CELEX: 62014CJ0006
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Regula (EK) Nr. 785/2004
Gaisa pārvadātāji un gaisa kuģu ekspluatanti
Apdrošināšana
Prasības
“Pasažiera” un “apkalpes locekļa” jēdzieni
Helikopters
Lavīnu spridzināšanas eksperta pārvadāšana
Zaudējumi, kas nodarīti lidojuma laikā darbā
Atlīdzība

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt 3. panta g) punktu Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 21. aprīļa Regulā (EK) Nr. 785/2004 par apdrošināšanas prasībām, kas attiecas uz gaisa pārvadātājiem un gaisa kuģu ekspluatantiem (
OV L 138, 1. lpp.
), kā arī 17. panta 1. punktu Konvencijā par dažu starptautisko gaisa pārvadājumu noteikumu unifikāciju, kura 1999. gada 28. maijā noslēgta Monreālā un kuru 1999. gada 9. decembrī parakstījusi Eiropas Kopiena, pamatojoties uz EK līguma 300. panta 2. punktu, un kura tās vārdā apstiprināta ar Padomes 2001. gada 5. aprīļa Lēmumu 2001/539/EK (
OV L 194, 38. lpp.
; turpmāk tekstā – “Monreālas konvencija”).
Šis lūgums tika iesniegts kasācijas (
Revision
) tiesvedībā starp
Wucher Helicopter GmbH
(turpmāk tekstā – “
Wucher
”), Austrijas gaisa pārvadātāju, un
Euro-Aviation Versicherungs AG
(turpmāk tekstā – “
Euro-Aviation
”), Vācijas apdrošināšanas sabiedrību, no vienas puses, un
F
.
Santer
, no otras puses, par
F. Santer
izmaksājamo atlīdzību saistībā ar savainojumiem, kas gūti gaisa satiksmes nelaimes gadījumā.
Atbilstošās tiesību normas
Starptautiskās tiesības
Monreālas konvencijas 3. panta 1., 2. un 5. punktā ir noteikts:
“1.   Attiecībā uz pasažieru pārvadājumiem piegādā atsevišķu vai kolektīvu dokumentu par pārvadājumiem, kurā ietverta:
a)
norāde uz sākuma punktu un gala punktu;
b)
ja sākuma punkts un gala punkts ir vienas Konvencijas dalībvalsts teritorijā, bet viena vai vairākas norunātās apstāšanās vietas atrodas kādas citas valsts teritorijā, norāde vismaz uz vienu šādu apstāšanās vietu.
2.   Iepriekšējā punktā minētā dokumenta nogādāšanu var aizstāt ar jebkuru citu līdzekli, kurš saglabā 1. punktā minēto informāciju. Izmantojot šādu citu līdzekli, pārvadātājs pasažierim piedāvā sniegt rakstisku ziņojumu ar šādi saglabāto informāciju.
[..]
5.   Iepriekš minēto punktu neievērošana neietekmē pārvadājumu līguma esamību vai derīgumu, uz kuru tomēr attiecas šīs konvencijas noteikumi, tostarp noteikumi par atbildības ierobežošanu.”
Minētās konvencijas 17. panta 1. punktā ir norādīts:
“Pārvadātājs atbild par zaudējumiem, kas radušies pasažiera miesas bojājumu vai nāves gadījumā, taču vienīgi pie nosacījuma, ka nelaimes gadījums, kurš izraisīja miesas bojājumus vai nāvi, notika gaisa kuģī vai jebkuru iekāpšanas vai izkāpšanas darbību laikā.”
Savienības tiesības
Padomes 1997. gada 9. oktobra Regula (EK) Nr. 2027/97 par gaisa pārvadātāju atbildību, veicot pasažieru un viņu bagāžas gaisa pārvadājumus (
OV L 285, 1. lpp.
), ir grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 13. maija Regulu (EK) Nr. 889/2002 (
OV L 140, 2. lpp.
; turpmāk tekstā – “Regula Nr. 2027/97”).
Regulas Nr. 889/2002 preambulas 8. apsvērumā ir paredzēts:
“Iekšējā aviācijas tirgū vairs nepastāv atšķirība starp iekšzemes un starptautiskajiem pārvadājumiem, un tādēļ pienākas nodrošināt vienādu atbildības veidu un līmeni gan Kopienas starptautiskajos, gan iekšzemes pārvadājumos.”
