az uniós jog
A rendelet hatodik, tizenharmadik, tizennegyedik és tizenhatodik preambulumbekezdése így hangzik:
„(6)      A belső piac megfelelő működése – annak érdekében, hogy előreláthatóbbá váljon a jogviták kimenetele, valamint hogy javuljon
az alkalmazandó joggal kapcsolatos biztonság és az ítéletek szabad mozgása – szükségessé teszi azt, hogy a tagállamokban hatályos
kollíziós szabályok ugyanazt a nemzeti jogot határozzák meg, függetlenül attól, hogy melyik országban található az a bíróság,
amely előtt keresetet indítanak.
[...]
(13)      A közösségi jogviták felei közötti verseny torzulásának kockázata akkor hárítható el, ha egységes szabályokat alkalmaznak,
tekintet nélkül a felek által választott jogra.
(14)      A jogbiztonság követelménye és az egyedi ügyekben az igazságtétel iránti igény a jog érvényesülésén alapuló térség alapvető
elemei. [...]
[...]
(16)      Az egységes szabályoknak a bírósági határozatok kiszámíthatóságát kell erősíteniük, valamint biztosítaniuk kell a felelősnek
tekintett és a kárt elszenvedő személy érdekei közötti ésszerű egyensúlyt. [...]”
A rendelet 4. cikke (1) bekezdésének értelmében:
„Ha e rendelet másképp nem rendelkezik, a jogellenes károkozásból eredő szerződésen kívüli kötelmi viszonyra azon ország jogát
kell alkalmazni, amelyben a kár bekövetkezik, függetlenül attól, hogy mely országban következett be a kárt okozó esemény,
valamint függetlenül attól, hogy ezen esemény közvetett következményei mely országban vagy országokban következnek be.”
A rendelet „Az irányadó jog alkalmazási köre” című 15. cikke kimondja, hogy:
„A szerződésen kívüli kötelmi viszonyokra e rendelet szerint alkalmazandó jog különösen a következőkre vonatkozik:
[…]
c)      a károk megléte, természete és mértékének megállapítása, vagy az igényelt jóvátétel;
[…].”
A rendelet „Kapcsolat a meglévő nemzetközi egyezményekkel” című 28. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)      E rendelet nem érinti az olyan nemzetközi egyezmények alkalmazását, amelyekben e rendelet elfogadásának időpontjában egy vagy
több tagállam részes, és amelyek a szerződésen kívüli kötelmek vonatkozásában kollíziós szabályokat állapítanak meg.
(2)      Az e rendeletben szabályozott kérdések vonatkozásában azonban e rendelet – mint a tagállamok közötti rendelet – elsőbbséget
élvez a kizárólag két vagy több tagállam között megkötött egyezményekkel szemben.”
A rendelet nemzetközi egyezmények jegyzékére vonatkozó 29. cikkének (1) bekezdés így rendelkezik:
A tagállamok 2008. július 11‑ig közlik a Bizottsággal a 28. cikk (1) bekezdésében említett egyezmények jegyzékét. Amennyiben
a tagállamok ezen időpontot követően felmondják ezen egyezmények valamelyikét, erről értesítik a Bizottságot.”
A rendelet 30. cikkének (2) bekezdése a következőket írja elő:
„A Bizottság legkésőbb 2008. december 31‑ig tanulmányt nyújt be az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak és az Európai Gazdasági
és Szociális Bizottságnak a magánélet és a személyiségi jogok megsértéséből eredő szerződésen kívüli kötelmi viszonyokra alkalmazandó
jog terén fennálló helyzetről, figyelembe véve a sajtószabadságra és a médiában érvényesülő véleménynyilvánítási szabadságra
vonatkozó szabályokat, valamint a személyes adatok feldolgozása vonatkozásában az egyének védelméről és az ilyen adatok szabad
áramlásáról szóló, 1995. október 24‑i 95/46/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvhez kapcsolódó kollíziós kérdéseket.”
