CELEX: 62013CJ0667
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Valsts atbalsts
Ar aizdevumu saistīta valsts garantija
Lēmums 2011/346/ES
Jautājumi par spēkā esamību
Pieņemamība
LESD 107. panta 1. punkts
Pamatojums
Ietekme uz tirdzniecību starp dalībvalstīm
LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunkts
Nopietns traucējums dalībvalsts tautsaimniecībā

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir, pirmkārt, par Komisijas 2010. gada 20. jūlija Lēmuma 2011/346/ES par valsts atbalstu C 33/09 (ex NN 57/09, CP 191/09), ko valsts garantijas veidā attiecībā uz
BPP
īstenojusi Portugāle (
OV 2011, L 159, 95. lpp.
), spēkā esamību un, otrkārt, par Padomes 1999. gada 22. marta Regulas (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus [LESD 108.] panta piemērošanai (
OV L 83, 1. lpp.
), 14. panta 1. un 2. punkta interpretāciju.
Šis lūgums tika iesniegts tiesvedībā starp
Estado português
(Portugāles valsti) un likvidācijas procesā esošo
Banco Privado Português SA
(turpmāk tekstā – “
BPP
”), kā arī
Massa Insolvente do Banco Privado Português SA
(
BPP
kreditoru kopums) par šī valsts prasījuma iekļaušanu likvidācijas saistībās EUR 24 462 921,24 apmērā, kam pieskaitīti maksājamie procenti un ko veido atgūstamā atbalsta summa, ko tā ir nelikumīgi piešķīrusi
BPP
, piešķirot valsts garantiju šai bankai saistībā ar aizdevumu EUR 450 miljonu apmērā (turpmāk tekstā – “garantija”).
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Regula Nr. 659/1999
Regulas (EK) Nr. 659/1999 1. panta f) punktā nelikumīgs atbalsts definēts kā jauns atbalsts, kas ieviests, pārkāpjot LESD 108. panta 3. punktu.
Šīs regulas 14. pantā “Atbalsta atgūšana” ir noteikts:
“1.   Kad nelikumīga atbalsta gadījumos tiek pieņemti negatīvi lēmumi, Komisija izlemj, ka attiecīgā dalībvalsts veic visus vajadzīgos pasākumus, lai atgūtu atbalstu no saņēmēja (turpmāk – “atgūšanas lēmums”). Komisija neprasa atbalsta atgūšanu, ja tas būtu pretrunā ar kādu [Savienības] tiesību vispārēju principu.
2.   Atbalsts, kas ir jāatgūst saskaņā ar atgūšanas lēmumu, ietver procentus, kas aprēķināti pēc atbilstīgas likmes, ko nosaka Komisija. Procenti maksājami no dienas, kad nelikumīgais atbalsts nodots saņēmēja rīcībā, līdz tā atgūšanas dienai.
3.   Neskarot nevienu [Eiropas Savienības] Tiesas nolēmumu saskaņā ar [LESD 278.] pantu, atgūšanu īsteno tūlīt un saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts likumos paredzētajām procedūrām, ja vien tās nodrošina tūlītēju un efektīvu Komisijas lēmuma izpildi. Šajā nolūkā un gadījumā, ja ir sākts izskatīšanas process valsts tiesā, attiecīgās dalībvalstis, neskarot [Savienības] tiesību aktus, veic visus vajadzīgos pasākumus, kas iespējami to attiecīgajās tiesību sistēmās, tostarp pagaidu pasākumus.”
2009. gada 13. marta lēmums
Ar 2009. gada 13. marta Lēmumu C(2009) 1892, galīgā redakcija, par valsts atbalstu NN 71/08 - Portugāle,
Auxílio estatal ao Banco Privado Português - BPP
(
OV C 174, 1. lpp.
; turpmāk tekstā – “2009. gada 13. marta lēmums”), Komisija ārkārtas pasākuma ietvaros nolēma necelt iebildumus par valsts garantijas formā piešķirto
Estado português
atbalstu, kas attiecās uz EUR 450 miljonu aizdevumu, ko sešas Portugāles bankas bija piešķīrušas
BPP
2008. gada 5. decembrī. Šī garantija tika atļauta, pamatojoties uz EKL 87. panta 3. punkta b) apakšpunktu, kas tagad ir LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunkts, uz sešiem mēnešiem, proti, līdz 2009. gada 5. jūnijam.
No šī lēmuma preambulas 34. apsvēruma izriet, ka Komisijas veiktais atbalsta vērtējums neietekmē tās vērtējumu, kas tai būtu jāveic gadījumā, ja šis pasākums tiktu pagarināts pēc iepriekšējā punktā minētā beigu datuma.
Šī lēmuma preambulas 39. apsvērumā ir noteikts:
“neraugoties uz piedāvātā nodrošinājuma augsto vērtību, atlīdzība par valsts garantiju bija ievērojami mazāka par to, kāda parasti tiktu uzskatīta par atbilstīgu grūtībās nonākušu banku gadījumā. Komisija uzskata, ka izņēmuma gadījumā šādu atlīdzību varētu atzīt par atbilstīgu, lai nodrošinātu [
BPP
] izdzīvošanu, un vienīgi īsajā glābšanas laikā. Turklāt šī atlīdzības līmeņa akceptēšana ir atkarīga no nosacījuma, ka tiek iesniegts pārstrukturēšanas plāns. Komisija sagaida, ka valsts iesaistīšanās
BPP
labā izmaksas ilgtermiņā atspoguļosies pārstrukturēšanas plānā, kura mērķis ir [
BPP
] dzīvotspējas atjaunošana, un ka piešķirtā atbalsta ietekme uz konkurenci tiks ņemta vērā kompensējošo pasākumu ietvaros. Šajā kontekstā Komisija arī atgādina un pozitīvi atzīmē Portugāles iestāšu apņemšanos pārstrukturēšanas plānu iesniegt sešu mēnešu laikā no atbalsta pasākuma [
BPP
] piešķiršanas datuma, proti, līdz 2009. gada 5. jūnijam.”
Komisija 2009. gada 13. marta lēmuma preambulas 41. apsvērumā atgādina, ka atbalsta – kura ilgums ir ierobežots ar sešiem mēnešiem – iespējamā pagarināšana ir tai jāpaziņo tās apstiprinājuma saņemšanai.
Lēmums 2011/346
Lēmuma 2011/346 preambulas 9., 12., 13. un 19.–24. apsvērums ir formulēti šādi:
“(9)
BPP
ir finanšu iestāde, kas atrodas Portugālē un sniedz banku pakalpojumus privātklientiem, konsultācijas uzņēmumiem un privātā kapitāla pakalpojumus. [..]
BPP
ir pārstāvēta Portugālē, Spānijā un mazākā mērā Brazīlijā un Dienvidāfrikā.
[..]
(12)
BPP
2008. gada 24. novembrī informēja Portugāles centrālo banku (turpmāk tekstā – “Portugāles Banka”), ka pastāv risks, ka tā nespēs izpildīt maksājumu saistības.
BPP
tika atļauts no 2008. gada 1. decembra apturēt visus maksājumus.
