CELEX: 62010CJ0283
Tillnärmning av lagstiftning
Upphovsrätt och närstående rättigheter
Direktiv 2001/29/EG
Artikel 3
Begreppet ’överföring av ett verk till en allmänhet som är närvarande på den plats varifrån överföringen sker’
Framförande av musikaliska verk inför publik utan att betalning för rättighetsutnyttjandet erläggs till en upphovsrättsorganisation
Avtal om överlåtelse av ekonomiska rättigheter som ingåtts med verkens upphovsmän
Tillämpningsområdet för direktiv 2001/29

Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 3.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/29/EG av den 22 maj 2001
om harmonisering av vissa aspekter av upphovsrätt och närstående rättigheter i informationssamhället (EGT L 167, s. 10).
Begäran har framställts i ett mål mellan Uniunea Compozitorilor şi Muzicologilor din România – Asociaţia pentru Drepturi de
Autor (UCMR – ADA) (nedan kallad UCMR – ADA) och Circul Globus Bucureşti, numera med firman Circ & Variete Globus Bucureşti
(nedan kallad cirkus Globus), rörande ett påstått intrång av cirkusen i de immateriella rättigheter som UCMR – ADA förvaltar.

Tillämpliga bestämmelser

Internationell rätt
Artikel 11 i Bernkonventionen för skydd av litterära och konstnärliga verk (Paris den 24 juli 1971), i dess lydelse efter
ändringen av den 28 september 1979 (nedan kallad Bernkonventionen), har följande lydelse:
”1. Upphovsmän till dramatiska, musikaliskt-dramatiska och musikaliska verk äger uteslutande rätt:
i) att låta offentligt framföra sina verk, oavsett vilka medel eller metoder som kommer till användning vid sådant framförande,
ii) att med vilket medel det vara må låta överföra sådant framförande till allmänheten.
2. Samma rättigheter tillkommer upphovsmän till dramatiska och musikaliskt-dramatiska verk med avseende på översättningar
av verken under hela den tid deras rättigheter till originalverken består.”

Unionsrätten
I skälen 2 och 5 i direktiv 2001/29 anges följande:
”(2)      Europeiska rådet framhöll vid sitt möte på Korfu den 24–25 juni 1994 behovet av att skapa allmänna och flexibla rättsliga
ramar på gemenskapsnivå för att främja informationssamhällets utveckling i Europa. För detta krävs bland annat en inre marknad
för nya varor och tjänster. En betydande gemenskapslagstiftning som kan ligga till grund för ett sådant regelverk finns redan
eller håller på att utarbetas. Upphovsrätt och närstående rättigheter är av stor betydelse i detta sammanhang, eftersom dessa
rättigheter skyddar och stimulerar utveckling och marknadsföring av nya varor och tjänster samt skapandet och utnyttjandet
av det kreativa innehållet i dessa.
…
(5)      Genom den tekniska utvecklingen har formerna för skapande, produktion och utnyttjande mångfaldigats och diversifierats. Även
om detta inte kräver nya begrepp för skyddet inom området för immaterialrätt, bör den nu gällande lagstiftningen om upphovsrätt
och närstående rättigheter anpassas och kompletteras för att på ett tillfredsställande sätt svara mot den ekonomiska verkligheten,
t.ex. de nya utnyttjandeformerna.”
Skäl 18 i direktiv 2001/29 har följande lydelse:
”Detta direktiv påverkar inte bestämmelser i medlemsstaterna när det gäller förvaltning av rättigheter, t.ex. kollektiva avtalslicenser
med utsträckt verkan.”
I skälen 23 och 24 i direktivet anges följande:
”(23)      I detta direktiv bör upphovsmannens rätt till överföring till allmänheten harmoniseras ytterligare. Denna rätt bör förstås
i vid mening och omfatta all överföring till allmänheten som inte är närvarande på den plats varifrån överföringen sker. Denna
rätt bör omfatta all sådan sändning eller vidaresändning av ett verk till allmänheten på trådbunden eller trådlös väg, inklusive
radio- och televisionssändningar. Denna rätt omfattar inga andra åtgärder.
(24)      Rätten som avses i artikel 3.2, att göra andra alster tillgängliga för allmänheten, bör anses omfatta alla åtgärder varigenom
sådana alster görs tillgängliga för den del av allmänheten som inte är närvarande på den plats varifrån tillgängliggörandet
sker och omfattar inte några andra åtgärder.”
I artikel 3.1 i direktivet föreskrivs följande:
”Medlemsstaterna skall ge upphovsmän en ensamrätt att tillåta eller förbjuda varje överföring till allmänheten av deras verk,
på trådbunden eller trådlös väg, inbegripet att verken görs tillgängliga för allmänheten på ett sådant sätt att enskilda kan
få tillgång till dessa verk från en plats och vid en tidpunkt som de själva väljer.”

