CELEX: 62013TJ0245
EUGFJ
Garantisektionen
EGFJ och EJFLU
Utgifter som undantagits från finansiering
Systemet för samlat gårdsstöd
Grundläggande kontroller
Stödkontroller
Artiklarna 51, 53, 73 och 73a i förordning (EG) nr 796/2004

Tillämpliga bestämmelser
Unionens lagstiftning om finansieringen av den gemensamma jordbrukspolitiken
Förordning (EG) nr 1290/2005
De grundläggande bestämmelserna angående finansieringen av den gemensamma jordbrukspolitiken utgörs, vad avser de betalningar som verkställs av medlemsstaterna från och med den 16 oktober 2006 och de betalningar som verkställs av Europeiska gemenskapernas kommission från och med den 1 januari 2007, av rådets förordning (EG) nr 1290/2005 av den 21 juni 2005 om finansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken (
EUT L 209, s. 1
).
Enligt artikel 3.1 c i förordning (EG) nr 1290/2005 ska Europeiska garantifonden för jordbruket (EGFJ) genom delad förvaltning av Europeiska unionen och medlemsstaterna i enlighet med unionsrätten finansiera direktstöd till jordbrukare inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken.
Artikel 31 i förordning nr 1290/2005 har rubriken ”Kontroll av överensstämmelse”. I punkterna 1–3 i denna artikel föreskrivs följande:
”1.   Kommissionen skall enligt det förfarande som avses i artikel 41.3 fatta beslut om vilka belopp som skall undantas från [unions]finansiering om den konstaterar att sådana utgifter som avses i artikel 3.1 och artikel 4 inte har betalats enligt [unions]reglerna.
2.   Kommissionen skall göra en bedömning av de belopp som skall undantas, särskilt med hänsyn till hur stor bristen på förenlighet är. Kommissionen skall beakta överträdelsens art och omfattning samt den ekonomiska förlust som [unionen] lidit.
3.   Före varje beslut om finansieringsavslag skall resultaten av kommissionens kontroller och den berörda medlemsstatens svar överlämnas skriftligen, varefter de båda parterna skall söka nå en överenskommelse om vilka åtgärder som skall vidtas.
Om ingen överenskommelse nås får medlemsstaten begära att ett förfarande inleds för att förlika de respektive ståndpunkterna inom fyra månader, och resultaten av detta förfarande skall återges i en rapport, som skall överlämnas till och behandlas av kommissionen innan denna fattar ett eventuellt beslut om finansieringsavslag.”
Förordning (EG) nr 885/2006
Förfarandet för kontroll av överensstämmelse fastställs i artikel 11 i kommissionens förordning (EG) nr 885/2006 av den 21 juni 2006 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 1290/2005 när det gäller godkännande av utbetalningsställen och andra organ och avslutande av räkenskaperna för EGFJ och EJFLU (
EUT L 171, s. 90
). Vidare finns föreskrifter för förlikningsförfarandet i artikel 16 i förordning nr 885/2006
Förordningarna (EG) nr 1782/2003 och (EG) nr 73/2009
Inom ramen för reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken antog rådet förordning (EG) nr 1782/2003 av den 29 september 2003 om upprättande av gemensamma bestämmelser för system för direktstöd inom den gemensamma jordbrukspolitiken och om upprättande av vissa stödsystem för jordbrukare och om ändring av förordningarna (EEG) nr 2019/93, (EG) nr 1452/2001, (EG) nr 1453/2001, (EG) nr 1454/2001, (EG) nr 1868/94, (EG) nr 1251/1999, (EG) nr 1254/1999, (EG) nr 1673/2000, (EEG) nr 2358/71 och (EG) nr 2529/2001 (
EUT L 270, s. 1
). Genom denna förordning inrättades bland annat ett system för inkomststöd för jordbrukare som är frikopplat från produktionen. Detta system, vilket i artikel 1 andra strecksatsen i denna förordning benämns ”systemet med samlat gårdsstöd”, kombinerar flera olika tidigare befintliga direktstöd som betalades ut till jordbrukare.