(13)
BPP
2008. gada 5. decembrī saņēma EUR 450 miljonu aizdevumu, kas tika nodrošināts ar [..] garantiju [..]. Aizdevums un garantija sedza tikai tās
BPP
saistības, kas bija reģistrētas
BPP
bilancē 2008. gada 24. novembrī, un aizdevums bija jāizmanto tikai noguldījumu atmaksāšanai noguldītājiem un citiem kreditoriem un nebija paredzēts grupas citu uzņēmumu saistību segšanai.
[..]
(19)
Saistībā ar Komisijas uzsākto pārbaudi par ārkārtas palīdzības pasākumu Portugāle apņēmās iesniegt
BPP
pārstrukturēšanas plānu valsts intervences sešu mēnešu laikā (t. i., līdz 2009. gada 5. jūnijam).
(20)
Komisija 2009. gada 13. marta lēmumā apstiprināja pasākumu uz sešiem mēnešiem no [..] garantijas piešķiršanas, t.i., līdz 2009. gada 5. jūnijam. Komisija uzskatīja, ka, ņemot vērā atlīdzības ārkārtīgi zemo līmeni, ir nepieciešama pārstrukturēšanas plāna iesniegšana līdz 2009. gada 5. jūnijam.
(21)
Lai pagarinātu garantijas spēkā esības termiņu pēc sākotnējiem sešiem mēnešiem, Portugāles iestādes apņēmās iesniegt Komisijai konkrētu paziņojumu.
(22)
Portugāle nav izpildījusi iepriekšminētās saistības.
[..]
(23)
Portugāle 2009. gada 23. jūnija e‑pasta vēstulē informēja Komisiju, ka tā ir pieņēmusi lēmumu pagarināt [..] garantiju vēl uz sešiem mēnešiem (Finanšu ministrijas 2009. gada 5. jūnija rīkojums Nr. 13364‑A/2009). Tomēr Portugāle nepaziņoja par minēto pagarinājumu, kā arī nemēģināja iegūt Komisijas apstiprinājumu.
(24)
Tā kā Komisijas lēmumā atbalsts apstiprināts tikai līdz 2009. gada 5. jūnijam, 2009. gada 6. jūnijā glābšanas atbalsts kļuva nelikumīgs.”
Attiecībā uz garantijas kvalificēšanu par “valsts atbalstu” LESD 107. panta 1. punkta izpratnē Lēmuma 2011/346 preambulas 57.–60. apsvērumā noteikts:
“(57)
Kā [..] noteikts jau 2009. gada 13. marta lēmumā [..], [..] garantija ir ļāvusi
BPP
saņemt aizdevumu ar labākiem finanšu nosacījumiem nekā tie, kas parasti tirgū ir pieejami uzņēmumiem līdzīgos apstākļos, tajā mazticamajā situācijā, kā atzinušas Portugāles iestādes, kad šādi aizdevumi vispār būtu bijuši pieejami. Šajā ziņā [2009. gada 13. marta] lēmumā jau tika noteikts, ka maksa 20 bāzes punktu apmērā ir ievērojami zemāka par noteikto līmeni tāpēc, ka tika piemērots Eiropas Centrālās bankas 2008. gada 20. oktobra ieteikums. Neskatoties uz augsto nodrošinājuma līmeni, Komisija secināja, ka atlīdzība par [..] garantiju ir ievērojami mazāka par atlīdzību, kāda parasti būtu uzskatāma par adekvātu problēmās nonākušu banku gadījumā. Šāda atlīdzība tika uzskatīta par pienācīgu tikai glābšanas stadijai, ar nosacījumu, ka līdz 2009. gada 5. jūnijam būtu iesniegts pārstrukturēšanas plāns.
(58)
Atšķirībā no citām bankām, kuru aizņēmumiem netika piešķirta [..] garantija,
BPP
ieguva ekonomisku priekšrocību, jo maksa, kas tika iekasēta par [..] garantiju, nepārprotami bija zemāka par tirgus līmeni.
(59)
Portugāles iestāžu arguments, ka
BPP
nedarbojās tirgū kopš 2008. gada 1. decembra, nav pieņemams. Ņemot vērā, ka Portugāles Banka
BPP
licenci bankas darbību veikšanai atsauca 2010. gada 15. aprīlī,
BPP
varēja atgriezties tirgū vai atkārtoti atgriezties tirgū, par to iepriekš brīdinot. Patiesi,
BPP
atveseļošanas plāni, kas iesniegti laikposmā no 2008. gada decembra līdz 2009. gada aprīlim, parāda bankas potenciālu glābšanas pasākuma rezultātā turpināt veikt saimniecisko darbību. Ņemot vērā
BPP
darbību un pozīciju valsts un starptautiskajos finanšu tirgos, šī priekšrocība LESD 107. panta 1. punkta nozīmē potenciāli iespaido konkurenci un tirdzniecību starp dalībvalstīm. Tikai no 2010. gada 15. aprīļa, kad tika atsaukta licence bankas darbību veikšanai,
BPP
tiešām zaudēja jebkuru iespēju [..] atkārtoti atgriezties tirgū un iespējami izkropļot konkurenci un iespaidot tirdzniecību starp dalībvalstīm.
(60)
Pamatojoties uz iepriekšminēto, Komisija secina, ka [..] garantija ir nodrošinājusi
BPP
ekonomisku priekšrocību, izmantojot Portugālei paredzētos valsts līdzekļus. Iespējams, ka šī priekšrocība iespaidos konkurenci un tirdzniecību starp dalībvalstīm LESD 107. panta 1. punkta nozīmē. Tāpēc šis pasākums ir valsts atbalsts.”
Attiecībā uz atbalsta saderīgumu ar iekšējo tirgu šī lēmuma preambulas 65., 67., 68. un 70.–72. apsvērums formulēti šādi:
“(65)
Komisija jau ir atzinusi, ka pašreizējā globālā finanšu krīze var radīt nopietnus traucējumus dalībvalsts tautsaimniecībā un ka minēto traucējumu novēršanai par piemērotiem var uzskatīt banku atbalsta pasākumus. Šis novērtējums ir apstiprināts [Komisijas paziņojumā – Valsts atbalsta noteikumu piemērošana pasākumiem, kas veikti attiecībā uz finanšu iestādēm saistībā ar pašreizējo globālo finanšu krīzi (
OV 2008, C 270, 8. lpp.
; turpmāk tekstā – “Banku paziņojums”). [..]
[..]
(67)
Neskatoties uz atkārtotiem lūgumiem un rīkojumu sniegt informāciju, [..] Portugāle neiesniedza pārstrukturēšanas plānu, bet pagarināja garantiju divas reizes, iepriekš par to nepaziņojot Komisijai un nesaņemot Komisijas apstiprinājumu.
(68)
[..] [2009. gada 13. marta] lēmumā noteikta saistība starp [..] garantijas apstiprināšanu un Portugāles iestāžu apņemšanos sešu mēnešu laikā iesniegt pārstrukturēšanas plānu. Portugāles iestādes šo apņemšanos neizpildīja.
[..]
(70)
[..] attiecībā uz saistībām iesniegt pārstrukturēšanas plānu [..] jebkurā gadījumā pastāv fakts, ka pārstrukturēšanas plāns netika iesniegts [2009. gada 13. marta] lēmumā noteiktajā laikā, un tādēļ nevarēja uzturēt spēkā pamatu, saskaņā ar kuru tika dots apstiprinājums.
