CELEX: 62012CJ0007
Sosiaalipolitiikka
Direktiivi 76/207/ETY
Mies- ja naispuolisten työntekijöiden tasa-arvoinen kohtelu
Direktiivi 96/34/EY
Vanhempainlomaa koskeva puitesopimus
Virkojen lakkauttaminen kansallisten talousvaikeuksien vuoksi
Vanhempainlomalla olevan naispuolisen työntekijän arviointi suhteessa työtehtäviään hoitaneisiin työntekijöihin
Irtisanominen vanhempainloman päätyttyä
Välillinen syrjintä

Ennakkoratkaisupyyntö koskee miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa 9.2.1976 annetun neuvoston direktiivin 76/207/ETY (
EYVL L 39, s. 40
), sellaisena kuin se on muutettuna 23.9.2002 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2002/73/EY (
EYVL L 269, s. 15
; jäljempänä direktiivi 76/207), ja UNICE:n, CEEP:n ja EAY:n tekemästä vanhempainlomaa koskevasta puitesopimuksesta 3.6.1996 annetun neuvoston direktiivin 96/34/EY (
EYVL L 145, s. 4
), sellaisena kuin se on muutettuna 15.12.1997 annetulla neuvoston direktiivillä 97/75/EY (
EYVL 1998, L 10, s. 24
; jäljempänä direktiivi 96/34), liitteenä olevan, vanhempainlomasta 14.12.1995 tehdyn puitesopimuksen (jäljempänä vanhempainlomaa koskeva puitesopimus) tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat yhtäältä Nadežda Riežniece ja toisaalta Zemkopības ministrija (maatalousministeriö) ja Lauku atbalsta dienests (maaseudun tukivirasto) ja joka koskee Riežniecen irtisanomista hänen palattuaan töihin vanhempainlomalta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin säännöstö
Direktiivi 76/207
Direktiivi 76/207 on 15.8.2009 alkaen kumottu miesten ja naisten yhtäläisten mahdollisuuksien ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteen täytäntöönpanosta työhön ja ammattiin liittyvissä asioissa 5.7.2006 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2006/54/EY (
EUVL L 204, s. 23
). Pääasian tosiseikkojen tapahtuma-ajan vuoksi pääasiaan sovelletaan kuitenkin direktiiviä 76/207.
Direktiivin 76/207 1 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tämän direktiivin tarkoituksena on toteuttaa jäsenvaltioissa miesten ja naisten tasa-arvoinen kohtelu mahdollisuuksissa työhön, uralla etenemiseen ja ammatilliseen koulutukseen sekä työoloissa samoin kuin 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla sosiaaliturvassa. Tästä periaatteesta käytetään jäljempänä nimitystä ’tasa-arvoisen kohtelun periaate’”
Direktiivin 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Tasa-arvoisen kohtelun periaatteella tarkoitetaan jäljempänä, että minkäänlaista sukupuoleen perustuvaa syrjintää ei saa esiintyä välittömästi tai välillisesti etenkään siviilisäädyn tai perheaseman perusteella.
2.   Tässä direktiivissä sovelletaan seuraavia määritelmiä:
—
’välitön syrjintä’: tilanne, jossa henkilöä kohdellaan sukupuolen perusteella epäsuotuisammin kuin jotakuta muuta kohdellaan, on kohdeltu tai kohdeltaisiin vertailukelpoisessa tilanteessa,
—
’välillinen syrjintä’: tilanne, jossa näennäisesti puolueeton säännös, peruste tai käytäntö saattaa henkilöt näiden sukupuolen perusteella erityisen epäedulliseen asemaan toiseen sukupuoleen verrattuna, paitsi jos kyseisellä säännöksellä, perusteella tai käytännöllä on puolueettomasti perusteltavissa oleva oikeutettu tavoite ja tavoitteen saavuttamiseksi käytetyt keinot ovat asianmukaisia ja tarpeellisia,
– –
7.   – –
Tällä direktiivillä ei – – rajoiteta – – direktiivin 96/34 – – säännösten soveltamista.”