Systemet med samlat gårdsstöd behandlas i avdelning III i förordning nr 1782/2003 i fem kapitel som omfattar artiklarna 33–71 punkterna 1–4.
I avdelning III kapitel 2 i förordning nr 1782/2003 finns bestämmelser om fastställande av ett referensbelopp. Detta belopp beräknas i enlighet med artikel 37.1 i förordningen som har följande lydelse:
”Referensbeloppet skall vara genomsnittet under tre år av de sammanlagda belopp som beviljats en jordbrukare enligt de stödsystem som anges i bilaga VI, beräknat och justerat i enlighet med bilaga VII, för varje kalenderår av den referensperiod som anges i artikel 38.”
Enligt artikel 38 i förordning nr 1782/2003 ska referensperioden omfatta kalenderåren 2000, 2001 och 2002.
Avdelning III, kapitel 3 i förordning nr 1782/2003 rör stödrättigheter. Artikel 43 i förordningen med rubriken ”fastställande av stödrättigheter” har följande lydelse:
”1.   … [E]n jordbrukare [skall] erhålla en stödrättighet per hektar, som beräknas genom att referensbeloppet divideras med det treåriga genomsnittet av antalet hektar som under referensperioden gav rätt till de direktstöd som förtecknas i bilaga VI.
Det totala antalet stödrättigheter skall vara detsamma som ovan nämnda genomsnittliga antal hektar.
…”
I artikel 44.2 i förordning nr 1782/2003 definieras begreppet ”stödberättigande hektar” i dess ursprungliga lydelse som ”alla jordbruksarealer inom jordbruksföretaget som upptas av åkermark och permanent betesmark, utom arealer beväxta med permanenta grödor, som är skogbeväxta eller används för annat än jordbruksverksamhet”.
Avdelning III kapitel 5 avsnitt 1 i förordning nr 1782/2003 gjorde det möjligt för medlemsstaterna att välja ett regionalt genomförande av systemet med samlat gårdsstöd. Artikel 58 i ovannämnda förordning har följande lydelse:
”1.   En medlemsstat får senast den 1 augusti 2004 besluta att tillämpa systemet med samlat gårdsstöd enligt kapitlen 1–4 på regional nivå enligt villkoren i detta avsnitt.
2.   Medlemsstaten skall fastställa regionerna enligt objektiva kriterier.
Medlemsstater med mindre än tre miljoner stödberättigande hektar får anses som en enda region.
3.   Medlemsstaterna skall dela upp det tak som anges i artikel 41 mellan regionerna i enlighet med objektiva kriterier.”
I artikel 59 i förordning nr 1782/2003 fastställs reglerna om regionalisering av systemet med samlat gårdsstöd enligt följande:
”1.   En medlemsstat får i välgrundade fall och i överensstämmelse med objektiva kriterier dela upp det totala beloppet inom det regionala tak som fastställs enligt artikel 58 eller en del av beloppet mellan samtliga jordbrukare vars företag är belägna i den berörda regionen, inklusive de företag som inte uppfyller det stödkriterium som avses i artikel 33.
2.   Vid en sådan uppdelning av det totala beloppet inom det regionala taket skall jordbrukarna erhålla stödrättigheter vars enhetsvärde beräknas genom att man dividerar det regionala tak som fastställs enligt artikel 58 med antalet stödberättigande hektar, enligt artikel 44.2, fastställt på regional nivå.
3.   Vid partiell uppdelning av det totala beloppet inom det regionala taket skall jordbrukarna erhålla stödrättigheter vilkas enhetsvärde beräknas genom att man dividerar motsvarande del inom det regionala tak som fastställs enligt artikel 58 med antalet stödberättigande hektar, enligt artikel 44.2, fastställt på regional nivå.
Om jordbrukaren även har rätt att erhålla stödrättigheter som beräknas på den återstående delen inom det regionala taket, skall det regionala enhetsvärdet för var och en av hans stödrättigheter med undantag av arealuttagsrättigheten som överförs ökas med ett belopp som motsvarar referensbeloppet dividerat med antalet stödrättigheter som fastställs enligt punkt 4.