Nationell rätt
I artikel 15.1 i lag nr 8/1996 om upphovsrätt och närstående rättigheter (legea nr 8/1996 privind drepturile de autor şi drepturile
conexe), i dess lydelse enligt lag nr 285/2004 (nedan kallad upphovsrättslagen), stadgas följande:
”Såsom överföring till allmänheten anses varje överföring av ett verk, direkt eller med hjälp av tekniska hjälpmedel, som
sker på en plats som är öppen för allmänheten eller på en plats där en grupp människor som går utöver den normala familje-
och bekantskapskretsen samlats, inklusive framförande på scen, uppläsning och varje annat direkt framförande av ett verk,
offentlig utställning av bildkonst, formgivning, fotografiska och arkitektoniska verk, offentlig visning av filmverk och andra
audiovisuella verk, inklusive digitala konstverk, framförande på offentlig plats med hjälp av ljudupptagning och audiovisuella
upptagningar, samt framförande på offentlig plats, på vilket sätt det må vara, av en radioupptagning. Såsom offentlig anses
även all överföring av verk, med eller utan tråd, som sker genom att allmänheten ges tillgång till dem, inklusive via internet
eller andra datornät, och att var och en på så vis får tillgång till verket var och när som helst denne önskar. …”
Enligt artikel 123.1 i upphovsrättslagen gäller följande:
”Innehavare av en upphovsrätt eller närstående rättighet kan utöva de rättigheter de har enligt denna lag personligen eller
genom att befullmäktiga en upphovsrättsorganisation, på de villkor som anges i denna lag.”
I artikel 123 bis 1 e och 2 i upphovsrättslagen föreskrivs följande:
”(1) Det är obligatoriskt med kollektiv förvaltning för att utöva följande rättigheter:
…
e)      rätten att överföra musikaliska verk till allmänheten, med undantag för offentlig visning av filmverk.
…
(2) Vad gäller de verk som avses i punkt 1 företräder upphovsrättsorganisationen även rättsinnehavare som inte lämnat fullmakt.”
Enligt artikel 130.1 i upphovsrättslagen är upphovsrättsorganisationer skyldiga att
”a)      ge användare ett icke-exklusivt tillstånd mot ersättning, i form av en skriftlig, icke-exklusiv licens, om de före nyttjande
av den skyddade repertoaren begär detta,
b)      utarbeta metoder inom sina verksamhetsområden, inbegripet frågor om ekonomiska rättigheter, som ska förhandlas fram med användarna
för erläggande av betalning för rättighetsutnyttjandet, för verk som utnyttjas på ett sådant sätt att det är omöjligt för
rättighetshavarna att lämna individuellt tillstånd,
…
e)      inkassera ersättning från användarna och fördela dem mellan rättighetshavarna, enligt bestämmelserna i stadgan,
…
h)      begära att användarna eller deras mellanmän lämnar de uppgifter och sänder över de handlingar som krävs för att kunna beräkna
de ersättningsbelopp som ska inkasseras samt uppgifter om de verk som utnyttjats, med angivelse av rättighetshavarens namn,
för att kunna fördela beloppen …”
I artikel 131 bis 1 e och 4 i upphovsrättslagen stadgas följande:
”1.      Metoderna ska förhandlas fram av upphovsrättsorganisationerna och de ombud som avses i artikel 131.2 b, på grundval av följande
principer:
…
e)      den proportion av utnyttjandet för vilken användaren uppfyllt sin betalningsskyldighet enligt direkta avtal med rättighetshavarna,
…
4.      Om kollektiv förvaltning är obligatorisk enligt artikel 123 bis, ska vid förhandlingen om metoder kriterierna i punkt 1 c
och e inte beaktas, eftersom repertoaren ska betraktas som en utsträckt repertoar.”

Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
UCMR – ADA är en organisation för kollektiv förvaltning av upphovsrättigheter på musikområdet.
Mellan maj 2004 och september 2007 överförde cirkus Globus, som arrangerade cirkus- och kabaréföreställningar, till allmänheten
och i kommersiellt syfte musikaliska verk utan att inneha något icke-exklusivt tillstånd från UCMR – ADA och utan att ha betalat
organisationen ersättning för rättighetsutnyttjandet.
UCMR – ADA ansåg att cirkus Globus hade gjort intrång i dess rättigheter och väckte talan vid Tribunalul Bucureşti (domstol
i första instans i Bukarest). Till stöd för sin talan gjorde organisationen gällande att rätten att överföra musikaliska verk
till allmänheten enligt upphovsrättslagen omfattas av obligatorisk kollektiv förvaltning.
Cirkus Globus invände att den hade ingått avtal med kompositörerna om överlåtelse av de ekonomiska delarna av upphovsrätten
till de musikaliska verk som nyttjades vid föreställningarna och att den hade betalat dem tillbörlig ersättning för utnyttjandet.
Eftersom rättighetsinnehavarna hade valt individuell förvaltning av sina rättigheter enligt artikel 123.1 i upphovsrättslagen,
saknades det rättsligt stöd för en upphovsrättsorganisation att inkassera ersättningen.
Tribunalul Bucureşti (fjärde tvistemålsavdelningen) biföll talan delvis och förpliktade cirkus Globus att betala ersättning
för överföring av musikaliska verk till allmänheten för kommersiella ändamål mellan maj 2004 och september 2007 jämte dröjsmålsavgifter.
Cirkus Globus överklagande ogillades av Curtea de Apel Bucureşti (appellationsdomstol i Bukarest).
Dessa båda instanser fann att artikel 123 bis 1 e i upphovsrättslagen uttryckligen föreskriver att det är obligatoriskt med
kollektiv förvaltning av rätten att överföra musikaliska verk till allmänheten. Cirkus Globus var därför skyldig att betala
UCMR – ADA den ersättning som beräknats enligt den metod som upphovsrättsorganisationen förhandlat fram, utan hänsyn till
de avtal som ingåtts mellan cirkusen och kompositörerna för olika föreställningar åren 2004–2007.
Cirkus Globus överklagade Curtea de Apel Bucureştis avgörande till Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (högsta domstolen)
och gjorde gällande bland annat att direktiv 2001/29 inte hade införlivats på ett korrekt sätt med nationell rätt. Även om
rätten till överföring till allmänheten enligt vad som anges i skälen 23 och 24 i direktivet ska ges en vid tolkning och anses
omfatta all överföring till en allmänhet som inte är närvarande på den plats varifrån överföringen sker, har artikel 123 bis
i upphovsrättslagen inte ändrats och ställer även fortsättningsvis krav på obligatorisk kollektiv förvaltning av rätten att
överföra musikaliska verk till allmänheten, utan någon åtskillnad mellan direkt och indirekt överföring.
Därmed läggs ytterligare en begränsning till jämfört med vad som föreskrivs i direktiv 2001/29 för rätten att överföra verk
till allmänheten. Den organisation som handhar den kollektiva förvaltningen ställs mellan upphovsmännen till de musikaliska
verken och dem som anordnar föreställningar, vilket innebär att upphovsmännen måste betala en avgift till organisationen och
att användaren måste betala dubbelt, eftersom denne måste erlägga betalning på nytt via upphovsrättsorganisationen trots att
han redan förvärvat den ekonomiska upphovsrätten.
Som svar på dessa argument anförde UCMR – ADA att det inte föreligger någon motstridighet mellan nationell rätt och direktiv 2001/29,