Regulas Nr. 2027/97 1. pantā ir paredzēts:
“Šī regula īsteno attiecīgos Monreālas Konvencijas noteikumus par pasažieru un viņu bagāžas gaisa pārvadājumiem un nosaka dažus papildu noteikumus. Bez tam tā paplašina šo noteikumu piemērošanas jomu, attiecinot tos arī uz gaisa pārvadājumiem vienā dalībvalstī.”
Minētās regulas 2. panta 2. punktā ir paredzēts:
“Šajā regulā minētie termini, kas nav definēti 1. punktā, ir lietoti Monreālas Konvencijā lietoto terminu nozīmē.”
Minētās regulas 3. panta 1. punktā ir paredzēts:
“Kopienas gaisa pārvadātāju atbildību par pasažieriem un viņu bagāžu reglamentē visi Monreālas Konvencijas noteikumi, kas attiecas uz šo atbildību.”
Regulas Nr. 785/2004 3. panta g) punktā ir noteikts:
“Šajā regulā:
[..]
g)
“pasažieris” ir jebkura persona, kas lido ar gaisa pārvadātāja vai gaisa kuģa ekspluatanta piekrišanu, izņemot dežurējošos apkalpes locekļus – gan lidojuma apkalpi, gan stjuartus;
[..].”
Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 20. februāra Regulas (EK) Nr. 216/2008 par kopīgiem noteikumiem civilās aviācijas jomā un par Eiropas Aviācijas drošības aģentūras izveidi, un ar ko atceļ Padomes Direktīvu 91/670/EEK, Regulu (EK) Nr. 1592/2002 un Direktīvu 2004/36/EK (
OV L 79, 1. lpp.
), IV pielikuma 1.c punktā ir noteikts:
“Pirms katra lidojuma jānosaka katra apkalpes locekļa funkcijas un pienākumi. Kapteinim ir jābūt atbildīgam par gaisa kuģa ekspluatāciju un drošību, kā arī par visu apkalpes locekļu, pasažieru un gaisa kuģī iekrautas kravas drošību.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
F. Santer
2009. gada 9. februārī, atrodoties helikopterā, kas pieder
Wucher
, kurš tā obligātās civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas līgumu ir noslēdzis ar
Euro-Aviation
, tika smagi savainots iekšēja pārlidojuma pār Zeldenes [
Sölden
] (Austrija) glečeru zonu laikā.
F. Santer
ir
Ötztaler Gletscherbahn-GmbH & Co. KG
(turpmāk tekstā – “
Ötztaler
”) darba ņēmējs, kurš kā lavīnu komisijas loceklis ir atbildīgs par drošību glečeru un to slēpošanas trašu zonā, kuras apsaimnieko viņa darba devējs.
F. Santer
uzdevums it īpaši ir novērtēt vietu, kur lavīnas būtu spridzināmas. Lavīnu spridzināšana notiek no helikoptera.
Negadījuma dienā
Wucher
no
Ötztaler
saņēma uzdevumu veikt “lidojumu lavīnu spridzināšanai”. Šā lidojuma laikā pilotam, kurš bija
Wucher
darba ņēmējs, līdzi devās
F. Santer
un divi citi
Ötztaler
darba ņēmēji.
F. Santer
vadīja pilotu uz vietu, kur bija jānomet sprāgstvielas. Veicot šo uzdevumu,
F. Santer
pēc pilota komandas bija jāatver durvis un jātur tās atvērtas, lai par sprāgstvielām atbildīgā persona sprāgstvielas varētu izmest ārā. Veicot šo procedūru, pēkšņa vēja brāzma iesitās tikko pavērtajās durvīs un atrāva tās vaļā. Tā kā
F. Santer
nespēja laikus atlaist durvju cilpu, viņš guva smagus miesas bojājumus elkoņa locītavas apvidū.
F. Santer
Austrijas pirmās instances tiesā cēla prasību pret
Wucher
un
Euro-Aviation
par zaudējumu atlīdzību. Minētā tiesa nolēma, ka prasība par zaudējumu atlīdzību principā ir pamatota un ka
F. Santer
ir uzskatāms par pasažieri. Uzskatot, ka darba devēja atbildības ierobežojums nav piemērojams, minētā tiesa konstatēja, ka
Wucher
un
Euro-Aviation
atbildība ir pamatota ar Austrijas valsts tiesībām.
Apelācijas tiesa apstiprināja pirmajā instancē taisīto spriedumu, taču nosprieda, ka
F. Santer
netika pārvadāts kā “pasažieris” šīs konvencijas nozīmē, jo nolūks nebija viņu pārvadāt no vienas vietas uz otru, bet gan attiecīgā lidojuma galvenais mērķis bija dalība lavīnu spridzināšanā. Saskaņā ar minētās tiesas viedokli Regula Nr. 2027/97 neliedz piemērot Austrijas aviācijas tiesību normas, jo Monreālas konvencija, uz kuru minētajā regulā esot veikta atsauce, ir piemērojama pasažieriem un viņu bagāžai.