A rendelet „Időbeni alkalmazás” [helyesen: Időbeli alkalmazás] című 31. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Ezt a rendeletet a hatálybalépését követően bekövetkező, károkozó eseményekre kell alkalmazni.”
A rendelet „Az alkalmazás időpontja” című 32. cikke az alábbiakat írja elő:
„Ezt a rendeletet 2009. január 11‑től kell alkalmazni, kivéve a 29. cikket, amelyet 2008. július 11‑től kell alkalmazni.”

A nemzeti szabályozás
Amint az az előzetes döntéshozatalra utaló végzésből kitűnik, az angol jogban a kártérítésre vonatkozó kollíziós szabályokat
a „Róma II”‑rendelet alkalmazhatósága előtt a Private International Law (Miscellaneous Provisions) Act 1995 (a nemzetközi
magánjogról [vegyes rendelkezések] szóló 1995. évi törvény) III. része tartalmazza, és e szabályok úgy rendelkeznek, hogy
az alkalmazandó jog annak az országnak a joga, ahol a károkozó esemény bekövetkezett. A személyi sérüléssel járó esetek vonatkozásában
a hivatkozott 1995. évi törvény 11. cikke (2) bekezdésének a) pontja különös szabályként kimondja, hogy az alkalmazandó jog
annak a helynek a joga, ahol az érintett személy a sérülés bekövetkezésekor tartózkodott.
A hivatkozott 1995. évi törvénynek a Law Applicable to Non‑Contractual Obligations (England and Wales and Northern Ireland)
Regulations 2008 (a szerződésen kívüli kötelmekre vonatkozó jogról [Anglia és Wales és Észak‑Írország] szóló 2008. évi rendelet)
(SI 2008/2986.) által beiktatott 15A. cikke kimondja, hogy a törvény III. része „nem vonatkozik azon kártérítéssel kapcsolatos
döntésekre, amelyek a [rendelet] hatálya alá tartoznak”.
A kár mértékének meghatározása vonatkozásában az angol ítélkezési gyakorlat – és különösen a House of Lords által a Harding
kontra Wealands ügyben hozott 2007. évi végzés [(2007) 2. AC 1.] – megállapítja, hogy a kár mértékének megállapítása az egyes
jogcímek vonatkozásában eljárási kérdés, amelyet
lex foriként
az angol jog szabályoz.

Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
Franciaországi tartózkodása során D. A. Homawoo 2007. augusztus 29‑én egy gépjárművel okozott baleset áldozata lett, amelynek
vezetője a GMF‑nél – amely egy Franciaországban alapított és székhellyel rendelkező társaság – volt biztosítva.
2009. január 8‑án D. A. Homawoo személyi sérülések és közvetett károk miatt a High Court előtt többek között a GMF ellen kártérítés
iránti pert indított.
A kérdést előterjesztő bíróság előtt az alapeljárás felperese arra hivatkozott, hogy az alapeljárásban a felperes kára mértékének
megállapítására mint
lex fori
az angol jog irányadó. Úgy vélte, hogy a rendelet annak időbeli hatálya miatt nem alkalmazható, mivel az a 31. és 32. cikke
értelmében 2009. január 11‑ét – vagyis a rendelet hatálybalépéseként meghatározott időpontot – megelőzően bekövetkező károkozó
eseményekre – mint az alapeljárásban sem – nem volt alkalmazható. Másodlagosan megjegyezte, hogy a rendelet akkor sem alkalmazható
– függetlenül a kár bekövetkeztének időpontjától –, amennyiben a [peres] eljárás ezen időpont előtt kezdődött.
Mindazonáltal a GMF – miközben nem vitatta, hogy a felperes kártérítési igénye megalapozott – arra hivatkozott, hogy az említett
kárra a rendelet által előírt kollíziós rendelkezések alapján a francia jog irányadó. A GMF szerint ugyanis a rendelet az
EUMSZ 297. cikk által megállapított szabály értelmében az
Európai Unió Hivatalos Lapjában
történő kihirdetését követő huszadik napon lépett hatályba. Következésképpen az alapeljárásban a rendelet alkalmazandó, mivel
a károkozó esemény ezen időpont után következett be, és a nemzeti bíróság 2009. január 11‑ét követően volt hivatott az alkalmazandó
jogról dönteni.