(71)
No tā izriet, ka garantijas atlīdzība bija zemāka nekā līmenis, kādu parasti pieprasa atbilstīgi Banku paziņojumam, lai to uzskatītu par saderīgu atbalstu, un ka Komisija [2009. gada 13. marta] lēmumā apstiprināja šo atlīdzības līmeni tikai tādēļ, ka Portugāle apņēmās iesniegt pārstrukturēšanas vai likvidācijas plānu, ar kuru tiktu attiecīgi mazināts konkurences izkropļojums. Līdz 2009. gada 5. jūnijam šāds plāns netika iesniegts, tādēļ Komisija secina, ka ne [..] garantija, ne tās pagarinājums pēc 2009. gada 5. jūnija nav saderīgs ar iekšējo tirgu.
(72)
Lai gan Portugāle neiesniedza
BPP
pārstrukturēšanas plānu, Portugāles iestādes ir iesniegušas informāciju, kas pierāda, ka 2010. gada 15. aprīlī uzsāktā likvidācijas procesa rezultātā, atsaucot
BPP
licenci bankas darbību veikšanai,
BPP
tiks likvidēta. Turklāt
BPP
akcionāriem netiks piešķirtas citas kompensācijas, kā vien summas, kas izriet no paša likvidācijas procesa. Pamatojoties uz šo informāciju, Komisija uzskata, ka nākotnē saistībā ar
BPP
nepastāv konkurences izkropļojuma risks. Tomēr šis secinājums nenovērš Portugāles īstenotā pasākuma nesaderību laikposmā no 2008. gada 5. decembra līdz 2010. gada 15. aprīlim.”
Lēmuma 2011/346 1. pantā atzīts, ka “valsts atbalsts saistībā ar EUR 450 miljonu aizdevuma garantēšanu, ko nelikumīgi par labu [
BPP
] piešķīrusi Portugāle, pārkāpjot [LESD] 108. panta 3. punktu, nav saderīgs ar iekšējo tirgu”.
Saskaņā ar šī lēmuma 2. panta 1. punktu “Portugālei jāatgūst no saņēmēja atbalsts, kas minēts 1. pantā”.
Minētā lēmuma 3. panta 1. punktā noteikts, ka “šā lēmuma 1. pantā minētajai atbalsta atgūšanai jābūt tūlītējai un faktiskai”.
Portugāles tiesības
Uzņēmumu maksātnespējas un darbības atjaunošanas kodeksa (
Código da Insolvência e da Recuperação de Empresas
), kas apstiprināts ar 2004. gada 18. marta Dekrētlikumu Nr. 53/2004 (turpmāk tekstā – “
CIRE
”), 91. panta 2. punktā noteikts:
“Jebkurš prasījums, kuram vēl nav iestājies samaksas termiņš maksātnespējas atzīšanas dienā un par kuru nav maksājami atlīdzinājuma procenti vai par kuru ir jāmaksā procenti, kuru likme ir zemāka par likumā noteikto procentu likmi, tiek uzskatīts par tādu, kura apmērs, ja to palielina par procentiem, kuri aprēķināti šai summai attiecīgi likumā noteiktās procentu likmes apmērā vai atbilstoši likmei, kas atbilst starpībai starp likumisko un līgumisko procentu likmi, par laikposmu līdz samaksas termiņam, atbilstu attiecīgā prasījuma apmēram”.
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
2010. gada 9. septembrī
Estado português
iesniedzējtiesā cēla prasību atbilstoši
CIRE
tiesību normām par tās prasījuma, kas izriet no ar Lēmumu 2011/346 noteiktās atgūšanas, iekļaušanu likvidācijas saistībās.
Iesniedzējtiesā
Massa Insolvente do Banco Privado Português SA
iebilda pret šo prasību, apgalvojot, ka Lēmums 2011/346 esot prettiesisks un šī iemesla dēļ
Estado português
prasījumam trūkstot jebkāda tiesiska pamata.
Šajā kontekstā 2011. gada 9. septembrī atbildētājas pamatlietā Eiropas Savienības Vispārējā tiesā cēla prasību atcelt Lēmumu 2011/346; šo prasību Vispārējā tiesa noraidīja 2014. gada 12. decembrī (spriedums
Banco Privado Português
un
Massa Insolvente do Banco Privado Português
/Komisija, T‑487/11,
EU:T:2014:1077
).
Starplaikā, ņemot vērā tiesvedību Vispārējā tiesā, iesniedzējtiesa apturēja tiesvedību līdz brīdim, kad tiks pieņemts lēmums par Lēmuma 2011/346 tiesiskuma apstiprināšanu vai tā atcelšanu.
Estado português
tomēr šo lēmumu par tiesvedības apturēšanu pārsūdzēja
Tribunal da Relação de Lisboa
(Lisabonas apelācijas tiesā), kas lika tiesvedību turpināt, atgādinādama iesniedzējtiesai par iespēju vērsties Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu.
Iesniedzējtiesai ir šaubas par Lēmuma 2011/346 spēkā esamību. Pirmkārt, attiecībā uz garantijas kvalificēšanu par “valsts atbalstu” LESD 107. panta 1. punkta izpratnē šī tiesa atgādina, ka šīs tiesību normas piemērošanas nosacījumi neparedz vienkāršu iespēju, ka attiecīgais pasākums var iespaidot tirdzniecību starp dalībvalstīm, bet gan, ka tai jābūt faktiski iespaidotai. Taču Lēmuma 2011/346 pamatojums neļaujot secināt, ka Komisija būtu atzinusi, ka garantija faktiski iespaidoja tirdzniecību starp dalībvalstīm. Turklāt šī tiesa uzskata, ka fakti neļauj katrā ziņā secināt šādas iespaidošanas pastāvēšanu. Šajā ziņā iesniedzējtiesa atgādina, kā izriet no Lēmuma 2011/346 preambulas 77. apsvēruma, ka garantija tika piešķirta
BPP
, lai nodrošinātu aizdevumu, kas tika izmantots, lai izmaksātu naudu kreditoriem, kuru prasījumiem bija iestājies samaksas termiņš vai kuru kredītlīnijas beidzās, un ka 2008. gada 1. decembrī
BPP
izbeidza darbību tirgū.
Otrkārt, attiecībā uz atbalsta saderīguma vērtējumu iesniedzējtiesa atgādina, ka 2009. gada 13. marta lēmumā tika secināts, ka saskaņā ar 107. panta 3. punkta b) apakšpunktu atbalstu var uzskatīt par saderīgu ar iekšējo tirgu sešus mēnešus, sākot no datuma, kad tika izsniegta garantija, proti, no 2008. gada 5. decembra līdz 2009. gada 5. jūnijam, jo
BPP
nespēja izpildīt savas finansiālās saistības varēja negatīvi ietekmēt visu Portugāles finanšu sistēmu. Lēmuma 2011/346 beigās Komisija tomēr ir secinājusi, ka atbalsts nav saderīgs, jo
Estado português
nav iesniegusi pārstrukturēšanas plānu pirms šī sešu mēnešu laikposma beigām, lai gan atbalsta pasākuma apstiprināšanas pamatā bija šāds nosacījums. Iesniedzējtiesa uzskata, ka Lēmumā 2011/346 nav pienācīgi izklāstīti iemesli, kādēļ tas, ka
Estado português
neiesniedza
BPP
pārstrukturēšanas plānu, ietekmē 2009. gada 13. marta lēmumā veikto saderības izvērtējumu, īpaši laikposmā no 2008. gada 5. decembra līdz 2009. gada 5. jūnijam.
