CELEX: 62009CJ0463
Socialinė politika
Direktyva 2001/23/EB
Įmonių perdavimas
Darbuotojų teisių apsauga
"Perdavimo" sąvoka
Valymo veikla
Savivaldybės tiesiogiai užtikrinama veikla įdarbinant naujus darbuotojus

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2001 m. kovo 12 d. Tarybos direktyvos 2001/23/EB dėl valstybių narių
įstatymų, skirtų darbuotojų teisių apsaugai įmonių, verslo arba įmonių ar verslo dalių perdavimo atveju, suderinimo (OL L 82,
p. 16; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 4 t., p. 98) 1 straipsnio 1 dalies išaiškinimo.
Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant ginčą tarp CLECE SA (toliau − CLECE) ir M. S. Martín Valor bei
Ayuntamiento de Cobisa
(Cobisa savivaldybė) dėl M. S. Martín Valor atleidimo iš darbo.

Teisinis pagrindas

Sąjungos teisė
Direktyva 2001/23 buvo kodifikuota 1977 m. vasario 14 d. Tarybos direktyva 77/187/EEB dėl valstybių narių įstatymų, skirtų
darbuotojų teisių apsaugai įmonių, verslo arba įmonių ar verslo dalių perdavimo atveju, suderinimo (OL L 61, p. 26), iš dalies
pakeista 1998 m. birželio 29 d. Tarybos direktyva 98/50/EB (OL L 201, p. 88).
Direktyvos 2001/23 trečioje konstatuojamojoje dalyje skelbiama, kad „būtina garantuoti darbuotojų apsaugą pasikeitus darbdaviui,
pirmiausia užtikrinant, kad būtų apsaugotos jų teisės“.
Pagal šios direktyvos 1 straipsnio 1 dalį:
„a)      Ši direktyva taikoma teisinio perdavimo arba susijungimo atveju perduodant įmonę, verslą arba įmonės ar verslo dalį kitam
darbdaviui;
b)      atsižvelgiant į a punktą ir kitas šio straipsnio nuostatas, šioje direktyvoje nustatytas perdavimas yra perdavimas išlaikant
ūkio subjekto tapatybę, t. y. išlaikant organizuotą išteklių grupę, kurios tikslas yra ūkinė veikla, nepriklausomai nuo to,
ar ta veikla yra pagrindinė ar pagalbinė;
c)      ši direktyva taikoma valstybės ir privačioms įmonėms, kurios verčiasi ūkine veikla, nesvarbu, ar jos veikia siekdamos pelno,
ar ne. Valstybinių valdymo institucijų administracinis pertvarkymas arba administracinių funkcijų perdavimas, atliekamas tarp
valstybinės valdžios institucijų, nepriskiriamas šioje direktyvoje nustatytam perdavimui.“
Šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje numatyta:
„Perdavėjo teisės ir pareigos, kylančios iš darbo sutarties arba darbo santykių, galiojančių perdavimo dieną, yra perduodami
perėmėjui.“
Direktyvos 2001/23 4 straipsnio 1 dalies pirmoji pastraipa suformuluota taip:
„Įmonės, verslo arba įmonės ar verslo dalies perdavimas pats savaime nėra pagrindas, kuriuo remdamasis perdavėjas arba perėmėjas
gali atleisti iš darbo. Ši nuostata netrukdo atleisti iš darbo dėl ekonominių, techninių arba organizacinių priežasčių, susijusių
su darbo jėgos pasikeitimais.“

Nacionalinė teisė
Į Ispanijos teisę Direktyva 2001/23 buvo perkelta 1995 m. kovo 24 d. Karaliaus įstatyminio dekreto Nr. 1/1995 dėl Įstatymo
dėl darbuotojų statuto naujos redakcijos patvirtinimo (
Real Decreto Legislativo 1/1995, por el que se aprueba el texto refundido de la Ley del Estatuto de los Trabajadores
; BOE, Nr. 75, 1995 m. kovo 29 d., p. 9654, toliau – Darbuotojų statutas) 44 straipsniu.