A High Court of Justice először is úgy véli, hogy e rendelet 32. cikke nem a kereset benyújtásának, illetve valamely bíróság
határozatának időpontjára hivatkozik, és következésképpen semmi nem igazolja e rendelet olyanfajta értelmezését, miszerint
a rendelet az e rendelkezésben meghatározott időponttól minden eljárásra alkalmazandó. Másodszor megjegyzi, hogy az az értelmezés,
miszerint a rendeletet azokra a károkozó eseményekre kell alkalmazni, amelyek 2009. január 11‑én vagy ezt követően következnek
be, a jogbiztonság biztosítására szolgálna, mivel egyetlen időpont kerülne meghatározásra, függetlenül a peres eljárások megindításának
időpontjától. Mindazonáltal a rendelet 31. cikke szövegére figyelemmel kétli, hogy ilyen értelmezésre kerülhetne sor.
E körülmények között a High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division az eljárás felfüggesztéséről határozott,
és a következő kérdéseket terjesztette előzetes döntéshozatalra a Bíróság elé:
„1)      Úgy kell‑e értelmezni a „Róma II”‑rendeletnek az EUMSZ 297. cikkel összefüggésben értelmezett 31. és 32. cikkét, hogy e rendelkezések
megkövetelik a nemzeti bíróságtól a „Róma II”‑rendelet, különösen annak 15. cikke c) pontjának alkalmazását olyan esetben,
amelyben a károkozó esemény 2007. augusztus 29‑én következett be?
2)      Befolyásolja‑e az első kérdésre adandó választ az alábbi tények valamelyike:
a)      a kártérítés iránti pert 2009. január 8‑án indították;
b)      a nemzeti bíróság nem határozta meg az alkalmazandó jogot 2009. január 11‑e előtt?”

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
A kérdést előterjesztő bíróság az együttesen vizsgálandó kérdései révén lényegében arra vár választ a Bíróságtól, hogy úgy
kell‑e értelmezni a rendeletnek az EUMSZ 297. cikkel összefüggésben értelmezett 31. és 32. cikkét, hogy a nemzeti bíróság
csupán a 2009. január 11‑én vagy azt követően bekövetkezett károkozó eseményekre köteles a rendeletet alkalmazni, és hogy
a kártérítés iránti eljárás megindításának, illetve az alkalmazandó jog eljáró bíróság általi meghatározásának időpontja befolyásolja‑e
a rendelet időbeli hatályát.
A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság által előterjesztett kérdésekre adandó válasz érdekében a rendelet két rendelkezését
együttesen kell megvizsgálni annak meghatározása céljából, hogy melyik az az időpont, amelytől kezdve e rendelet hatályba
lépett.
A rendelet hatálybalépésének időpontjával kapcsolatosan emlékeztetni kell, hogy az EUMSZ 297. cikk (1) bekezdése harmadik
albekezdésének értelmében a jogalkotási aktusok a bennük megjelölt napon, illetve ennek hiányában az
Európai Unió Hivatalos Lapjában
történő kihirdetésüket követő huszadik napon lépnek hatályba.
A jelen ügyben ugyan a rendelet kifejezetten nem határozza meg a hatálybalépés időpontját, ám egyrészt „Időbeni alkalmazás”
[helyesen: Időbeli alkalmazás] című 31. cikke értelmében a rendeletet hatálybalépését követően bekövetkező, károkozó eseményekre
kell alkalmazni, másrészt „Az alkalmazás időpontja” című 32. cikke értelmében a rendeletet 2009. január 11‑től kell alkalmazni,
kivéve a 29. cikket, amely az alapeljárásban nem alkalmazandó.