Treškārt, iesniedzējtiesa uzskata, ka pastāv pretruna Lēmuma 2011/346 pamatojumā, kā arī starp tā pamatojumu un tā rezolutīvo daļu attiecībā uz datumu, kopš kura atbalsts tiek uzskatīts par prettiesisku. No šī lēmuma preambulas 24. apsvēruma izrietot, ka atbalsts kļuva nelikumīgs 2009. gada 6. jūnijā. Tomēr šī lēmuma preambulas 72. apsvērumā ir precizēts, ka atbalsts nav saderīgs ar kopējo tirgu laikā no 2008. gada 5. decembra līdz 2010. gada 15. aprīlim. Lēmuma rezolutīvajā daļā savukārt ir vienīgi noteikts, ka atbalsts nebija saderīgs ar kopējo tirgu. Jautājums par brīdi, no kura minētā garantija ir uzskatāma par nelikumīgu, nosaka atbalsta apmēra aprēķinu.
Visbeidzot un ceturtkārt, iesniedzējtiesa apgalvo, ka
CIRE
91. panta 2. punkta piemērošana šajā lietā var būt par pamatu tam, ka tiek samazināta
Estado português
apmierināmās prasības summa. Tādējādi ir jānoskaidro, vai Regulas Nr. 659/1999 14. pants gadījumā, ja ir izpildīti attiecīgie nosacījumi, ir šķērslis tam, ka tiek samazināta summa, kas valstij ir jāatgūst atbilstoši
CIRE
91. panta 2. punktam.
Šādos apstākļos
Tribunal do Comércio de Lisboa
(Lisabonas Komerctiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai Lēmumā [2011/346] ir pieļauta kļūda, nesniedzot pienācīgu pamatojumu:
a)
nenorādot iemeslus, kādēļ
Estado português
piešķirtais atbalsts ietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm;
b)
neizskaidrojot iemeslu, kādēļ atbalsts, kas tika piešķirts garantijas veidā un attiecībā uz kuru sākotnēji tika uzskatīts, ka tam ir piemērojams 107. panta 3. punkts, vēlāk tika atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu?
2)
Vai Lēmumā [2011/346] ir pieļauta kļūda, jo pastāv pretrunas starp tā pamatojumu un rezolutīvo daļu attiecībā uz datumu, no kura [atbalsts] tiek uzskatīts par prettiesisku: 2008. gada 5. decembris vai 2009. gada 5. jūnijs?
3)
Vai ar Lēmumu [2011/346] ir pārkāpts LESD 107. panta 1. punkts, ciktāl ar piešķirto atbalstu netika iespaidota tirdzniecība starp dalībvalstīm, īpaši, ņemot vērā aizdevuma mērķi un tā faktisko izmantošanu, kā arī faktu, ka saņēmējs kopš 2008. gada 1. decembra ir pārtraucis darbību?
4)
Vai ar Lēmumu [2011/346] ir pārkāpts LESD 107. panta 3. punkts, ciktāl atbalsta mērķis bija novērst nopietnus traucējumus dalībvalsts tautsaimniecībā un tādējādi tas ir saderīgs ar [iekšējo] tirgu?”
Pakārtoti
Tribunal do Comércio de Lisboa
uzdod arī šādu jautājumu par interpretāciju:
“Vai Regulas Nr. 659/1999 14. panta 1. un 2. punkts nepieļauj to, ka šajā lietā tiek piemērots atgūstamās summas samazinājums, ja šis noteikums bez diskriminācijas ir piemērojams visiem maksātnespējīgās sabiedrības kreditoriem?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pieņemamību
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ietver piecus jautājumus, no kuriem pirmie četri attiecas uz Lēmuma 2011/346 spēkā esamību un piektais – uz Regulas Nr. 659/1999 14. panta 1. un 2. punkta interpretāciju. Ir jāanalizē atsevišķi, pirmkārt, pirmo četru jautājumu pieņemamība un, otrkārt, piektā jautājuma pieņemamība.
Par jautājumu par Lēmuma 2011/346 spēkā esamību pieņemamību
Portugāles valdība apgalvo, ka jautājumi par Lēmuma 2011/346 spēkā esamību ir nepieņemami. Atsaukdamās uz spriedumu
TWD Textilwerke Deggendorf
(C‑188/92,
EU:C:1994:90
), šī valdība apgalvo, ka, tā kā Vispārējā tiesā par šo lēmumu netika celta prasība atcelt tiesību aktu, šis lēmums attiecībā pret to ir kļuvis galīgs un tā spēkā esamība vairs nevar tikt apstrīdēta valsts tiesā. Turklāt par Lēmumu 2011/346 nav iesniegts pieteikums par piemērošanas apturēšanu. Tādējādi tas ir izpildāms veidā, kas ļauj tūlītēju un faktisku atbalsta atgūšanu.
Šajā ziņā jāatgādina, ka spriedumā
TWD Textilwerke Deggendorf
(
EU:C:1994:90
, 17. punkts) Tiesa nosprieda, ka ir izslēgts, ka persona, kas saņem valsts atbalstu, kurš ir tieši un vienīgi saņēmēja dalībvalstij – kura nešaubīgi būtu varējusi apstrīdēt šo lēmumu un kura ir ļāvusi izbeigties LESD 263. panta sestajā daļā šai nolūkā paredzētajam imperatīvajam termiņam – adresētā Komisijas lēmuma priekšmets, varētu efektīvi apšaubīt šī atbalsta tiesiskumu valsts tiesā, ceļot prasību pret pasākumiem, ko valsts iestādes veikušas šī lēmuma īstenošanai (skat. arī spriedumus
Nachi Europe
, C‑239/99,
EU:C:2001:101
, 30. punkts, un
Lucchini
, C‑119/05,
EU:C:2007:434
, 55. punkts). Tiesa uzskatīja, ka pieņemt pretēju nolēmumu nozīmētu atbalsta saņēmējam atzīt iespēju apiet galīgo raksturu, kādam, pamatojoties uz tiesiskās noteiktības principu, būtu jāpiemīt nolēmumam pēc apstrīdēšanas termiņa beigām (spriedums
Nachi Europe
,
EU:C:2001:101
, 30. punkts un tajā minētā judikatūra).
Situācija, uz kuru balstīta šī judikatūra, neatbilst situācijai pamatlietā. Šajā pēdējā lietā aplūkojamā atbalsta saņēmējs, kurš LESD 263. panta sestajā daļā paredzētajā termiņā Vispārējā tiesā cēla prasību atcelt Lēmumu 2011/346 – attiecībā uz kuru tika pasludināts spriedums
Banco Privado Português
un
Massa Insolvente do Banco Privado Português
/Komisija (
EU:T:2014:1077
) –, nevar tikt uzskatīts par tādu, kas mēģina apiet šī lēmuma galīgo raksturu tāpēc, ka tas iesniedzējtiesā apstrīd šī lēmuma spēkā esamību.