Artiklarna 48 och 49 ska gälla i tillämpliga delar.
4.   Antalet stödrättigheter per jordbrukare skall vara lika stort som det antal hektar som han deklarerar enligt artikel 44.2 första året systemet med samlat gårdsstöd tillämpas utom i fall av force majeure och exceptionella omständigheter enligt artikel 40.4.”
Förordning nr 1782/2003 har upphävts och ersatts av rådets förordning (EG) nr 73/2009 av den 19 januari 2009 om upprättande av gemensamma bestämmelser för system för direktstöd för jordbrukare inom den gemensamma jordbrukspolitiken och om upprättande av vissa stödsystem för jordbrukare, om ändring av förordningarna (EG) nr 1290/2005, (EG) nr 247/2006 och (EG) nr 378/2007 samt om upphävande av förordning (EG) nr 1782/2003 (EUT L30, s. 16). Denna förordning är tillämplig från och med den 1 januari 2009.
I artikel 34.1 i förordning nr 73/2009, med rubriken ”Aktivering av stödrättigheter per stödberättigande hektar”, anges följande:
”1.   Inom ramen för systemet med samlat gårdsstöd ska jordbrukare beviljas stöd vid aktivering av en stödrättighet per stödberättigande hektar. Aktiverade stödrättigheter ska ge rätt till utbetalning av de belopp som anges i dem.”
Artikel 36 första stycket i förordning nr 73/2009 med rubriken ”Ändring av stödrättigheter” har följande lydelse:
”Stödrättigheterna per hektar ska inte ändras, utom när så föreskrivs i den här förordningen.”
Förordningarna (EG) nr 796/2004 och (EG) nr 1122/2009
I skälen 29 och 55 i kommissionens förordning (EG) nr 796/2004 av den 21 april 2004 om närmare föreskrifter för tillämpningen av de tvärvillkor, den modulering och det integrerade administrations- och kontrollsystem som föreskrivs i förordning nr 1782/2003 (
EUT L 141, s. 18
), föreskrivs följande:
(29)
Efterlevnaden av bestämmelserna avseende de stödsystem som förvaltas inom ramen för det integrerade systemet bör övervakas på ett effektivt sätt …
(55)
För att man effektivt skall kunna skydda [unionens] finansiella intressen, bör det antas lämpliga bestämmelser för bekämpning av oegentligheter och bedrägeri. Särskilda bestämmelser bör antas för oegentligheter i samband med de olika stödsystemens stödkriterier.”
I artikel 2.22 i förordning nr 796/2004 definieras begreppet ”fastställd areal” som
”… den areal för vilken alla villkor som fastställs i bestämmelserna om beviljande av stödet är uppfyllda – i systemet med samlat gårdsstöd anses en deklarerad areal vara fastställd endast om den åtföljs av ett motsvarande antal stödrättigheter.”
I artikel 50.1–50.3 i förordning nr 796/2004 i ändrad lydelse med rubriken ”Beräkningsgrund för deklarerade arealer” anges följande:
”1.   När det gäller stödansökningar inom ramen för arealrelaterade stödsystem, utom i fråga om stärkelsepotatis, utsäde och tobak enligt avdelning IV kapitlen 6, 9 respektive 10 c i förordning … nr 1782/2003, skall den deklarerade arealen användas för beräkning av stödet, om det konstateras att den faktiska arealen för en viss odlingsgrupp är större än den deklarerade arealen.”
2.   Om de deklarerade stödrättigheterna och den deklarerade arealen i en ansökan om samlat gårdsstöd inte stämmer överens skall den mindre arealen ligga till grund för stödets beräkning.