Ezzel kapcsolatosan meg kell jegyezni, hogy a jogalkotó megkülönböztetheti az általa elfogadott szöveg hatálybalépésének,
illetve alkalmazásának időpontját oly módon, hogy az alkalmazás időpontját a hatálybalépéshez képest későbbi időpontban határozza
meg. Ez az eljárás lehetővé teszi különösen a tagállamok, illetve az uniós intézmények részére, hogy attól kezdve, hogy az
adott jogi aktus hatályba lép, és ennélfogva az uniós jogrendszer részét képezi, ez alapján eleget tegyenek a rájuk háruló,
és a jogi aktus által megjelölt jogalanyokra való későbbi teljes alkalmazásához elengedhetetlen előzetes kötelezettségeknek.
Amint azt a főtanácsnok indítványának 21. pontjában megjegyezte, a jogalkotó a polgári és kereskedelmi ügyekben folytatott
igazságügyi együttműködés területén több jogi aktus – így például a szerződéses kötelezettségekre alkalmazandó jogról („Róma I”)
szóló, 2008. június 17‑i 593/2008/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 177., 6. o.) – esetén is így járt el.
A hivatkozott rendelettel kapcsolatosan nyilvánvaló, hogy sem a 31. cikk, sem a 32. cikk nem határozza meg e rendelet hatálybalépésének
időpontját
Ugyan igaz, hogy a rendelet 32. cikke címének három különböző nyelvi változata („Inwerkingtreding”, „Data intrării în vigoare”
és „Entrada en vigor”) is a hatálybalépés fogalmára utal. Mindazonáltal még e három nyelvi változat tartalma is a rendelet
alkalmazásának időpontjaként határozza meg 2009. január 11‑ét.
Amint arra a főtanácsnok indítványának 39. pontjában emlékeztetett, a Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy az uniós
jogi aktusok egységes alkalmazása értelmezésének szükségessége nem engedi meg kétség esetén valamely rendelkezés szövegének
külön kezelését, hanem ellenkezőleg, annak a többi hivatalos nyelvi változat fényében való értelmezését követeli meg (lásd
különösen a 9/79. sz. Koschniske‑ügyben 1979. július 12‑én hozott ítélet [EBHT 1979., 2717. o.] 6. pontját és a C‑199/08. sz.
Eschig‑ügyben 2009. szeptember 10‑én hozott ítélet [EBHT 2009., I‑8295. o.] 54. pontját).
A jelen ügyben az összes nyelvi változatban ugyanolyan tartalommal bíró rendelkezésre figyelemmel meg kell állapítani, hogy
a rendelet 32. cikke a rendelet alkalmazásának, nem pedig hatálybalépésének időpontját határozza meg.
Ebből következően a rendelet hatálybalépésének időpontját meghatározó különös rendelkezés hiányában annak időpontját az EUMSZ 297. cikk
(1) bekezdésének harmadik albekezdésében kimondott általános szabály alapján kell megállapítani. Mivel a rendelet 2007. július
31‑én került az
Európai Unió Hivatalos Lapjában
kihirdetésre, az azt követő huszadik napon, vagyis 2007. augusztus 20‑án lépett hatályba.
Ezt a megállapítást az a körülmény is megerősíti, hogy a rendelet ettől az időponttól kezdve ír elő bizonyos kötelezettségeket
a tagállamok és a Bizottság számára. A rendelet 29. cikke szerint ugyanis a tagállamok a rendelet alkalmazása időpontját megelőzően,
vagyis 2008. július 11‑ig kötelesek voltak közölni a Bizottsággal az ezen a jogterületen kötött azon nemzetközi egyezményeket,
amelyekben szerződő felek voltak, a Bizottságnak pedig közzé kellett tennie az
Európai Unió Hivatalos Lapjában
ezen egyezmények jegyzékét.