Direktiivin 76/207 3 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tasa-arvoisen kohtelun periaatteen soveltaminen tarkoittaa sitä, että julkisella tai yksityisellä sektorilla, julkiset laitokset mukaan lukien, ei saa olla välitöntä tai välillistä sukupuoleen perustuvaa syrjintää seuraavilla aloilla:
– –
c)
työehdot ja työolot, mukaan lukien irtisanominen, sekä palkka [miesten ja naisten samapalkkaisuuden periaatteen soveltamista koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 10.2.1975 annetussa neuvoston direktiivissä 75/117/ETY (
EYVL L 45, s. 19
)] säädetyn mukaisesti
– –”
Vanhempainlomaa koskeva puitesopimus
BUSINESSEUROPEn, UEAPME:n, CEEP:n ja EAY:n tekemän vanhempainvapaata koskevan tarkistetun puitesopimuksen täytäntöönpanosta ja direktiivin 96/34/EY kumoamisesta 8.3.2010 annetun neuvoston direktiivin 2010/18/EU (
EUVL L 68, s. 13
) 4 artiklan mukaisesti direktiivi 96/34 on 8.3.2012 alkaen kumottu. Pääasian tosiseikkojen tapahtuma-ajan vuoksi pääasiaan sovelletaan kuitenkin direktiiviä 96/34 ja vanhempainlomaa koskevaa puitesopimusta.
Vanhempainlomaa koskevan puitesopimuksen johdanto-osan ensimmäisessä kohdassa todetaan seuraavaa:
”Oheinen puitesopimus merkitsee [Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestön (UNICE), julkisten yritysten Euroopan keskuksen (CEEP) ja Euroopan ammatillisen yhteisjärjestön (EAY)] sitoutumista ottamaan käyttöön vanhempainlomaa ja pakottavista syistä töistä poissaoloa koskevat vähimmäismääräykset, jotka ovat tärkeä keino sovittaa yhteen työ- ja perhe-elämä ja edistää yhtäläisiä mahdollisuuksia ja tasa-arvoista kohtelua naisten ja miesten välillä.”
Mainitun puitesopimuksen yleishuomioiden 5 kohdassa todetaan seuraavaa:
”Neuvoston 6 päivänä joulukuuta 1994 antamassa päätöslauselmassa todetaan, että yhtäläisiä mahdollisuuksia koskeva tehokas politiikka edellyttää kokonaisvaltaista ja yhtenäistä strategiaa, joka mahdollistaa paremman työaikojen järjestämisen, suuremman joustavuuden sekä sujuvamman työelämään paluun; päätöslauselmassa otetaan myös huomioon työmarkkinaosapuolten tärkeä asema tällä alalla ja etenkin niiden mahdollisuudet tarjota naisille ja miehille mahdollisuus sovittaa yhteen työ- ja perhe-elämää koskevat velvoitteensa.”
Vanhempainlomaa koskevan puitesopimuksen 1 lausekkeessa määrätään seuraavaa:
”1.
Tässä sopimuksessa esitetään vähimmäismääräykset, joiden tarkoituksena on helpottaa työssä käyvien vanhempien työhön ja perheeseen liittyvien velvollisuuksien yhteensovittamista.
2.
Tätä sopimusta sovelletaan kaikkiin työntekijöihin, sekä naisiin että miehiin, joilla on kussakin jäsenvaltiossa voimassa olevissa säädöksissä, työehtosopimuksissa tai käytännöissä määritelty työsopimus tai työsuhde.”
Puitesopimuksen 2 lausekkeessa määrätään seuraavaa:
”1.
Jollei 2 lausekkeen 2 kohdasta muuta johdu, työntekijöillä, niin naisilla kuin miehilläkin, on tämän sopimuksen nojalla yksilöllinen oikeus vanhempainlomaan lapsen syntymän tai lapseksi ottamisen vuoksi, jotta he voisivat huolehtia lapsesta vähintään kolmen kuukauden ajan tiettyyn ikään asti, joka voi ulottua kahdeksaan vuoteen ja jonka jäsenvaltiot ja/tai työmarkkinaosapuolet määrittelevät.
– –
4.
Sen varmistamiseksi, että työntekijät voivat käyttää oikeuttaan vanhempainlomaan, jäsenvaltioiden ja/tai työmarkkinaosapuolten on toteutettava tarvittavat toimenpiteet kansallisen lainsäädännön sekä kansallisten työehtosopimusten ja käytäntöjen mukaisesti työntekijöiden suojelemiseksi työstä erottamiselta vanhempainloman hakemisen tai pitämisen vuoksi.
5.
Vanhempainloman päättyessä työntekijällä on oikeus palata takaisin aiempaan työhönsä, tai jos tämä on mahdotonta, hänen työsopimuksensa tai työsuhteensa mukaiseen vastaavaan tai samankaltaiseen työhön.
– –”
Latvian säännöstö
Työsopimuslain (Darba likums; Latvijas Vēstnesis, 2001, nro 105), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasian oikeudenkäyntiin, 156 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.   Kaikilla työntekijöillä on oikeus vanhempainlomaan lapsen syntymän tai lapseksi ottamisen vuoksi. Vanhempainlomaa myönnetään enintään 18 kuukautta siihen asti, kunnes lapsi täyttää kahdeksan vuotta.