Turklāt, tā kā Tiesas izraudzītais risinājums sprieduma
TWD Textilwerke Deggendorf
(
EU:C:1994:90
) 18. punktā ir balstīts uz Savienības tiesību akta galīgā rakstura apiešanas risku, tas ir piemērojams vienīgi attiecībā pret lietas dalībnieku, kurš atsaucas uz Eiropas Savienības tiesību akta prettiesiskumu valsts tiesā, lai arī viņš nešaubīgi būtu varējis pret šo aktu celt prasību atcelt tiesību aktu atbilstoši LESD 263. pantam, bet nav to darījis paredzētajā termiņā. Tādējādi apstāklim, ka
Estado português
, kas neapstrīd Lēmumu 2011/346 valsts tiesā, nav par šo lēmumu cēlusi Vispārējā tiesā prasību atcelt tiesību aktu, nav nozīmes jautājumu par šī lēmuma spēkā esamību pieņemamības izvērtēšanai.
Visbeidzot, no sprieduma
TWD Textilwerke Deggendorf
(
EU:C:1994:90
) neizriet, ka prejudiciāla jautājuma par Savienības tiesību akta spēkā esamību pieņemamība būtu pakārtota tam, vai attiecībā uz to ir ticis iesniegts pieteikums par piemērošanas apturēšanu, pamatojoties uz LESD 278. pantu. Šajā spriedumā nav atsauces uz Savienības tiesību akta, kura spēkā esamība tiek apstrīdēta, izpildāmību, bet gan tas balstīts uz risku, ka var tikt apiets šā akta galīgais raksturs.
Tādējādi četri pirmie jautājumi par Lēmuma 2011/346 spēkā esamību ir pieņemami.
Par jautājuma par Regulas Nr. 659/1999 14. panta 1. un 2. punkta interpretāciju pieņemamību
Komisija uzskata, ka lēmumā par prejudiciālo jautājumu uzdošanu nav izskaidrota šī jautājuma atbilstība. Tādējādi tā uzskata, ka tas ir nepieņemams.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru LESD 267. pantā iedibinātās sadarbības starp Tiesu un valsts tiesām ietvaros tikai valsts tiesai, kas iztiesā lietu un kas ir atbildīga par pieņemamo tiesas nolēmumu, ņemot vērā lietas īpatnības, ir jānovērtē gan tas, cik lielā mērā prejudiciālais nolēmums ir nepieciešams sprieduma taisīšanai, gan arī Tiesai uzdoto jautājumu atbilstība. Tādējādi gadījumā, ja uzdotie jautājumi attiecas uz Savienības tiesību interpretāciju, Tiesai principā ir pienākums pieņemt nolēmumu (skat. it īpaši spriedumu
Kamberaj
, C‑571/10,
EU:C:2012:233
, 40. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī rīkojumu
Dél-Zempléni Nektár Leader Nonprofit
, C‑24/13,
EU:C:2014:40
, 39. punkts).
Tomēr Tiesai ir jāpārbauda apstākļi, kādos valsts tiesa pie tās ir vērsusies, lai pārbaudītu savu kompetenci. Sadarbība, kam būtu jādominē prejudiciālā nolēmuma procedūrā, nozīmē, ka valsts tiesai ir jāņem vērā Tiesai uzticētā funkcija, proti, palīdzēt nodrošināt tiesiskumu dalībvalstīs, nevis sniegt konsultācijas vispārīgos vai hipotētiskos jautājumos (skat. spriedumu
Kamberaj
,
EU:C:2012:233
, 41. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī rīkojumu
Dél-Zempléni Nektár Leader Nonprofit
,
EU:C:2014:40
, 40. punkts).
Šajā ziņā valsts tiesas iesniegto lūgumu Tiesa var noraidīt tikai tad, ja ir acīmredzams, ka lūgtajai Savienības tiesību interpretācijai nav nekāda sakara ar pamatlietas faktisko situāciju vai tās priekšmetu, vai arī gadījumos, kad izvirzītā problēma ir hipotētiska vai kad Tiesai nav zināmi faktiskie vai juridiskie apstākļi, kas nepieciešami, lai sniegtu noderīgu atbildi uz tai uzdotajiem jautājumiem (skat. spriedumu
Kamberaj
,
EU:C:2012:233
, 42. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī rīkojumu
Dél-Zempléni Nektár Leader Nonprofit
,
EU:C:2014:40
, 41. punkts).
Šajā gadījumā iesniedzējtiesa Tiesai uzdod jautājumu par Regulas Nr. 659/199 14. panta 1. un 2. punkta interpretāciju, lai varētu novērtēt
CIRE
91. panta 2. punkta saderīgumu ar šīm tiesību normām.
Tomēr neviens no Tiesai iesniegto lietas materiālu dokumentiem nenorāda, ka pamatlietai ir piemērojams
CIRE
91. panta 2. punkts. Šī tiesību norma attiecas uz prasījumiem, kuriem “maksātnespējas atzīšanas dienā vēl nav iestājies samaksas termiņš un par kuriem nav maksājami atlīdzinājuma procenti vai par kuriem ir jāmaksā procenti, kuru likme ir zemāka par likumā noteikto procentu likmi”.
Taču
Estado português
prasījumam pamatlietā bija iestājies samaksas termiņš pirms
BPP
likvidācijas procesa uzsākšanas 2010. gada 15. aprīlī. Kā atgādināts Lēmuma 2011/346 preambulas 24. apsvērumā, valsts atbalsts pamatlietā jebkurā gadījumā ir atbilstoši LESD 108. panta 3. punktam uzskatāms par nelikumīgu no 2009. gada 6. jūnija, jo 2009. gada 13. marta lēmumā šis atbalsts atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu tikai uz sešiem mēnešiem, proti, līdz 2009. gada 5. jūnijam.
Turklāt iesniedzējtiesa par
CIRE
91. panta 2. punkta piemērojamību pamatlietai runā vienīgi hipotētiski.
Šādos apstākļos ir jāsecina, ka piektais jautājums nav par tādu Savienības tiesību interpretāciju, kas atbilstu nolēmuma, kurš jāpieņem iesniedzējtiesai, objektīvajām vajadzībām (skat. rīkojumus
Abt
u.c., C‑194/10,
EU:C:2011:182
, 37. punkts, kā arī
Dél-Zempléni Nektár Leader Nonprofit
,
EU:C:2014:40
, 44. punkts).
Tādējādi piektais prejudiciālais jautājums par Regulas Nr. 659/1999 14. panta 1. un 2. punkta interpretāciju ir nepieņemams.
Par lietas būtību
Par pirmā jautājuma pirmo daļu un trešo jautājumu
Ar šiem jautājumiem iesniedzējtiesa vaicā, pirmkārt, vai garantijas atzīšana par “valsts atbalstu” 107. panta 1. punkta izpratnē ir pietiekami pamatota, ņemot vērā to, ka Lēmumā 2011/346 nav norādīts iemesls, kura dēļ šī garantija ietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm. Otrkārt, šī tiesa vēlas uzzināt, vai Komisija pamatoti varēja atzīt, ka garantija ietekmē tirdzniecību LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, ņemot vērā aizdevuma, uz kuru šī garantija attiecās, mērķi un to, ka
BPP
kopš 2008. gada 1. decembra bija beigusi savu darbību.