Apelācijas tiesa secināja, ka
Wucher
ir atbildīgs par zaudējumiem, kas
F. Santer
nodarīti uz
Wucher
attiecināmas pilota vainojamas rīcības dēļ, kā arī
Wucher
paša organizatorisku kļūdu dēļ, un ka
F. Santer
ir līgumiskas tiesības uz zaudējumu atlīdzību, pamatojoties uz līgumu starp viņa darba devēju un
Wucher
. Minētā tiesa uzskatīja, ka saskaņā ar Austrijas tiesībām
Wucher
ir piemērojama paaugstināta civiltiesiskā atbildība un tādējādi atbildības ierobežošana ir izslēgta.
Prasītāji pamatlietā par šo nolēmumu ir iesnieguši kasācijas (
Revision
) sūdzību
Oberster Gerichtshof
[Augstākajā tiesā], apgalvojot, ka apelācijas tiesa esot nepareizi interpretējusi Regulu Nr. 2027/97 un kļūdaini neesot atzinusi darba devēja atbildības ierobežojumu, jo saskaņā ar prasītāju viedokli
F. Santer
esot bijis nevis pasažieris, bet gan apkalpes loceklis, un tas izslēdzot Austrijas vispārējās sociālās apdrošināšanas tiesību piemērošanu.
Oberster Gerichtshof
uzskata, ka jautājums par to, vai
F
.
Santer
ir uzskatāms par “pasažieri”, ir izšķirošs, lai piemērotu Monreālas konvencijā paredzēto atbildības regulējumu. Minētā tiesa norāda, ka šā jēdziena definīcija neesot atrodama ne Monreālas konvencijā, ne Tiesas judikatūrā. Vienlaikus tā atgādina, ka vairākas tiesas lidojumu ar konkrētu mērķi uzskatot nevis par komerciālu pārvadājumu, bet gan par “darbu gaisā”. Tomēr iesniedzējtiesa pauž šaubas par iespēju klasificēt
F. Santer
vai nu kā “pasažieri”, vai arī kā “apkalpes locekli” vai “trešo personu”. Tā uzskata, ka esot jānodrošina pienācīgs minimālais apdrošināšanas līmenis, lai aizsargātu patērētāju tiesības, un ka būtu vajadzīga “pasažiera” jēdziena vienota interpretācija Savienības tiesībās un Monreālas konvencijā.
Šādos apstākļos
Oberster Gerichtshof
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai Regulas Nr. 785/2004 3. panta g) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka persona, kas atrodas Kopienas gaisa pārvadātājam piederošā helikopterā,
—
kura tiek pārvadāta uz līguma pamata (konkrēti, līgums starp gaisa pārvadātāju un helikopterā atrodošās personas darba devēju),
—
kuras pārvadāšana tomēr norit darba pienākumu izpildes mērķa labad (konkrēti, lavīnu spridzināšana),
un
—
kura šajā operācijā līdzdarbojas kā “vietējo apvidu labi pārzinošs instruētājs” un kurai pēc pilota norādījuma lidojuma laikā jāatver durvis un pēc tam noteiktā veidā un noteiktu laiku tās ir jātur vaļā,
a)
ir “pasažieris”
vai
b)
ir pieskaitāma pie “lidojuma apkalpes un stjuartiem”?
2)
Ja uz pirmā jautājuma a) punktu tiek atbildēts apstiprinoši:
vai Monreālas konvencijas 17. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdziens “pasažieris” katrā ziņā ietver jēdzienu “pasažieris” Regulas Nr. 785/2004 3. panta g) punkta izpratnē?
3)
Ja uz otro jautājumu tiek sniegta noliedzoša atbilde:
vai Monreālas konvencijas 17. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka persona, kas atrodas Kopienas gaisa pārvadātājam piederošā helikopterā, ar pirmajā jautājumā minētajiem nosacījumiem ir “pasažieris”?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo jautājumu
Ar savu pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Regulas Nr. 785/2004 3. panta g) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka persona, kura atrodas Kopienas gaisa pārvadātājam piederošā helikopterā un kura tiek pārvadāta uz tāda līguma pamata, kas noslēgts starp šīs personas darba devēju un minēto gaisa pārvadātāju, tālab, lai veiktu tādu konkrētu uzdevumu kā pamatlietā, ir “pasažieris” vai arī ir pieskaitāma pie “lidojuma apkalpes un stjuartiem” minētās tiesību normas nozīmē.