– –
3.   Ajanjaksoa, jolloin työntekijä on vanhempainlomalla, pidetään työssäolojaksona.
4.   Vanhempainlomalle jäävä työntekijä säilyttää aiemman työnsä. Mikäli tämä ei ole mahdollista, työnantajan on taattava hänelle samankaltainen tai vastaava työ, eivätkä hänen työsuhteensa ehdot tai työolot voi olla aiempia epäedullisempia.”
Virkamiesten tehtävien hoidosta ja heidän tulostensa arvioinnista 13.2.2001 annetun ministerineuvoston ohjeen nro 2 (Ministru kabineta instrukcija Nr. 2 – Ierēdņa darbības un tās rezultātu novērtēšanas kārtība; Latvijas Vēstnesis, 2001, nro 27) 2 kohdassa todetaan seuraavaa:
”Virkamiesten tehtävien hoidon ja heidän tulostensa arvioinnin tarkoituksena on arvioida virkamiesten tehtävien hoitoa ja heidän tuloksiaan tietyn ajanjakson aikana ja määrittää virkamiesten koulutusta ja urakehitystä koskevat tarpeet, jotta voidaan kehittää ja edistää niitä tehtäviä, jotka virkamiehen on hoidettava hallinnon hänelle asettamien tavoitteiden täyttämiseksi, ja virkamiehen virkatehtävien hoitoa. Arvioinnin tuloksia käytetään perusteena päätöksille, joita tehdään virkamieheksi nimittämisestä, virkamiehen soveltumattomuudesta tehtäviensä hoitamiseen, muuhun virkaan siirtämisestä ja palkkatason määrittämisestä.”
Valtion virkamiehistä annetun lain (Valsts civildienesta likums) 2 §:n 4 momentissa, sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasian oikeudenkäyntiin, säädetään seuraavaa:
”Valtion virkamiesten oikeudellisiin suhteisiin sovelletaan työsuhteita säänteleviä oikeudellisia ja hallinnollisia säännöksiä, jotka koskevat yhdenvertaisten oikeuksien periaatetta, syrjintäkiellon periaatetta, epäedullisten edellytysten luomista koskevaa kieltoa, työ- ja lepoaikoja, palkkaa, työntekijöiden taloudellista vastuuta ja määräaikoja, siltä osin kuin niistä ei säädetä tässä laissa.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Ennakkoratkaisupäätöksestä ilmenee, että Riežniece nimitettiin Lauku atbalsta dienestsin 14.11.2005 tekemällä päätöksellä hallinto-osaston oikeudellisten asioiden jaoston pääneuvonantajaksi.
Virkamiehenä toimineesta Riežniecestä tehtiin vuonna 2006 vuosittainen arviointi, jolla pyrittiin arvioimaan hänen työskentelynsä laatua ja kehittämään ja edesauttamaan hänen ammatillista kehitystään (jäljempänä vuoden 2006 arviointi). Arviointilomakkeessa oli viisi arviointiperustetta, joista kussakin oli useita alakriteereitä. Arvioinnin päätteeksi annettiin kokonaisarvosana.
Riežniece oli vanhempainlomalla 14.11.2007 ja 6.5.2009 välisen ajan.
Vuonna 2009 yksi hallinto-osaston oikeudellisten asioiden jaoston pääneuvonantajan virka lakkautettiin osana organisaatiorakenteen uudistusta ilman, että viran lakkauttaminen koski suoranaisesti ketään virkamiestä.
Sen selvittämiseksi, ketä viran lakkauttaminen koskisi, arvioitiin neljän virkamiehen – mukaan luettuna Riežniece – työskentelyä ja pätevyyttä samojen arviointiperusteiden ja arviointiasteikon perusteella (jäljempänä vuoden 2009 arviointi). Tässä arvioinnissa käytetyistä kahdeksasta arviointiperusteesta kolme oli uusia vuoden 2006 arvioinnissa käytettyihin nähden ja loput viisi olivat jo olleet käytössä sellaisenaan tai osana aiempia arviointiperusteita. Kahta vuoden 2006 arvioinnissa käytetyistä arviointiperusteista ei lisäksi otettu huomioon vuonna 2009.
Kahden vuonna 2009 arvioidun virkamiehen, joista toinen oli nais- ja toinen miespuolinen ja jotka molemmat olivat hoitaneet virkatehtäviään, arviointi koski ajanjaksoa 1.2.2008–26.2.2009.