No pastāvīgās judikatūras izriet, ka LESD 296. pantā paredzētajam pamatojumam ir jābūt pielāgotam attiecīgā akta raksturam un skaidri un nepārprotami jāatklāj aktu sagatavojušās iestādes argumentācija, lai ļautu ieinteresētajām personām uzzināt veiktā pasākuma pamatojumu un kompetentajai tiesai īstenot tās kontroli (spriedums
Nuova Agricast
, C‑390/06,
EU:C:2008:224
, 79. punkts un tajā minētā judikatūra).
Tā kā kvalificēšanai par “valsts atbalstu” 107. panta 1. punkta izpratnē ir nepieciešams, lai būtu izpildīti visi šajā tiesību normā paredzētie nosacījumi (spriedumi Komisija
/Deutsche Post
, C‑399/08 P,
EU:C:2010:481
, 38. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī
Ministerio de Defensa
un
Navantia
, C‑522/13,
EU:C:2014:2262
, 19. punkts), Komisijas lēmumā, kurā [pasākums] ir šādi kvalificēts, ir jābūt norādītiem iemesliem, kuru dēļ šī iestāde uzskata, ka attiecīgais valsts pasākums atbilst visiem šiem nosacījumiem.
Attiecībā uz jautājumu, vai Lēmums 2011/346 ir tiesiski pietiekami pamatots, kas attiecas uz LESD 107. panta 1. punktā paredzēto tirdzniecības starp dalībvalstīm ietekmēšanu, jāatgādina, ka Komisijai nav pienākuma pierādīt, ka valsts pasākums patiešām ietekmē tirdzniecību dalībvalstu starpā, nedz arī, ka tas patiešām traucē konkurencei. Tai tikai jāpārbauda, vai šis atbalsts var radīt šādas sekas (šajā ziņā skat. spriedumus
Unicredito Italiano
, C‑148/04,
EU:C:2005:774
, 54. punkts;
Cassa di Risparmio di Firenze
u.c., C‑222/04,
EU:C:2006:8
, 140. punkts;
Libert
u.c., C‑197/11 un C‑203/11,
EU:C:2013:288
, 76. punkts, kā arī
Eventech
, C‑518/13,
EU:C:2015:9
, 65. punkts).
Šajā gadījumā jāatzīmē, ka Komisija minēja apstākļus, kas norādīja, ka
BPP
sniegtās priekšrocības varēja ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm. Komisija šajā ziņā Lēmuma 2011/346 preambulas 58. apsvērumā atsaucas uz
BPP
konkurences pozīcijas nostiprināšanu attiecībā pret citiem banku nozares uzņēmumiem. Šī lēmuma preambulas 59. apsvērumā tā atsaucas arī uz
BPP
darbību un tās pozīciju valsts un starptautiskajos finanšu tirgos. Šī paša lēmuma preambulas 9. apsvērumā precizēts, ka
BPP
darbojas divās dalībvalstīs un sniedz banku pakalpojumus privātklientiem, konsultācijas uzņēmumiem un privātā kapitāla pakalpojumus.
Ņemot vērā šī sprieduma 44.–46. punktā minēto judikatūru, jāatzīst, ka Lēmums 2011/346 ir tiesiski pietiekami pamatots tādējādi, ka tas skaidri un nepārprotami atklāj iemeslu, kura dēļ dokumenta autore iestāde Lēmuma 2011/346 preambulas 60. apsvērumā ir uzskatījusi, ka šajā gadījumā ir izpildīts nosacījums par to, ka ir ietekmēta tirdzniecība starp dalībvalstīm LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
Attiecībā uz jautājumu, vai Komisija varēja pamatoti atzīt, ka garantija ietekmēja tirdzniecību starp dalībvalstīm LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, no šī sprieduma 46. punkta izriet, ka, lai valsts pasākumu varētu atzīt par “valsts atbalstu”, ir pietiekami pārbaudīt, vai šis pasākums var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm.
Šajā ziņā jānorāda, ka aizdevuma, ar kuru bija saistīta garantija un kurš, kā izriet no Lēmuma 2011/346 preambulas 13. apsvēruma, varēja tikt izmantots tikai noguldījumu atmaksāšanai noguldītājiem un citiem
BPP
kreditoriem, mērķis nekavē to, ka garantija var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm.
Attiecībā uz kritēriju par tirdzniecības starp dalībvalstīm ietekmēšanu ir ticis nospriests, ka, ja kādas dalībvalsts piešķirtais atbalsts nostiprina kāda uzņēmuma stāvokli attiecībā pret citiem konkurējošiem uzņēmumiem tirdzniecībā starp dalībvalstīm, ir jāuzskata, ka atbalsts ir ietekmējis minēto tirdzniecību. Šajā ziņā tas apstāklis, ka kāda no tautsaimniecības nozarēm, kā, piemēram, finanšu pakalpojumu nozare, tiek būtiski liberalizēta Savienības līmenī – kas akcentē konkurenci, ko var jau būt izraisījusi Līgumā paredzētā brīvā kapitāla aprite, – var liecināt par faktisku vai iespējamu atbalsta ietekmi uz tirdzniecību starp dalībvalstīm (šajā ziņā skat. spriedumu
Cassa di Risparmio di Firenze
u.c.,
EU:C:2006:8
, 141. un 142. punkts un 145. punkta pirmais ievilkums).
Ar garantiju tika piešķirta priekšrocība
BPP
, kura, kā izriet no Lēmuma 2011/346 preambulas 57. apsvēruma, varēja saņemt aizdevumu ar labākiem finanšu nosacījumiem nekā tie, kas parasti tirgū ir pieejami uzņēmumiem līdzīgos apstākļos, ja – kas ir mazticams – šādi aizdevumi vispār būtu bijuši pieejami. Šādos apstākļos šī lēmuma preambulas 59. apsvērumā pamatoti atzīts, ka šī priekšrocība var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm, ņemot vērā
BPP
darbību un pozīciju valsts un starptautiskajos finanšu tirgos. Kā norāda Komisija, ja nebūtu notikusi kapitāla piesaistīšana, kas varēja tikt veikta, pateicoties garantijai, ir ticami, ka no brīža, kad
BPP
izrādīja finansiālu grūtību pazīmes,
BPP
klienti būtu izvēlējušies kādu konkurējošu banku.
Apgalvotā
BPP
komercdarbības izbeigšana nevar likt apšaubīt šo Lēmuma 2011/346 preambulas 59. apsvērumā ietverto Komisijas secinājumu.
Pat pieņemot, ka šī izbeigšana būtu pierādīta,
BPP
līdz pat tās bankas licences atsaukšanai varēja atsākt savu parasto komercdarbību. Tādējādi Komisija Lēmuma 2011/346 preambulas 59. apsvērumā pamatoti secināja, ka tikai no 2010. gada 15. aprīļa
BPP
tiešām zaudēja jebkuru iespēju atgriezties tirgū un tādējādi iespaidot tirdzniecību starp dalībvalstīm.