Lai atbildētu uz šo jautājumu, ir jāatgādina, ka “pasažieris” Regulas Nr. 785/2004 3. panta g) punkta nozīmē ietver jebkuru personu, kas lido ar gaisa pārvadātāja vai gaisa kuģa ekspluatanta piekrišanu, izņemot dežurējošos apkalpes locekļus – gan lidojuma apkalpi, gan stjuartus.
No tā izriet, ka personas iekļaušana lidojuma apkalpes locekļa vai stjuarta kategorijā ir izņēmums no noteikuma, saskaņā ar kuru šī persona ir piederīga pasažieru kategorijai.
Vispirms ir jānorāda, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, lai vispārējais noteikums nezaudētu jēgu, izņēmumi ir interpretējami šauri (skat. spriedumu Komisija/Apvienotā Karaliste, C‑346/08,
EU:C:2010:213
, 39. punkts un tajā minētā judikatūra).
Tādēļ ir jāpārbauda, vai atbildētājs pamatlietā neietilpst “lidojuma apkalpes locekļu” vai “stjuartu” kategorijā.
Kā izriet no iesniedzējtiesas aprakstītajiem faktiem, pamatlietā
F. Santer
, kurš ir slēpošanas trases apsaimniekojošas komercsabiedrības darba ņēmējs, veica lidojumu kā “vietējo apvidu labi pārzinošs instruētājs” un viņa uzdevums bija lidojuma laikā pēc pilota komandas atvērt helikoptera durvis un turēt tās atvērtas noteiktā veidā uz noteiktu laikposmu.
No tā izriet, ka
F. Santer
nav veicis gaisa kuģa vadīšanas uzdevumus un tādējādi nav piederīgs “lidojuma apkalpes locekļu” kategorijai.
Turklāt, pretēji
Wucher
apgalvotajam, fakts, ka
F. Santer
uzdevums bija atvērt durvis pēc pilota komandas, nav pietiekams, lai
F. Santer
kvalificētu kā “stjuartu”. Pilotam kā gaisa kuģa kapteinim vienmēr ir pilnvaras dot norādījumus visām personām, kas atrodas gaisa kuģī, tai skaitā pasažieriem.
No tā izriet, ka
F. Santer
neietilpst arī “stjuartu” kategorijā.
Tāpēc ir jākonstatē, ka tāda persona kā
F. Santer
ir uzskatāma par “pasažieri” Regulas Nr. 785/2004 nozīmē.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, Regulas Nr. 785/2004 3. panta g) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka persona, kura atrodas Kopienas gaisa pārvadātājam piederošā helikopterā un kura tiek pārvadāta uz tāda līguma pamata, kas noslēgts starp šīs personas darba devēju un minēto gaisa pārvadātāju, tālab, lai veiktu tādu konkrētu uzdevumu kā pamatlietā, ir “pasažieris” minētās tiesību normas nozīmē.
Par otro un trešo jautājumu
Ar otro un trešo jautājumu, kuri jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Monreālas konvencijas 17. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka persona, kas ir “pasažieris” Regulas Nr. 785/2004 3. panta g) punkta nozīmē, ir uzskatāma par “pasažieri” arī minētā 17. panta nozīmē.
Šajā ziņā ir skaidrs, ka Monreālas konvencija ir nedalāma Savienības tiesību sistēmas sastāvdaļa un Tiesas kompetencē ir sniegt prejudiciālu nolēmumu par tās interpretāciju (skat. spriedumus
IATA
un
ELFAA
, C‑344/04,
EU:C:2006:10
, 36. punkts un tajā minētā judikatūra un 40. punkts, un
Walz
, C‑63/09,
EU:C:2010:251
, 20. punkts un tajā minētā judikatūra).
Vienā dalībvalstī veiktiem iekšējiem lidojumiem minētā konvencija kļuva piemērojama, pamatojoties uz Regulu Nr. 2027/97, kuras mērķis ir nodrošināt, lai gaisa pārvadātāju un Kopienas gaisa pārvadātāju atbildības līmenis un atbildības raksturs būtu tāds pats gan starptautiskos pārvadājumos, gan valsts mēroga pārvadājumos, kuri notiek Eiropas Savienībā.