Továbbá a rendelet 30. cikkének (2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a Bizottságnak legkésőbb 2008. december 31‑ig tanulmányt
kellett benyújtania a Parlamentnek, a Tanácsnak és az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságnak. Ennélfogva ezeknek a kötelezettségeknek
2009. január 11‑ig – vagyis a rendelet 32. cikk által az összes jogalany tekintetében előírt alkalmazásának kezdeti időpontjáig –
eleget kellett tenni.
E körülmények között a rendelet 31. cikkét – amely a címe értelmében az „Időbeni alkalmazásra” [helyesen: Időbeli alkalmazás]
vonatkozik – nem lehet anélkül értelmezni, hogy a 32. cikkben meghatározott alkalmazás kezdő időpontját – vagyis 2009. január
11‑ét – figyelembe ne vennénk. Ennélfogva meg kell állapítani, hogy e rendelet a 31. cikke értelmében az ezen időpontot követően
bekövetkezett károkozó eseményekre alkalmazandó.
Ez az egyetlen olyan értelmezés, amely lehetővé teszi a rendeletnek a hatodik, tizenharmadik, tizennegyedik és tizenhatodik
preambulumbekezdésében előírt céljai teljes megvalósításának – vagyis a jogviták kimenetelének előreláthatóbbá válásának,
az alkalmazandó joggal kapcsolatos jogbiztonságnak, valamint a hivatkozott rendeletnek a tagállamokban történő egységes alkalmazásának –
biztosítását.
Mindazonáltal ezek a célokat veszélyeztetné, ha a rendelet a hatálybalépése és a 32. cikkében meghatározott időpont között
bekövetkezett károkozó eseményekre is alkalmazható lenne. Amint ugyanis azt az alapeljárás felperese, az Egyesült Királyság
Kormánya és a Bizottság is hangsúlyozta, nem kizárt, hogy két, ugyanazon a napon, ám 2009. január 11‑ét megelőzően bekövetkezett
károkozó eseményre a kártérítés iránti per megindítása vagy az alkalmazandó jog eljáró bíróság általi meghatározásának időpontja
szerint eltérő jogszabályok legyenek irányadók. Továbbá az ugyanazon a helyen több személynek kárt okozó eseményből eredő
kötelezettségekre is eltérő jogszabályok lehetnek irányadók a különböző bírósági eljárások kimenetelétől függően.
Ennélfogva sem az adott ügyben folytatott eljárás megindításának időpontja, sem az alkalmazandó jog nemzeti bíróság általi
meghatározásának időpontja nem releváns a rendelet időbeli hatályának meghatározása tekintetében. Amint a rendelet 31. cikkéből
kitűnik, az egyetlen figyelembe veendő időpont a károkozó esemény bekövetkezésének időpontja.
E feltételek mellett az előterjesztett kérdésekre azt a választ kell adni, hogy rendeletnek az EUMSZ 297. cikkel összefüggésben
értelmezett 31. és 32. cikkét úgy kell értelmezni, hogy a nemzeti bíróság csupán a 2009. január 11‑én vagy azt követően bekövetkezett
károkozó eseményekre köteles a rendeletet alkalmazni, és hogy a kártérítés iránti eljárás megindításának, illetve az alkalmazandó
jog eljáró bíróság általi meghatározásának időpontja nem befolyásolja a rendelet időbeli hatályának a meghatározását.

A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (negyedik tanács) a következőképpen határozott:
A szerződésen kívüli kötelmi viszonyokra alkalmazandó jogról szóló, 2007. július 11‑i 864/2007/EK európai parlamenti és tanácsi
rendeletnek („Róma II”‑rendelet) az EUMSZ 297. cikkel összefüggésben értelmezett 31. és 32. cikkét úgy kell értelmezni, hogy
a nemzeti bíróság csupán a 2009. január 11‑én vagy azt követően bekövetkezett károkozó eseményekre köteles a rendeletet alkalmazni,
és hogy a kártérítés iránti eljárás megindításának, illetve az alkalmazandó jog eljáró bíróság általi meghatározásának időpontja
nem befolyásolja a rendelet időbeli hatályának a meghatározását.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: angol.