No tā izriet, ka pirmā jautājuma pirmās daļas un trešā jautājuma pārbaude nav atklājusi nekādus apstākļus, kas varētu ietekmēt Lēmuma 2011/346 spēkā esamību.
Par pirmā jautājuma otro daļu un otro jautājumu
Iesniedzējtiesa vaicā, vai Lēmumā 2011/346 nav sniegts nepietiekams pamatojums, jo atbalsts, kas sākotnēji bija ticis atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu, šajā lēmumā tika atzīts par nesaderīgu ar to. Turklāt tā jautā, vai šis lēmums nav balstīts uz pretrunīgu pamatojumu, jo, no vienas puses, tā preambulas 24. apsvērumā noteikts, ka atbalsts kļuva nelikumīgs 2009. gada 6. jūnijā, un, no otras puses, tā preambulas 71. un 72. apsvērumā ir precizēts, ka šis pats atbalsts ir uzskatāms par nesaderīgu ar iekšējo tirgu no 2008. gada 5. decembra.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka LESD 108. panta 3. punkta pirmais teikums uzliek dalībvalstīm pienākumu paziņot visus plānus piešķirt vai mainīt atbalstu. Saskaņā ar šīs tiesību normas pēdējo teikumu dalībvalsts, kas plāno piešķirt atbalstu, nesāk īstenot pašas ierosinātos pasākumus, kamēr šī procedūra nav beigusies ar Komisijas galīgu lēmumu. Šajā noteikumā paredzētā aizlieguma mērķis ir nodrošināt, lai atbalsta sekas neiestātos, iekams Komisijai nav bijis saprātīgs termiņš atbalsta sīkai izvērtēšanai un vajadzības gadījumā šīs pašas tiesību normas 2. punktā paredzētās procedūras ierosināšanai (šajā ziņā skat. spriedumus Francija/Komisija, C‑301/87,
EU:C:1990:67
, 17. punkts, kā arī
CELF
un
ministre de la Culture et de la Communication
, C‑199/06,
EU:C:2008:79
, 33.–36. punkts).
Ar LESD 108. panta 3. punktu tādējādi ievieš jaunu atbalsta plānu preventīvu kontroli (spriedumi
Lorenz
, 120/73,
EU:C:1973:152
, 2. punkts;
CELF
un
ministre de la Culture et de la Communication
,
EU:C:2008:79
, 37. punkts, kā arī
Deutsche Lufthansa
, C‑284/12,
EU:C:2013:755
, 25. punkts).
No Tiesas pastāvīgās judikatūras izriet, ka atbalsta pasākums, kas ir īstenots, neievērojot no LESD 108. panta 3. punkta izrietošos pienākumus, ir nelikumīgs. Šāda interpretācija turklāt ir apstiprināta ar Regulas Nr. 659/1999 1. panta f) punktu (skat. spriedumu
Residex Capital IV
, C‑275/10,
EU:C:2011:814
, 28. punkts un tajā minētā judikatūra).
Komisijai ir pienākums pārbaudīt plānotā atbalsta saderību ar iekšējo tirgu pat gadījumā, kad dalībvalsts pārkāpj aizliegumu īstenot atbalsta pasākumus un tādējādi atbalsts ir nelikumīgs. Tiesa jau ir nospriedusi, ka Komisijas lēmums par atbalsta saderību neietekmē atbalsta nelikumīgumu, kurš izriet no tā, ka ir ticis pārkāpts LESD 108. panta 3. punkta pirmajā teikumā noteiktais aizliegums. Jebkāda citāda interpretācija veicinātu to, ka attiecīgā dalībvalsts neievēro LESD 108. panta 3. punkta pēdējo teikumu, liekot tam zaudēt lietderīgo iedarbību (šajā ziņā skat. spriedumus
Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires
un
Syndicat national des négociants et transformateurs de saumon
, C‑354/90,
EU:C:1991:440
, 16. punkts, kā arī
CELF
un
ministre de la Culture et de la Communication
,
EU:C:2008:79
, 40. punkts).
Šādos apstākļos tas, ka Lēmumā 2011/346 ir minēti dažādi datumi, sākot no kuriem valsts atbalsts ir uzskatāms par, pirmkārt, nelikumīgu un, otrkārt, nesaderīgu ar iekšējo tirgu, neatklāj nekādas pretrunas tā pamatojumā.
Turklāt Lēmuma 2011/346 preambulas 20., 21., 57. un 67.–71. apsvērumā tiesiski pietiekami ir izklāstīti iemesli, kuru dēļ garantija tiek atzīta par nesaderīgu ar iekšējo tirgu, pat ja 2009. gada 13. marta lēmumā tika atzīts, ka atbalsts ir saderīgs ar to, ja ir ievēroti noteikti nosacījumi.
No Lēmuma 2011/346 preambulas 20., 21., 57., 67., 68. un 70. apsvēruma izriet, ka 2009. gada 13. marta lēmumam bija pagaidu raksturs un tas tika pieņemts, ņemot vērā saistības, kuras uzņēmās Portugāles iestādes, proti, pirmkārt, nepagarināt garantiju pēc 2009. gada 5. jūnija bez iepriekšējas paziņošanas un Komisijas apstiprinājuma un, otrkārt, sešu mēnešu laikā, proti, vēlākais līdz 2009. gada 5. jūnijam, iesniegt
BPP
pārstrukturēšanas plānu. Taču Lēmuma 2011/346 preambulas 67. apsvērumā atzīts, ka Portugāles iestādes pagarināja garantiju divas reizes, iepriekš par to nepaziņojot Komisijai un nesaņemot Komisijas apstiprinājumu, un ka
BPP
pārstrukturēšanas plāns netika iesniegts pat pēc tam, kad Komisija pie Portugāles Republikas vērsās ar rīkojumu sniegt informāciju. Tādējādi, atgādinājusi nosacījumus, kuriem bija pakļauta atbalsta pasākuma apstiprināšana, un konstatējusi, ka tie nebija ievēroti, Komisija Lēmuma 2011/346 preambulas 71. apsvērumā secināja, ka garantija bija nesaderīga ar iekšējo tirgu.
No tā izriet, ka arī pirmā jautājuma otrās daļas un otrā jautājuma pārbaude nav atklājusi apstākļus, kas varētu ietekmēt Lēmuma 2011/346 spēkā esamību.
Par ceturto jautājumu
Ar ceturto jautājumu iesniedzējtiesa vēlas uzzināt, vai ar Lēmumu 2011/346 tiek pārkāpts LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunkts, jo ar šo lēmumu par nesaderīgu ar iekšējo tirgu ir atzīts atbalsts, kas ir domāts, “lai novērstu nopietnus traucējumus kādas dalībvalsts tautsaimniecībā” minētās tiesību normas izpratnē. Turklāt tā vaicā, vai atbilstoši šai tiesību normai garantija ir jāuzskata par saderīgu ar iekšējo tirgu.
Šajā ziņā jāatgādina, ka atbalsts, uz kuru attiecas LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunkts, nav
ex lege
saderīgs ar iekšējo tirgu, bet Komisija to var uzskatīt par saderīgu ar minēto tirgu. Šis vērtējums ietilpst ekskluzīvā Komisijas – kuras darbību kontrolē Savienības tiesas – kompetencē (šajā ziņā skat. spriedumu
Deutsche Lufthansa
,
EU:C:2013:755
, 28. punkts).