Riežniecen ja toisen naispuolisen virkamiehen, jotka molemmat olivat olleet vanhempainlomalla, arviointi suoritettiin vanhempainlomaa edeltäneen viimeisen vuosittaisen arvioinnin tulosten perusteella. Riežniece sai kokonaisarvosanan, joka oli huonompi kuin hänen arvosanansa vuoden 2006 arvioinnissa, ja hänet sijoitettiin viimeiselle sijalle. Vanhempainlomalla ollut toinen naispuolinen virkamies sai yhdessä virkatehtäviään hoitaneiden työntekijöiden kanssa parhaan kokonaisarvosanan.
Tämän seurauksena Riežniece sai 7.5.2009 Lauku atbalsta dienestsiltä ilmoituksen palvelussuhteensa päättymisestä hänen virkansa lakkauttamisen vuoksi. Samassa ilmoituksessa Lauku atbalsta dienests tarjosi hänelle pääneuvonantajan virkaa tiedostusosaston tietojärjestelmien kehityksestä vastaavassa jaostossa. Riežniece ilmoitti välittömästi hyväksyvänsä siirtonsa tähän toiseen virkaan.
Kansallisten talousvaikeuksien vuoksi Lauku atbalsta dienestsissä toteutettiin 18.5.2009 uusia toimenpiteitä, joista aiheutui rakenteellisia muutoksia.
Lauku atbalsta dienests ilmoitti Riežniecelle 26.5.2009 palvelussuhteen päättymisestä valtionhallinnossa tiedostusosaston tietojärjestelmien kehityksestä vastaavan jaoston pääneuvonantajan viran lakkauttamisen vuoksi. Tämän johdosta Riežniecen virkasuhde valtionhallintoon päättyi, mikä oli Zemkopības ministrijan päätöksen mukaan lainmukaista.
Riežniece nosti Administratīvā rajona tiesassa (ensimmäisen oikeusasteen hallintotuomioistuin) kanteen, jolla hän vaati Zemkopības ministrijan päätöksen, jolla vahvistettiin Lauku atbalsta dienestsin 26.5.2009 päivätty ilmoitus, julistamista lainvastaiseksi ja korvausta henkisestä kärsimyksestä ja aineellisesta vahingosta sekä oikeudenkäyntikulujensa korvaamista. Administratīvā rajona tiesa hyväksyi 21.10.2009 antamallaan tuomiolla Riežniecen kanteen osittain.
Administratīvā apgabaltiesa (alueellinen hallintotuomioistuin), joka käsitteli Riežniecen valituksen ja Zemkopības ministrijan vastavalituksen, hylkäsi Riežniecen valituksen 20.12.2010 antamallaan tuomiolla.
Administratīvā apgabaltiesa katsoi yhtäältä, että Riežniecen työskentelyä ja pätevyyttä oli arvioitu objektiivisesti, ja toisaalta, että ehdottaessaan Riežniecelle toista virkaa hänen palatessaan töihin hallinto oli toiminut lainmukaisesti erityisesti siitä syystä, ettei Lauku atbalsta dienests voinut ennakoida, että tiedotusosaston tietojärjestelmien kehityksestä vastaava jaosto ja siellä olevat virat lakkautettaisiin.
Riežniece teki Administratīvā apgabaltiesan tuomiosta kassaatio-valituksen Augstākās tiesas Senātsiin (ylimmän oikeusasteen tuomioistuin). Hän väittää muun muassa, että unionin oikeuden mukaan vanhempainlomalla olevilla työntekijöillä on loman päätyttyä oikeus palata aiempaan työhönsä tai sitä vastaavan työhön. Näin ollen Administratīvā apgabaltiesa on Riežniecen mukaan virheellisesti katsonut, että Lauku atbalsta dienestsillä oli oikeus päättää hänen palvelussuhteensa julkishallintoon tai siirtää hänet toiseen virkaan. Hän katsoo myös, että Administratīvā apgabaltiesa on tulkinnut virheellisesti syrjintäkiellon periaatetta katsoessaan, että virkatehtäviään hoitaneita ja vanhempainlomalla olleita työntekijöitä voitiin arvioida eri periaatteiden mukaisesti.
Augstākās tiesas Senāts on tässä tilanteessa päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko – – direktiivin 76/207 – – säännöksiä ja – – vanhempainlomaa koskevan puitesopimuksen määräyksiä tulkittava siten, että työnantaja ei saa toteuttaa mitään toimenpidettä (erityisesti työntekijän arviointia tämän poissa ollessa), jonka tuloksena vanhempainlomalla oleva nainen saattaa menettää virkansa työhön palattuaan?
2)
Onko edellä esitettyyn kysymykseen annettava vastaus erilainen, jos työnantajan toimenpiteen syynä on se, että kansallisten talousvaikeuksien vuoksi virkamiesten lukumäärä on optimoitu ja virkoja lakkautettu kaikilla valtionhallinnon aloilla?