Tādējādi, kā izriet no iesniedzējtiesas lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu,
Wucher
ietilpst “Kopienas gaisa pārvadātāja” jēdzienā, kam ir piemērojama Regula Nr. 2027/97, ar nosacījumu, ka
Wucher
ir gaisa satiksmes uzņēmums, kuram ir spēkā esoša darbības licence, ko izsniegusi Austrijas Republika saskaņā ar Padomes 1992. gada 23. jūlija Regulā (EEK) Nr. 2407/92 par gaisa pārvadātāju licencēšanu (
OV L 240, 1. lpp.
) paredzētajiem noteikumiem.
Tādējādi ir jāpārbauda, vai pamatlietā ir izpildīti pārējie nosacījumi Monreālas konvencijas piemērošanai. Šajā ziņā ir jākonstatē, vai
F. Santer
ietilpst “pasažiera” jēdzienā šīs konvencijas nozīmē – un tādēļ ir jāpārbauda, vai pamatlietā apskatāmā lidojuma mērķis bija “pasažieru pārvadājumi” minētās konvencijas nozīmē.
Šajā nolūkā ir jākonstatē, ka saskaņā ar Monreālas konvencijas 3. panta 1. un 2. punktu “pasažiera” statuss šīs konvencijas nozīmē ir saistīts ar to, vai ir izsniegts atsevišķs vai kolektīvs dokuments par pārvadājumiem, kura saturs ir definēts minētajā 1. punktā, vai arī cita veida dokuments ar šādu saturu.
Tomēr no minētās konvencijas 3. panta 5. punkta izriet arī, ka iepriekš minēto noteikumu neievērošana neietekmē pārvadājumu līguma pastāvēšanu vai spēkā esamību un ka uz to tāpat attiecas šīs konvencijas noteikumi, tostarp noteikumi par atbildības ierobežošanu.
Tādējādi, ja pastāv pārvadājuma līgums un ir izpildīti visi pārējie nosacījumi minētās konvencijas piemērošanai, konvencija ir piemērojama neatkarīgi no tā, kāda ir pārvadājuma līguma forma.
No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka
Ötztaler
darba ņēmējs
F. Santer
kā lavīnu komisijas loceklis, kurš atbildīgs par drošību glečeru un slēpošanas trašu zonā, pildīja lavīnu spridzināšanas uzdevumu kā savu ikdienas darbu. Turklāt
Wucher
tieši uz līguma pamata pārvietoja
F. Santer
un pārējos
Ötztaler
darba ņēmējus no helikoptera pacelšanās vietas uz vietām, kur bija jāspridzina lavīnas, lai pēc tam viņus atkal pārvietotu atpakaļ uz pacelšanās vietu.
No tā izriet, ka pamatlietā apskatāmā lidojuma mērķis bija
Ötztaler
darba ņēmēju pārvadāšana uz vietām, kur viņiem bija jāveic savs ikdienas darbs.
No iepriekš minētā izriet, ka Monreālas konvencijas 17. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka persona, kas ietilpst “pasažiera” jēdzienā Regulas Nr. 785/2004 3. panta g) punkta nozīmē, ir “pasažieris” arī minētās konvencijas 17. panta nozīmē, ja šī persona tikusi pārvadāta uz “pārvadājuma līguma” pamata minētās konvencijas 3. panta nozīmē.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:

1)
Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 21. aprīļa Regulas (EK) Nr. 785/2004 par apdrošināšanas prasībām, kas attiecas uz gaisa pārvadātājiem un gaisa kuģu ekspluatantiem, 3. panta g) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka persona, kura atrodas Kopienas gaisa pārvadātājam piederošā helikopterā un kura tiek pārvadāta uz tāda līguma pamata, kas noslēgts starp viņas darba devēju un minēto gaisa pārvadātāju, tālab, lai veiktu tādu konkrētu uzdevumu kā pamatlietā, ir “pasažieris” minētās tiesību normas nozīmē;

2)
17. pants Konvencijā par dažu starptautisko gaisa pārvadājumu noteikumu unifikāciju, kura 1999. gada 28. maijā noslēgta Monreālā un kuru 1999. gada 9. decembrī parakstījusi Eiropas Kopiena, pamatojoties uz EK līguma 300. panta 2. punktu, un kura tās vārdā apstiprināta ar Padomes 2001. gada 5. aprīļa Lēmumu 2001/539/EK, ir jāinterpretē tādējādi, ka persona, kas ir “pasažieris” Regulas Nr. 785/2004 3. panta g) punkta nozīmē, ir “pasažieris” arī minētās konvencijas 17. panta nozīmē, ja šī persona tikusi pārvadāta uz “pārvadājuma līguma” pamata minētās konvencijas 3. panta nozīmē.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – vācu.