Plašās novērtējuma brīvības, kura Komisijai ir LESD 107. panta 3. punkta piemērošanā, īstenošana ir saistīta ar sarežģītu ekonomiska un sociāla rakstura novērtējumu (šajā ziņā skat. spriedumus
Deufil
/Komisija, 310/85,
EU:C:1987:96
, 18. punkts, un Itālija/Komisija, C‑372/97,
EU:C:2004:234
, 83. punkts). Tādējādi Tiesa, pārbaudot šīs brīvības īstenošanas tiesiskumu, Komisijas vērtējumu nevar aizstāt ar savu (šajā ziņā skat. spriedumus Spānija/Komisija, C‑169/95,
EU:C:1997:10
, 34. punkts, un
Unicredito Italiano
,
EU:C:2005:774
, 71. punkts).
Atbildētājas pamatlietā apgalvo, ka no Lēmuma 2011/346 preambulas 64.–76. apsvēruma izriet, ka Komisija garantiju ir atzinusi par nesaderīgu ar iekšējo tirgu, balstoties uz to, ka nav ievēroti tīri procesuāli nosacījumi, proti, to, ka Portugāles Republika divreiz pagarināja garantiju, iepriekš par to neinformējot Komisiju un nelūdzot tas piekrišanu, un to, ka šī dalībvalsts 2009. gada 13. marta lēmumā noteiktajā sešu mēnešu laikā neiesniedza
BPP
pārstrukturēšanas plānu. Tādējādi Komisija neesot novērtējusi, vai atbalsts bija domāts, lai novērstu nopietnus traucējumus attiecīgās dalībvalsts tautsaimniecībā LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunkta izpratnē.
Šajā ziņā jāatgādina, ka attiecībā uz pasaules finanšu krīzes kontekstā finanšu iestādēm piešķirto valsts garantiju novērtēšanu no LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunkta viedokļa Komisija, pieņemot Banku paziņojumu, ir ierobežojusi savas novērtējuma brīvības īstenošanu. Tādējādi tā nedrīkst atkāpties no šajā paziņojumā minētajām normām, citādi tā attiecīgā gadījumā varētu tikt sodīta par tādu vispārējo tiesību principu kā vienlīdzīgas attieksmes princips un tiesiskās noteiktības aizsardzības princips pārkāpumu (skat. spriedumu
Dansk Rørindustri
u.c./Komisija, C‑189/02 P, C‑202/02 P, no C‑205/02 P līdz C‑208/02 P un C‑213/02 P,
EU:C:2005:408
, 211. punkts).
No Banku paziņojuma izriet, ka valsts garantijas piešķiršana ir uzskatāma par ārkārtas pasākumu un tādējādi tai katrā ziņā ir jābūt pagaidu raksturam (13. un 24. punkts). Šādai garantijai ir arī jābūt saistītai ar saņēmēja pārstrukturēšanas vai likvidācijas pasākumiem (29.–31. punkts).
2009. gada 13. marta lēmumā Komisija piemēroja Banku paziņojuma kritērijus. Kā izriet no šī lēmuma preambulas 39. apsvēruma, Komisija garantiju apstiprināja uz sešiem mēnešiem, proti, līdz 2009. gada 5. jūnijam, ar nosacījumu, ka, vēlākais, līdz šim pašam datumam Portugāles Republika iesniegs pārstrukturēšanas plānu atbilstoši saistībām, ko šī dalībvalsts bija uzņēmusies. Šī lēmuma preambulas 34. apsvērumā Komisija precizēja, ka tās veiktais atbalsta vērtējums neietekmē vērtējumu, kas tai būtu jāveic gadījumā, ja šis pasākums tiktu pagarināts pēc šī sešu mēnešu termiņa beigu datuma, un šī paša lēmuma preambulas 41. apsvērumā atgādināja, ka par jebkuru atbalsta pagarināšanu ir tai iepriekš jāpaziņo.
Tāpat, ievērojot Banku paziņojumu, Komisija Lēmuma 2011/346 preambulas 67., 70. un 71. apsvērumā uzskatīja, ka 2009. gada 13. marta lēmumā minētā sešu mēnešu termiņa beigās atbilstošie kritēriji, kas šai iestādei lika izsniegt pagaidu atļauju attiecīgajam atbalstam, vairs nebija izpildīti, jo, pirmkārt, Portugāles iestādes pretēji saistībām, ko tās bija uzņēmušās, nebija iesniegušas
BPP
pārstrukturēšanas plānu un, otrkārt, šīs iestādes bija divas reizes pagarinājušas garantiju pēc maksimālā sešu mēnešu termiņa, formāli nepaziņojot par šiem pagarinājumiem Komisijai.
No 2009. gada 13. marta lēmuma preambulas 39. apsvēruma un no Lēmuma 2011/346 preambulas 71. apsvēruma izriet, ka Komisija varēja atļaut atlīdzības līmeni, kas bija ievērojami zemāks nekā līmenis, kādu parasti pieprasa atbilstoši Banku paziņojumam, tikai uz īsu laiku un ar nosacījumu, ka Portugāles Republika sešu mēnešu laikā iesniedz pārstrukturēšanas vai likvidācijas plānu, ar kuru tiktu attiecīgi mazināts konkurences izkropļojums.
Pretēji tam, ko apgalvo atbildētājas pamatlietā, valsts garantijas formā piešķirta atbalsta ierobežošana laikā un no tās izrietošais pienākums paziņot par jebkādu tā pagarināšanu, kā arī šīs garantijas saņēmēja pienākums iesniegt pārstrukturēšanas plānu ir nevis vienkāršas formalitātes, bet gan nepieciešamie nosacījumi, lai šis atbalsts varētu tikt atzīts par saderīgu ar iekšējo tirgu, un instrumenti, kuri domāti tam, lai nodrošinātu, ka grūtībās nonākušam uzņēmumam piešķirts ārkārtas pasākums nepārsniedz to, kas nepieciešams, lai sasniegtu attiecīgu kopējo interešu mērķi, šajā gadījumā veido izvairīšanos no nopietniem traucējumiem valsts tautsaimniecībā.
Tādējādi arī ceturtā jautājuma pārbaude nav atklājusi nekādus apstākļus, kas varētu ietekmēt Lēmuma 2011/346 spēkā esamību.
No visiem iepriekšējiem apsvērumiem izriet, ka iesniedzējtiesas uzdoto jautājumu pārbaudē nav atklāti nekādi fakti, kas varētu ietekmēt Lēmuma 2011/346 spēkā esamību.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:

Tribunal do Comércio de Lisboa
(Portugāle) uzdoto prejudiciālo jautājumu pārbaudē nav atklāti nekādi fakti, kas varētu ietekmēt Komisijas 2010. gada 20. jūlija Lēmuma 2011/346/ES par valsts atbalstu C 33/09 (ex NN 57/09, CP 191/09), ko valsts garantijas veidā attiecībā uz
BPP
īstenojusi Portugāle, spēkā esamību.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – portugāļu.