3)
Onko välillistä syrjintää se, että [naispuolisen työntekijän] työn ja pätevyyden arvioinnissa, joka suoritetaan uusien arviointiperusteiden mukaisesti, otetaan huomioon hänen viimeisin vuosiarviointinsa virkatehtävien hoitamisesta ja tuloksista ennen vanhempainlomaa ja verrataan sitä muiden, palveluksessa olleiden virkamiesten (jotka ovat palveluksessa olemisen johdosta myös voineet hankkia lisää virka-ansioita) arviointiin?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Näillä kolmella kysymyksellään, joita on syytä tarkastella yhdessä, kansallinen tuomioistuin pyrkii selvittämään, onko direktiiviä 76/207 ja vanhempainlomaa koskevaa puitesopimusta tulkittava siten, että ne ovat esteenä
—
sille, että kun työntekijöitä arvioidaan virkojen vähentämiseksi kansallisten talousvaikeuksien vuoksi, vanhempainlomalla olevan naispuolisen työntekijän arviointi suoritetaan hänen poissa ollessaan hänen vanhempainlomaa edeltävän viimeisen vuosittaisen arviointinsa perusteella uusien arviointiperusteiden mukaisesti, kun taas palveluksessa olleiden virkamiesten arviointi suoritetaan myöhemmältä ajanjaksolta, ja
—
sille, että kyseinen naispuolinen työntekijä, joka on siirretty edellä mainitun arvioinnin perusteella toiseen virkaan hänen vanhempainlomansa päätyttyä, irtisanotaan siitä syystä, että hänen uusi virkansa lakkautetaan.
Kuten vanhempainlomaa koskevan puitesopimuksen johdanto-osan ensimmäisestä kohdasta ja yleishuomioiden 5 kohdasta ilmenee, kyseinen puitesopimus merkitsee työmarkkinaosapuolten sitoutumista toteuttamaan vähimmäismääräyksiä antamalla toimenpiteitä, joilla on tarkoitus edistää yhtäläisiä mahdollisuuksia ja tasa-arvoista kohtelua miesten ja naisten välillä tarjoamalla heille mahdollisuus sovittaa yhteen työ- ja perhe-elämää koskevat velvoitteensa (asia
C-116/08, Meerts, tuomio 22.10.2009, Kok., s. I-10063
, 35 kohta ja asia
C-149/10, Chatzi, tuomio 16.9.2010, Kok., s. I-8489
, 56 kohta).
Tältä kannalta tarkastellen puitesopimuksella annetaan uusille vanhemmille mahdollisuus keskeyttää työnteko perhe-elämään liittyvien velvoitteidensa täyttämiseksi takaamalla heille samalla puitesopimuksen 2 lausekkeen 5 kohdassa se, että he voivat tämän loman päättyessä palata aiempaan työhönsä. Uusilla vanhemmilla on näin mahdollisuus ajanjaksolla, jonka kukin jäsenvaltio voi vapaasti vahvistaa kolmen kuukauden vähimmäiskestovaatimusta noudattaen, ja kansallisen lainsäätäjän valittavaksi jätettyjen yksityiskohtaisten soveltamissääntöjen mukaisesti tarjota lapselleen lapsen iän edellyttämä tuki ja järjestää perhe-elämänsä työelämään palaamista silmällä pitäen (em. asia Chatzi, tuomion 57 kohta).
Ensimmäiseksi on tutkittava, missä määrin työnantaja voi tiettyä toimea lakkauttaessaan suorittaa vanhempainlomalla olevan työntekijän arvioinnin.
Kuten vanhempainlomaa koskevan puitesopimuksen 2 lausekkeen 4 kohdassa määrätään, työntekijöitä on suojeltava työstä erottamiselta vanhempainloman hakemisen tai pitämisen ”vuoksi” kansallisen lainsäädännön sekä kansallisten työehtosopimusten ja käytäntöjen mukaisesti.
Edellä mainitusta määräyksestä seuraa, että pääasiassa kyseessä olevien kaltaisissa olosuhteissa ei – mikäli vanhempainlomaa koskevan puitesopimuksen 2 lausekkeen 5 kohdan soveltamisesta ei muuta seuraa – ole estettä sille, että työnantaja irtisanoo vanhempainlomalla olevan työntekijän, kunhan irtisanomisen syynä ei ole vanhempainloman hakeminen tai pitäminen.