Darbuotojų statuto 44 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatyta:
„1.      Įmonės, darbo centro ar šios įmonės autonominio gamybos skyriaus perdavimas savaime nenutraukia darbo santykių. Naujasis darbdavys
perima ankstesnio darbdavio darbo sutarties ir socialinio draudimo pagrindu turėtas teises ir pareigas, įskaitant pareigas,
susijusias su pensijomis konkrečiuose taikytinuose teisės aktuose numatytomis sąlygomis, ir apskritai visas pareigas, kurias
perdavėjas įgijo papildomos socialinės apsaugos srityje.
2.      Šiame straipsnyje nustatytas perdavimas yra perdavimas išlaikant ūkio subjekto tapatybę, t. y. išlaikant organizuotą išteklių
grupę, kurios tikslas yra ūkinė veikla, neatsižvelgiant į tai, ar ta veikla yra pagrindinė, ar pagalbinė.“
Toledo provincijos pastatų ir patalpų valymo kolektyvinės sutarties 14 straipsnyje numatyta:
„Kai įmonė, kurioje valymo paslaugas teikia rangovas, tiesiogiai pati perima teikti šias paslaugas, ji nėra įpareigota palikti
dirbti darbuotojų, kurie teikė šias paslaugas rangovo vardu, jeigu valymo darbus atlieka jos pačios darbuotojai. Tačiau ji
turi perimti ankstesnio rangovo darbuotojus, jeigu šioms valymo paslaugoms užtikrinti ji ketina įdarbinti naujus darbuotojus.“

Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
Valymo paslaugas teikianti įmonė CLECE 2003 m. gegužės 27 d. sudarė sutartį su
Ayuntamiento de Cobisa
dėl mokyklų ir savivaldybės patalpų valymo. Sutartyje nenustatyta, kad šioms paslaugoms teikti reikia naudoti „specialią
įrangą“.
Pagal šią sutartį M. S. Martín Valor dirbo CLECE valytoja nuo 2004 m. kovo 25 d.
2007 m. lapkričio 9 d.
Ayuntamiento de Cobisa
pranešė CLECE apie sprendimą nuo 2007 m. gruodžio 31 d. nutraukti su ja sudarytą sutartį.
2008 m. sausio 2 d. CLECE informavo M. S. Martín Valor, kad nuo 2008 m. sausio 1 d. ji yra
Ayuntamiento de Cobisa
darbuotoja, nes ši įstaiga nuo šiol užtikrins aptariamų patalpų valymą. CLECE teigimu, pagal Toledo provincijos pastatų ir
patalpų valymo kolektyvinės sutarties 14 straipsnį
Ayuntamiento de Cobisa
perėmė visas šios bendrovės teises ir pareigas, kylančias iš pagrindinėje byloje nagrinėjamų darbo santykių.
Tą pačią dieną M. S. Martín Valor atvyko į savo darbo vietą
Ayuntamiento de Cobisa
, bet jai nebuvo leista dirbti. CLECE savo ruožtu nepaskyrė jos į jokią kitą darbo vietą.

Ayuntamiento de Cobisa
, tarpininkaujama darbo biržos, 2008 m. sausio 10 d. įdarbino penkias darbuotojas jos patalpoms valyti.
Tuomet M. S. Martín Valor pateikė
Juzgado de lo Social n° 2 de Toledo
ieškinį CLECE ir
Ayuntamiento de Cobisa
, kad jos atleidimas iš darbo būtų pripažintas neteisėtu.
2008 m. gegužės 13 d. sprendimu
Juzgado de lo Social n° 2 de Toledo
nusprendė, kad Toledo provincijos pastatų ir patalpų valymo kolektyvinės sutarties 14 straipsnis netaikytinas ir kad todėl
negalėjo būti pareikštas ieškinys
Ayuntamiento de Cobisa
. Be to, šis teismas konstatavo, kad CLECE M. S. Martín Valor atleido neteisėtai, ir įpareigojo ją iš naujo įdarbinti ieškovę
tokiomis pat sąlygomis kaip prieš atleidžiant iš darbo arba sumokėti jai 6 507,10 euro sumą. Abiem atvejais taip pat buvo
nurodyta išmokėti M. S. Martín Valor negautą įprastą atlyginimą.