eftersom endast överföring till allmänheten av musikaliska verk hänförliga till informationssamhället omfattas av direktivets
tillämpningsområde. Vad gäller rätten att direkt överföra verk till allmänheten, som är den aktuella frågan i förevarande
mål, står det enligt skäl 18 i direktiv 2011/29 medlemsstaterna fritt att reglera detta, och den rumänska lagstiftaren har
valt ett system med obligatorisk kollektiv förvaltning.
I begäran om förhandsavgörande noterade den hänskjutande domstolen att även om upphovsmannen till de utnyttjade musikaliska
verken inte är medlem i upphovsrättsorganisationen, är användaren enligt artikel 123 bis 2 i upphovsrättslagen skyldig att
skaffa en icke-exklusiv licens och betala ersättning till organisationen. Enligt nämnda bestämmelse företräder organisationen,
vad gäller de verk som avses i artikel 123 bis 1, även rättsinnehavare som inte lämnat fullmakt.
Denna lag innehåller inte heller någon bestämmelse som låter rättsinnehavarna undanta sina verk från kollektiv förvaltning,
något som däremot uttryckligen medges bland annat i artikel 3.2 i rådets direktiv 93/83/EEG av den 27 september 1993 om samordning
av vissa bestämmelser om upphovsrätt och närstående rättigheter avseende satellitsändningar och vidaresändning via kabel (EGT L 248,
s. 15; svensk specialutgåva, område 13, volym 25, s. 33) vad gäller överföring till allmänheten via satellit.
Den hänskjutande domstolens slutsats blev att en sådan lagstiftning framstår som en alltför långtgående begränsning av avtalsfriheten
och inte svarar mot de två syftena med obligatorisk kollektiv förvaltning av rätten till överföring av musikaliska verk till
allmänheten, det vill säga ett effektivt verksutnyttjande såväl som ett effektivt ersättningssystem för upphovsmännen.
Den hänskjutande domstolen har därvid önskat få klarhet bland annat i huruvida obligatorisk kollektiv förvaltning av denna
rättighet verkligen svarar mot upphovsrättens syfte liksom mot syftet med direktiv 2001/29 att upprätthålla en rimlig balans
mellan upphovsmännens och användarnas rättigheter.
Mot denna bakgrund beslutade Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie att vilandeförklara målet och att ställa följande frågor
till domstolen:
”1)      Ska artikel 3.1 i direktiv 2001/29 tolkas så, att med ’överföring till allmänheten’ avses
a)      enbart överföring till en allmänhet som inte är närvarande på den plats varifrån överföringen sker, eller
b)      även vilken annan direkt överföring som helst av ett verk som sker från en plats som är öppen för allmänheten, oavsett formen
för offentligt framträdande eller direkt framställning av verket?
2)      Om svaret på fråga 1 är alternativ a: Innebär det att sådan direkt överföring av verk som nämns ovan under b) inte omfattas
av direktivets tillämpningsområde, eller ska detta anses inte utgöra överföring av ett verk till allmänheten utan i stället
offentligt framförande av ett verk i den mening som avses i artikel 11.1 i) i Bernkonventionen?
3)      Om svaret på fråga 1 är alternativ b: Tillåter artikel 3.1 i [direktiv 2001/29] medlemsstaterna att i lag införa obligatorisk
kollektiv förvaltning av rätten att överföra musikaliska verk till allmänheten, oavsett hur överföringen sker, även om denna
rättighet kan förvaltas individuellt och upphovsmännen också gör det, utan möjlighet för dem att undanta sina verk från kollektiv
förvaltning?”