Näin ollen vanhempainlomaa koskeva puitesopimus ei ole esteenä sille, että työnantaja tiettyä toimea lakkauttaessaan suorittaa arvioinnin vanhempainlomalla olevasta työntekijästä hänen siirtämisekseen hänen työsopimuksensa tai työsuhteensa mukaiseen vastaavaan tai samankaltaiseen työhön. Tämä toteamus pätee myös, kun työnantajan tarkoituksena on vähentää koko valtionhallinnon virkamiesten määrää kansallisten talousvaikeuksien johdosta. Työnantaja nimittäin voi työpaikkansa tarkoituksenmukaiseksi hallinnoimiseksi muuttaa yksiköidensä organisaatiota, kunhan sovellettavia unionin oikeuden määräyksiä ja säännöksiä noudatetaan.
Toiseksi on tutkittava, missä määrin vanhempainlomalla olevan naispuolisen työntekijän arviointi tiettyä toimea lakkautettaessa voi merkitä syrjintäkiellon periaatteen loukkaamista.
Tämän suhteen on muistutettava, että direktiivin 76/207 3 artiklan 1 kohdan c alakohdassa kielletään sukupuoleen perustuva syrjintä työsuhteen ehdoissa, joihin kuuluu se, millä edellytyksin vanhempainlomalla ollut työntekijä voi palata työhönsä (ks. vastaavasti asia
C-320/01, Busch, tuomio 27.2.2003, Kok., s. I-2041
, 38 kohta).
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kyseessä on välillinen syrjintä silloin, kun kansallisen toimenpiteen, joka tosin on sanamuodoltaan neutraali, soveltaminen on tosiasiassa epäedullinen huomattavasti suuremmalle määrälle naisia kuin miehiä (ks. mm. asia
C-1/95, Gerster, tuomio 2.10.1997, Kok., s. I-5253
, 30 kohta ja asia
C-123/10, Brachner, tuomio 20.10.2011, Kok., s. I-10003
, 56 kohta).
Kuten lisäksi unionin tuomioistuin on todennut kansallisen tuomioistuimen esittämän selvityksen perusteella asiassa
C-333/97, Lewen, 21.10.1999 antamassaan tuomiossa (Kok., s. I-7243
, 35 kohta), naiset käyttävät paljon miehiä useammin oikeuttaan vanhempainlomaan. Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on varmistua siitä, käyttävätkö naiset kyseessä olevassa jäsenvaltiossa sillä tavoin paljon miehiä useammin oikeuttaan vanhempainlomaan, että pääasiassa kyseessä olevien kaltaiset toimenpiteet ovat omiaan kohdistumaan enemmän naisiin kuin miehiin.
Mikäli tilanne on näin, tästä seuraa – kuten Latvian ja Puolan hallitukset sekä Euroopan komissio ovat esittäneet –, että syrjinnän ehkäisemiseksi ja naisten ja miesten yhtäläisten mahdollisuuksien varmistamiseksi työntekijöiden arviointitapa tiettyä toimea lakkautettaessa ei saa olla sellainen, että sillä asetetaan vanhempainlomalla olevat työntekijät epäedullisempaan asemaan kuin ne työntekijät, jotka eivät ole tällaisella lomalla.
Pääasiassa työnantaja on suorittanut kyseessä olevien työntekijöiden arvioinnin heidän viimeisen tosiasiallisen työskentelyjaksonsa perusteella. Tämän suhteen on todettava, että vaikkei työntekijöiden arviointi kahden eri ajanjakson perusteella olekaan täydellinen ratkaisu, se on kuitenkin selvästi asianmukainen menettelytapa, kun otetaan huomioon, että vanhempainlomalla olevat työntekijät ovat poissa töistä arviointia välittömästi edeltävän ajanjakson, kunhan käytetyt arviointiperusteet eivät ole viimeksi mainituille työntekijöille epäedullisempia.
Jotta vanhempainlomalla olevat työntekijät eivät joutuisi epäedullisempaan asemaan, arvioinnin on täytettävä tietyt edellytykset. Arvioinnin on ensinnäkin katettava kaikki työntekijät, joita toimen lakkauttaminen voi koskea. Sen on myös perustuttava täsmälleen niihin samoihin arviointiperusteisiin, joita työtehtäviään hoitaviin työntekijöihin sovelletaan. Näiden arviointiperusteiden soveltaminen ei lisäksi saa edellyttää työntekijöiden fyysistä läsnäoloa, sillä vanhempainlomalla oleva työntekijä ei voi täyttää tällaista edellytystä.
Käsiteltävässä asiassa on todettava, että vuoden 2006 arvioinnissa käytetyt viisi arviointiperustetta vastaavat vain osittain vuoden 2009 arvioinnissa käytettyjä kahdeksaa arviointiperustetta. Näillä kahdella arvioinnilla ei lisäksi ollut sama tavoite, sillä ensimmäisellä pyrittiin arvioimaan työskentelyn laatua ja edesauttamaan ammatillista kehitystä, kun taas toinen arviointi suoritettiin tietyn toimen lakkauttamisen yhteydessä.