2008 m. gruodžio 26 d. CLECE šį sprendimą apskundė
Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha
. Šiame apeliaciniame skunde CLECE iš esmės teigia, kad
Ayuntamiento de Cobisa
ją pakeitė, kiek tai susiję su darbo santykiais su M. S. Martín Valor pagal Toledo pastatų ir patalpų valymo kolektyvinės
sutarties 14 straipsnį, skaitomą kartu su Darbuotojų statuto 44 straipsniu ir jame nurodyta teismų praktika.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nurodo, kad iš teismų praktikos, kurią apibendrino
Tribunal Supremo
2008 m. gruodžio 10 d. sprendimu, matyti, jog Pastatų ir patalpų valymo kolektyvinės sutarties nuostatos netaikomos pagrindinei
įmonei, kuri užsiima kitokia veikla ir kuri, nutraukusi su valymo įmone sudarytą sutartį, nusprendžia pati užtikrinti savo
patalpų valymą, nes ši pagrindinė įmonė negali būti laikoma patenkančia į šios kolektyvinės sutarties taikymo sritį.
Atsižvelgdamas į šias aplinkybes prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar atvejis, kai
savivaldybė nusprendžia, kad įvairių jos patalpų valymą užtikrins jos pačios darbuotojai, nors šią veiklą pagal sutartį anksčiau
vykdė valymo įmonė, su kuria sudaryta sutartis buvo nutraukta, patenka į Direktyvos 2001/23 1 straipsnio 1 dalies a ir b punktus,
jeigu minėta pagrindinė įmonė įdarbino naujus darbuotojus šiems valymo darbams atlikti ir Pastatų ir patalpų valymo kolektyvinė
sutartis, kurioje tokiomis aplinkybėmis numatyta perėmimo pareiga, jai netaikoma.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konkrečiai klausia, ar pagrindinėje byloje taikomos iš Direktyvos 2001/23
1 straipsnio 1 dalies a ir b punktų kylančios pasekmės, nors Toledo provincijos pastatų ir patalpų valymo kolektyvinė sutartis
netaikoma
Ayuntamiento de Cobisa
ir šis subjektas yra viešasis darbdavys, o dėl to jo užtikrinamiems darbo santykiams būdingi tam tikri ypatumai pagal Ispanijos
Konstitucijos 103 straipsnio 3 dalį.
Šiomis aplinkybėmis
Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą:
„Ar į direktyvos [2001/23] taikymo sritį, apibrėžtą jos 1 straipsnio 1 dalies a ir b punktuose, patenka atvejis, kai savivaldybė
susigrąžina ar perima įvairių savo patalpų valymo veiklą, kurią anksčiau užtikrino įmonė rangovė ir kuriai vykdyti savivaldybė
įdarbina naujus darbuotojus?“

Dėl prejudicinio klausimo
Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Direktyvos 2001/23 1 straipsnio
1 dalies a ir b punktus reikia aiškinti taip, kad ši direktyva taikoma tokiu atveju, kai savivaldybė, kuri buvo patikėjusi
savo patalpų valymą privačiai įmonei, nusprendžia nutraukti su ja sutartį ir pati vykdyti šią valymo veiklą ir šiuo tikslu
įdarbina naujus darbuotojus.
Visų pirma reikia pažymėti, kad pagal Direktyvos 2001/23 1 straipsnio 1 dalies c punktą ši direktyva taikoma valstybės įmonėms,
kurios verčiasi ūkine veikla, nesvarbu, ar jos veikia siekdamos pelno.