Domstolens behörighet
Såsom framgår av begäran om förhandsavgörande rör det nationella målet faktiska omständigheter som inträffade mellan maj 2004
och september 2007. Rumänien blev medlem av Europeiska unionen först den 1 januari 2007.
Domstolen är endast behörig att tolka unionsrättens bestämmelser vad avser deras tillämpning i en ny medlemsstat från och
med dagen för den statens anslutning till Europeiska unionen (se, för ett liknande resonemang, dom av den 10 januari 2006
i mål C‑302/04, Ynos, REG 2006, s. I‑371, punkt 36, och av den 14 juni 2007 i mål C‑64/06, Telefónica O2 Czech Republic, REG 2007,
s. I‑4887, punkt 23).
Eftersom omständigheterna i det nationella målet delvis hänför sig till tiden efter den dag då Rumänien anslöt sig till Europeiska
unionen, är domstolen behörig att besvara de frågor som ställts (se, för ett liknande resonemang, dom av den 15 april 2010
i mål C‑96/08, CIBA, REU 2010, s. I‑2911, punkt 15).

Prövning av tolkningsfrågorna

Den första och den andra frågan
Den hänskjutande domstolen har ställt den första och den andra tolkningsfrågan, som bör prövas i ett sammanhang, få att få
klarhet i huruvida direktiv 2001/29, särskilt artikel 3.1, ska tolkas så, att de enbart avser överföring till en allmänhet
som inte är närvarande på den plats varifrån överföringen sker eller om de även avser all överföring av ett verk som sker
direkt, på en plats som är öppen för allmänheten, genom varje form av offentliga direkta framföranden av verket.
Domstolen vill påpeka att varken artikel 3.1 eller någon annan bestämmelse i direktiv 2001/29 definierar begreppet ”överföring
till allmänheten”.
Vid tolkningen av ett unionsrättsligt begrepp – som i detta fall – ska inte bara lydelsen av den bestämmelse där begreppet
förekommer beaktas, utan också sammanhanget och de mål som eftersträvas med de föreskrifter som begreppet ingår i.
Vad för det första gäller sammanhanget, bör rätten till överföring till allmänheten enligt skäl 23 andra meningen i direktiv 2001/29
”förstås i vid mening och omfatta all överföring till allmänheten som inte är närvarande på den plats varifrån överföringen
sker”.
I dom av den 4 oktober 2011 i de förenade målen C‑403/08 och C‑429/08, Football Association Premier League m.fl. (REU 2011,
s. I‑0000), preciserade domstolen räckvidden av nämnda skäl 23, i synnerhet andra meningen.
Domstolen erinrade – med utgångspunkt i direktivets tillkomsthistoria, särskilt Gemensam ståndpunkt (EG) nr 48/2000, antagen
av rådet den 28 september 2000 inför antagandet av direktiv 2001/29 (EGT C 344, s. 1) – om att skäl 23 i direktivet är en
följd av Europaparlamentets förslag att i detta skäl precisera att överföring till allmänheten i den mening som avses i nämnda
direktiv inte omfattar ”direkta framställningar och framträdanden”, ett begrepp som anknyter till begreppet ”offentligt framförande”
i den mening som avses i artikel 11.1 i Bernkonventionen. Det senare begreppet inbegriper tolkning av verk inför den publik
som befinner sig i direkt fysisk kontakt med skådespelaren eller den som framför verket (se domen i de ovannämnda förenade
målen Football Association Premier League m.fl., punkt 201).
För att sådana offentliga direkta framföranden inte ska omfattas av begreppet överföring till allmänheten i direktiv 2001/29
preciseras i nämnda skäl 23 att överföring till allmänheten omfattar all överföring till den allmänhet som inte är närvarande
på den plats varifrån överföringen sker (domen i de ovannämnda förenade målen Football Association Premier League m.fl., punkt 202).
I en sådan situation som i det nationella målet där, såsom framgår av begäran om förhandsavgörande, de musikaliska verk som
överförs till allmänheten vid cirkus- och kabaréföreställningar framförs direkt, föreligger emellertid en sådan direkt fysisk
kontakt som innebär att publiken är närvarande på den plats varifrån överföringen sker, till skillnad från i fallet i skäl
23 andra meningen i direktiv 2001/29.
Vad vidare gäller det mål som eftersträvas med direktiv 2001/29, framgår det av skälen 2 och 5 i direktivet att detta avser
att skapa en allmän, flexibel ram på unionsnivå för att främja informationssamhällets utveckling och anpassa och komplettera
gällande bestämmelser om upphovsrätt och närstående rättigheter för att svara mot den tekniska utvecklingen, vilken lett till
nya former för utnyttjande av skyddade verk.
Av detta följer att den harmonisering som eftersträvas genom direktiv 2001/29 och som skäl 23 första meningen hänvisar till
inte ska anses avse ”traditionella” former av överföring till allmänheten, såsom direkta framföranden av verk.
Detta får också stöd av tredje och fjärde meningarna i skäl 23 i direktivet. Där anges att rätten till överföring till allmänheten
bör omfatta all sådan sändning eller vidaresändning av ett verk till allmänheten på trådbunden eller trådlös väg, inklusive
radio- och televisionssändningar men inga andra åtgärder. Denna rätt omfattar således inte åtgärder som inte innefattar en
”sändning” eller ”vidaresändning” av ett verk, såsom direkta framföranden av ett verk.
Mot denna bakgrund ska den första och den andra tolkningsfrågan besvaras på följande sätt. Direktiv 2001/29, särskilt artikel 3.1,
ska tolkas så, att de enbart avser överföring till en allmänhet som inte är närvarande på den plats varifrån överföringen
sker och inte överföring av ett verk som sker direkt, på en plats som är öppen för allmänheten, genom varje form av offentliga
direkta framföranden av verket.

Den tredje frågan
Mot bakgrund av svaret på den första och den andra frågan saknas anledning att besvara den tredje frågan.

Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma
mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till
domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (tredje avdelningen) följande:
Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/29/EG av den 22 maj 2001 om harmonisering av vissa aspekter av upphovsrätt och
närstående rättigheter i informationssamhället, särskilt artikel 3.1, ska tolkas så, att de enbart avser överföring till en
allmänhet som inte är närvarande på den plats varifrån överföringen sker och inte överföring av ett verk som sker direkt,
på en plats som är öppen för allmänheten, genom varje form av offentliga direkta framföranden av verket.
Underskrifter
*
Rättegångsspråk: rumänska.