Näissä olosuhteissa kansallisen tuomioistuimen on erityisesti varmistuttava yhtäältä siitä, että vuoden 2009 arviointi suoritettiin siten, että Riežniecen saama yleisarvosana ei ole seurausta sellaisten arviointiperusteiden käyttämisestä, joita hän ei voinut täyttää työstä poissaolonsa vuoksi, ja toisaalta siitä, että vuoden 2006 arvioinnin tuloksia on vuoden 2009 arvioinnissa käytetty objektiivisesti.
On vielä huomattava, että kansallinen tuomioistuin perustaa kolmannen kysymyksensä olettamalle siitä, että työssä olleet virkamiehet ovat voineet hankkia lisää pätevyyttä. Myös Alankomaiden hallitus väittää, että koska Riežniecellä ei ole ollut mahdollisuutta parantaa työskentelyään, häntä on kohdeltu epäedullisemmin kuin hänen työtovereitaan, jotka eivät ole olleet vanhempainlomalla.
Tästä väitteestä on todettava, että työtehtäviään hoitaneilla työntekijöillä – toisin kuin vanhempainlomalla olevilla työntekijöillä – on kiistämättä ollut mahdollisuus hankkia kokemusta, jonka vuoksi työntekijä yleensä suoriutuu paremmin työtehtävistään (ks. vastaavasti asia
C-17/05, Cadman, tuomio 3.10.2006, Kok., s. I-9583, 34
ja 35 kohta). Työtehtävistä suoriutuminen paremmin on kuitenkin pelkästään mahdollisuus työssä olleille työntekijöille, eikä pelkkä työssä oleminen takaa sitä, että työntekijän tulokset välttämättä paranevat.
Edellä esitetyn perusteella on todettava, että mikäli pääasiassa ei ole vuoden 2009 arvioinnissa noudatettu tämän tuomion 43 kohdassa mainittuja periaatteita ja arviointiperusteita ja Riežniece on näin saatettu epäedullisempaan asemaan, tällainen tilanne merkitsee direktiivin 76/207 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua välillistä syrjintää, mistä varmistuminen on kansallisen tuomioistuimen tehtävä.
Kolmanneksi on tutkittava, missä määrin Riežniecen työnantaja saattoi siirtää hänet toiseen virkaan vuoden 2009 arvioinnin tulosten päätteeksi.
Vanhempainlomaa koskevan puitesopimuksen 2 lausekkeen 5 kohdan mukaan työntekijällä on oikeus palata takaisin aiempaan työhönsä, tai jos tämä on mahdotonta, hänen työsopimuksensa tai työsuhteensa mukaiseen vastaavaan tai samankaltaiseen työhön.
Kansallisen tuomioistuimen on näin ollen selvitettävä, oliko työnantajan pääasiassa kyseessä olevien kaltaisissa olosuhteissa mahdotonta palauttaa Riežniece aiempaan työhönsä, ja jos näin oli, varmistuttava siitä, että hänelle osoitettu työ oli hänen työsopimuksensa tai työsuhteensa mukainen vastaava tai samankaltainen työ.
Riežniece väittää kansallisessa tuomioistuimessa erityisesti, että Lauku atbalsta dienestsille oli ilmoitettu tiedotusosaston tulevista rakennemuutoksista ja että ehdottaessaan hänelle virkaa, jonka lakkauttaminen oli jo suunnitteilla, Lauku atbalsta dienests ei noudattanut velvollisuuttaan osoittaa Riežniecelle vastaava työ.
Mikäli tilanne todella on näin, on todettava, että tällaista seikkaa, joka on omiaan epäämään asianomaiselta henkilöltä hänelle puitesopimuksen 2 lausekkeen 4 ja 5 kohdassa taatun suojan, ei voida hyväksyä.
Työnantaja ei nimittäin saa tehdä merkityksettömäksi vanhempainlomalla olevan työntekijän oikeutta siihen, että hänet siirretään toiseen työhön puitesopimuksen 2 lausekkeen 5 kohdassa määrättyjen edellytysten mukaisesti, ehdottamalla työntekijälle työtä, joka on määrä lakkauttaa.
Näin ollen kansallisen tuomioistuimen on selvitettävä, tiesikö Riežniecen työnantaja hetkellä, jolloin se ehdotti mainitulle henkilölle uutta virkaa, että kyseinen virka lakkautettaisiin, mikä puolestaan johti Riežniecen irtisanomiseen.