Todėl Teisingumo Teismas nusprendė, kad vien tai, jog perėmėjas yra viešosios teisės reglamentuojamas juridinis asmuo, nagrinėjamu
atveju – savivaldybė, neleidžia atmesti galimybės, jog tai yra perdavimas, kuriam taikoma Direktyva 2001/23 (žr. 2000 m. rugsėjo
26 d. Sprendimo
Mayeur
, C‑175/99, Rink. p. I‑7755, 29, 33 ir 34 punktus bei 2010 m. liepos 29 d. Sprendimo
UGT-FSP
, C‑151/09, Rink. p. I‑0000, 23 punktą).
Todėl tai, kad, kaip yra pagrindinėje byloje, vienas iš suinteresuotųjų subjektų yra savivaldybė, savaime nedraudžia taikyti
Direktyvos 2001/23.
Be to, remiantis Direktyvos 2001/23 1 straipsnio 1 dalies a punktu, ši direktyva taikoma teisinio perdavimo arba susijungimo
atveju perduodant įmonę, verslą arba įmonės ar verslo dalį kitam darbdaviui.
Šiuo aspektu iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, kad šios nuostatos taikymo apimtis negali būti vertinama remiantis
tik teksto aiškinimu. Dėl šios direktyvos kalbinių versijų skirtumų bei nacionalinės teisės aktų skirtumų, susijusių su teisinio
perdavimo sąvoka, Teisingumo Teismas šią sąvoką aiškino pakankamai lanksčiai, atsižvelgdamas į šios direktyvos tikslą, kuris,
kaip matyti iš jos trečiosios konstatuojamosios dalies, yra apsaugoti darbuotojus jų darbdavio perdavimo atveju (šiuo klausimu
žr. 2007 m. rugsėjo 13 d. Sprendimo
Jouini ir kt
., C‑458/05, Rink. p. I‑7301, 24 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Todėl Teisingumo Teismas nusprendė, kad Direktyva 77/187, kodifikuota Direktyva 2001/23, taikoma kiekvienu atveju, kai sutartinių
santykių pagrindu pasikeičia už įmonės veiklą atsakingas fizinis ar juridinis asmuo, įmonės darbuotojų atžvilgiu prisiimantis
darbdavio įsipareigojimus (žr. 1996 m. kovo 7 d. Sprendimo
Merckx ir Neuhuys
, C‑171/94 ir C‑172/94, Rink. p. I‑1253, 28 punktą bei 1998 m. gruodžio 10 d. Sprendimo
Hernández Vidal ir kt
., C‑127/96, C‑229/96 ir C‑74/97, Rink. p. I‑8179, 23 punktą).
Teisingumo Teismas taip pat nusprendė, kad į Direktyvos 77/187 taikymo sritį gali patekti situacija, kai įmonė, kuri kreipėsi
į kitą įmonę dėl jos patalpų ar jų dalies valymo, nusprendžia nutraukti su pastarąja sutartį ir nuo šiol pati užtikrinti šių
darbų atlikimą (žr. minėto Sprendimo
Hernández Vidal ir kt
. 25 punktą).
Iš to darytina išvada, jog negalima iš karto atmesti, kad Direktyva 2001/23 taikoma tokiomis aplinkybėmis, kokios susiklostė
pagrindinėje byloje, kai savivaldybė nusprendžia vienašališkai nutraukti su privačia įmone sudarytą sutartį ir pati vykdyti
valymo veiklą, kurią ji buvo patikėjusi šiai įmonei.
Tačiau tam, kad būtų galima taikyti Direktyvą 2001/23, remiantis šios direktyvos 1 straipsnio 1 dalies b punktu, turi būti
perduodamas ūkio subjektas, kuris, pasikeitus darbdaviui, išsaugo savo tapatybę.
Siekiant nustatyti, ar toks subjektas išlaiko savo tapatybę, reikia atsižvelgti į visas faktines aplinkybes, kurios apibūdina
nagrinėjamą perdavimą, pavyzdžiui: perduodamos įmonės arba verslo rūšį, materialaus turto, kaip antai pastatų ir kilnojamo
turto, perdavimą ar neperdavimą, nematerialaus turto vertę perdavimo momentu, į tai, ar naujasis darbdavys perėmė daugumą
darbuotojų, ar buvo perduoti klientai, į prieš ir po perdavimo atliekamos veiklos panašumo laipsnį bei į šios veiklos galimo
sustabdymo trukmę. Tačiau visos šios aplinkybės yra tik atskiri atliktino visapusiško įvertinimo aspektai ir dėl to negali
būti vertinamos individualiai (žr., be kita ko, 1986 m. kovo 18 d. Sprendimo
Spijkers
, 24/85, Rink. p. 1119, 13 punktą; 1992 m. gegužės 19 d. Sprendimo
Redmond Stichting
, C‑29/91, Rink. p. I‑3189, 24 punktą; 1997 m. kovo 11 d. Sprendimo
Süzen
, C‑13/95, Rink. p. I‑1259, 14 punktą bei 2003 m. lapkričio 20 d. Sprendimo
Abler ir kt
., C‑340/01, Rink. p. I‑14023, 33 punktą).
Teisingumo Teismas anksčiau yra pabrėžęs, kad tam tikruose sektoriuose ūkio subjektas gali veikti neturėdamas reikšmingo materialaus
ar nematerialaus turto; dėl to logiška, kad tokio subjekto tapatybės išlaikymas įvykdžius jį paveikiantį sandorį negali priklausyti
nuo tokio turto perdavimo (žr. minėtų sprendimų
Süzen
18 punktą;
Hernández Vidal ir kt
. 31 punktą bei
UGT-FSP
28 punktą).
Taigi Teisingumo Teismas nusprendė, kad jeigu tam tikruose sektoriuose, kuriuose veikla iš esmės grindžiama darbo jėga, darbuotojų
grupė, kuri nuolat vykdo bendrą veiklą, gali prilygti ūkio subjektui, toks perduotas subjektas gali išlaikyti savo tapatybę,
kai naujasis darbdavys apsiriboja tolesniu nagrinėjamos veiklos vykdymu, tačiau taip pat perima didžiąją dalį darbuotojų,
kuriems jo pirmtakas buvo pavedęs būtent šią užduotį, turėdamas omenyje jų skaičių ir kompetenciją. Šiuo atveju naujasis darbdavys
iš tiesų įgyja organizuotą elementų visumą, kuri jam leis toliau stabiliai vykdyti perduodančiosios įmonės veiklą arba tam
tikrą jos dalį (žr. minėtų sprendimų
Süzen
21 punktą;
Hernández Vidal ir kt.
32 punktą; 1998 m. gruodžio 10 d. Sprendimo
Hidalgo ir kt
., C‑173/96 ir C‑247/96, Rink. p. I‑8237, 32 punktą; 2002 m. sausio 24 d. Sprendimo
Temco
, C‑51/00, Rink. p. I‑969, 33 punktą ir minėto Sprendimo
UGT-FSP
29 punktą).
Šiuo atžvilgiu visiškai nesvarbu, kaip matyti iš šio sprendimo 31 punkto, kad didžioji darbuotojų dalis perimama atliekant
teisinį perdavimą, dėl kurio susitarė perdavėjas ir perėmėjas, arba kad toks perdavimas išplaukia iš ankstesnio darbdavio
vienašališko sprendimo nutraukti perduotų darbuotojų darbo sutartis, po kurio naujas darbdavys priima vienašališką sprendimą
įdarbinti daugumą tų pačių darbuotojų toms pačioms užduotims vykdyti.
Jei didžiosios darbuotojų dalies perėmimo atveju perdavimas, vadovaujantis Direktyva 2001/23, privalėtų būti atliktas sutarties
pagrindu, darbuotojų apsauga, kurią siekiama užtikrinti šia direktyva, būtų paliekama darbdavių diskrecijai ir šie galėtų
išvengti šios direktyvos taikymo nesudarydami sutarties, o taip būtų pakenkta perduotų darbuotojų teisių apsaugai, kurią siekiama
užtikrinti Direktyvos 2001/23 3 straipsnio 1 dalimi.