Edellä esitetyn perusteella esitettyihin kysymyksiin on vastattava, että direktiiviä 76/207 – olettaen, että naiset käyttävät paljon miehiä useammin oikeuttaan vanhempainlomaan, mistä varmistuminen on kansallisen tuomioistuimen tehtävä – ja direktiivin 96/34 liitteessä olevaa vanhempainlomaa koskevaa puitesopimusta on tulkittava siten, että ne ovat esteenä
—
sille, että kun työntekijöitä arvioidaan virkojen vähentämiseksi kansallisten talousvaikeuksien vuoksi, vanhempainlomalla olevan työntekijän arviointi suoritetaan hänen poissa ollessaan sellaisten periaatteiden ja arviointiperusteiden perusteella, joilla hänet asetetaan epäedullisempaan asemaan kuin ne työntekijät, jotka eivät ole tällaisella lomalla, ja kansallisen tuomioistuimen on selvittäessään sitä, onko tilanne näin, varmistuttava erityisesti siitä, että arviointi kattaa kaikki työntekijät, joita viran lakkauttaminen voi koskea, että arviointi perustuu täsmälleen niihin samoihin arviointiperusteisiin, joita työtehtäviään hoitaviin työntekijöihin sovelletaan, ja että näiden arviointiperusteiden soveltaminen ei edellytä vanhempainlomalla olevien työntekijöiden fyysistä läsnäoloa, ja
—
sille, että naispuolinen työntekijä, joka on siirretty edellä mainitun arvioinnin perusteella toiseen virkaan hänen vanhempainlomansa päätyttyä, irtisanotaan siitä syystä, että tämä uusi virka lakkautetaan, mikäli työnantajan ei ollut mahdotonta palauttaa kyseistä henkilöä aiempaan työhönsä tai mikäli hänelle osoitettu työ ei ollut hänen työsopimuksensa tai työsuhteensa mukainen vastaava tai samankaltainen työ erityisesti sen vuoksi, että työnantaja tiesi siirtohetkellä, että uusi virka oli määrä lakkauttaa, mistä varmistuminen on kansallisen tuomioistuimen tehtävä.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (neljäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

Miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa 9.2.1976 annettua neuvoston direktiiviä 76/207/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 23.9.2002 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2002/73/EY, – olettaen, että naiset käyttävät paljon miehiä useammin oikeuttaan vanhempainlomaan, mistä varmistuminen on kansallisen tuomioistuimen tehtävä – ja UNICE:n, CEEP:n ja EAY:n tekemästä vanhempainlomaa koskevasta puitesopimuksesta 3.6.1996 annetun neuvoston direktiivin 96/34/EY, sellaisena kuin se on muutettuna 15.12.1997 annetulla neuvoston direktiivillä 97/75/EY, liitteenä olevaa vanhempainlomasta 14.12.1995 tehtyä puitesopimusta on tulkittava siten, että ne ovat esteenä

—
sille, että kun työntekijöitä arvioidaan virkojen vähentämiseksi kansallisten talousvaikeuksien vuoksi, vanhempainlomalla olevan työntekijän arviointi suoritetaan hänen poissa ollessaan sellaisten periaatteiden ja arviointiperusteiden perusteella, joilla hänet asetetaan epäedullisempaan asemaan kuin ne työntekijät, jotka eivät ole tällaisella lomalla, ja kansallisen tuomioistuimen on selvittäessään sitä, onko tilanne näin, varmistuttava erityisesti siitä, että arviointi kattaa kaikki työntekijät, joita viran lakkauttaminen voi koskea, että arviointi perustuu täsmälleen niihin samoihin arviointiperusteisiin, joita työtehtäviään hoitaviin työntekijöihin sovelletaan, ja että näiden arviointiperusteiden soveltaminen ei edellytä vanhempainlomalla olevien työntekijöiden fyysistä läsnäoloa, ja

—
sille, että naispuolinen työntekijä, joka on siirretty edellä mainitun arvioinnin perusteella toiseen virkaan hänen vanhempainlomansa päätyttyä, irtisanotaan siitä syystä, että tämä uusi virka lakkautetaan, mikäli työnantajan ei ollut mahdotonta palauttaa kyseistä henkilöä aiempaan työhönsä tai mikäli hänelle osoitettu työ ei ollut hänen työsopimuksensa tai työsuhteensa mukainen vastaava tai samankaltainen työ erityisesti sen vuoksi, että työnantaja tiesi siirtohetkellä, että uusi virka oli määrä lakkauttaa, mistä varmistuminen on kansallisen tuomioistuimen tehtävä.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: latvia.