Žinoma, kaip matyti iš Teisingumo Teismo praktikos, pagrindinėje byloje nagrinėjama valymo veikla gali būti traktuojama kaip
iš esmės darbo jėga grindžiama veikla (šiuo klausimu žr. minėtų sprendimų
Hernández Vidal ir kt.
, 27 punktą;
Hidalgo ir kt
. 26 punktą bei
Jouini ir kt.
32 punktą) ir todėl darbuotojų grupė, kuri nuolat vykdo bendrą valymo veiklą, gali, nesant kitų gamybos faktorių, prilygti
ūkio subjektui (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
Hernández Vidal ir kt
. 27 punktą). Tačiau dar reikia, kad jo tapatybė būtų išlaikyta ir atlikus nagrinėjamą sandorį.
Šiuo klausimu iš sprendimo pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad
Ayuntamiento de Cobisa
, siekdama pati vykdyti mokyklų ir patalpų valymo veiklą, kurią anksčiau buvo patikėjusi CLECE, įdarbino naujus darbuotojus
ir neperėmė nei darbuotojų, kurie anksčiau dirbo šį darbą CLECE, nei jokio materialaus ar nematerialaus šios įmonės turto.
Šiomis aplinkybėmis vienintelis dalykas, kuris sieja CLECE vykdytą veiklą ir veiklą, kurią perėmė
Ayuntamiento de Cobisa
, yra pats nagrinėjamos veiklos objektas − patalpų valymas.
Tačiau vien aplinkybė, kad CLECE ir
Ayuntamiento de Cobisa
vykdoma veikla yra panaši ar net sutampa, neleidžia daryti išvados, jog yra išlaikoma ūkio subjekto tapatybė. Ūkio subjektas
neturėtų būti siejamas tik su jo vykdoma veikla. Jo tapatybę lemia daugybė neatskiriamų elementų, kaip antai: jo darbuotojai,
valdymo organai, darbo organizavimas, eksploatavimo metodai arba (tam tikrais atvejais) jo turimos eksploatavimo priemonės
(šiuo klausimu žr. minėtų sprendimų
Süzen
15 punktą;
Hernández Vidal ir kt.
30 punktą bei
Hidalgo ir kt.
30 punktą). Konkrečiai tariant, tokio ūkio subjekto, koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje, tapatybė, iš esmės grindžiama
darbo jėga, negali būti išlaikyta, jei atitinkamas perėmėjas neperima didžiosios jo darbuotojų dalies.
Iš to darytina išvada, kad, nepaisant galimo nacionalinės apsaugos taisyklių taikymo, vien paprastas pagrindinėje byloje nagrinėjamas
Ayuntamiento de Cobisa
valymo veiklos, kuri anksčiau buvo patikėta CLECE, susigrąžinimas neleidžia daryti išvados, kad įvyko perėmimas Direktyvos
2001/23 prasme.
Todėl į pateiktą klausimą reikia atsakyti: Direktyvos 2001/23 1 straipsnio 1 dalies a ir b punktai turi būti aiškinami taip,
kad ši direktyva netaikoma tokiu atveju, kai savivaldybė, kuri savo patalpų valymą buvo patikėjusi privačiai įmonei, nusprendžia
nutraukti su ja sudarytą sutartį ir pati vykdyti šių patalpų valymo veiklą ir šiuo tikslu įdarbina naujus darbuotojus.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
2001 m. kovo 12 d. Tarybos direktyvos 2001/23/EB dėl valstybių narių įstatymų, skirtų darbuotojų teisių apsaugai įmonių, verslo
arba įmonių ar verslo dalių perdavimo atveju, suderinimo 1 straipsnio 1 dalies a ir b punktai turi būti aiškinami taip, kad
ši direktyva netaikoma tokiu atveju, kai savivaldybė, kuri savo patalpų valymą buvo patikėjusi privačiai įmonei, nusprendžia
nutraukti su ja sudarytą sutartį ir pati vykdyti šių patalpų valymo veiklą ir šiuo tikslu įdarbina naujus darbuotojus.
Parašai.
*
Proceso kalba: ispanų.