3.   När det gäller stödansökningar inom ramen för arealrelaterade stödsystem, utom i fråga om stärkelsepotatis, utsäde och tobak enligt avdelning IV kapitlen 6, 9 respektive 10c i förordning … nr 1782/2003, skall den för den relevanta odlingsgruppen fastställda arealen ligga till grund för beräkningen av stödet, om den areal som deklareras i en samlad ansökan är större än den för odlingsgruppen fastställda arealen, utan att detta påverkar en eventuell minskning av eller uteslutning från stöd i enlighet med artiklarna 51 och 53.
Utan att det påverkar artikel 29 i förordning … nr 1782/2003 skall den fastställda arealen emellertid anses motsvara den deklarerade arealen om skillnaden mellan den totala areal som fastställts och den totala areal som deklarerats för stöd enligt de stödsystem som anges i avdelningarna III, IV och IVa i förordning … nr 1782/2003 inte överstiger 0,1 hektar. Endast för högt deklarerade arealer på odlingsgruppnivå skall tas med i beräkningen.
Bestämmelsen i andra stycket gäller inte när skillnaden utgör mer än 20 % av den totala areal som deklarerats för stöd.”
Artikel 50.5 i förordning nr 796/2004 innehåller regler om tillämplig beräkningsgrund på arealer som deklarerats för särskilt kvalitetsbidrag för durumvete enligt artikel 72 i förordning nr 1782/2003 och för tillägg och särskilt stöd för durumvete enligt artikel 105 i den förordningen.
I artikel 51 i förordning nr 796/2004 i ändrad lydelse enligt kommissionens förordning (EG) nr 380/2009 av den 8 maj 2009 (
EUT L 116, s. 9
) redogörs för ”[m]inskning och uteslutning vid för hög deklaration” enligt följande:
”1.   Om, i fråga om en odlingsgrupp, den deklarerade arealen för ett arealrelaterat stödsystem, utom de för stärkelsepotatis, utsäde och tobak enligt avdelning IV kapitel 1 avsnitt 2 och 5 i förordning … nr 73/2009 och avdelning IV kapitel 10c i förordning … nr 1782/2003, överskrider den fastställda arealen enligt artikel 50.3 och 50.5 i den här förordningen, ska stödet beräknas på grundval av den fastställda arealen, minskad med två gånger den konstaterade skillnaden, om denna skillnad utgör mer än 3 % eller två hektar, dock högst 20 %, av den fastställda arealen.
Om skillnaden utgör mer än 20 % av den fastställda arealen, får något arealrelaterat stöd för den berörda odlingsgruppen inte beviljas.
Om skillnaden överstiger 50 %, ska jordbrukaren återigen uteslutas från stöd upp till ett belopp som motsvarar skillnaden mellan den deklarerade arealen och den areal som fastställts enligt artikel 50.3 och 50.5 i den här förordningen. Detta belopp ska avräknas i enlighet med artikel 5b i kommissionens förordning … nr 885/2006. Om beloppet inte kan avräknas till fullo enligt den artikeln under de tre kalenderår som följer på det kalenderår då skillnaden konstateras, ska det utestående beloppet annulleras.
”2a.   Om en jordbrukare deklarerar mer areal än stödrättigheter och den deklarerade arealen uppfyller alla andra kriterier för stödberättigande får minskningar eller uteslutningar enligt punkt 1 inte tillämpas.
Om en jordbrukare deklarerar mer areal än stödrättigheter och den deklarerade arealen inte uppfyller alla andra kriterier för stödberättigande, ska den skillnad som avses i punkt 1 vara skillnaden mellan den areal som uppfyller alla andra kriterier för stödberättigande och de stödrättighetsbelopp som har deklarerats.
…”
Artikel 51.2a i förordning nr 796/2004 har införts genom kommissionens förordning (EG) nr 659/2006 av den 27 april 2006 om ändring av förordning nr 796/2004 (
EUT L 116, s. 20
). Skäl 12 i förordning nr 659/2006 har följande lydelse:
”Om en jordbrukare har deklarerat för en större areal än stödrätter föreskrivs det i artikel 50.2 i förordning … nr 796/2004 att utgångspunkten för beräkningen av stödet är antalet hektar, tillsammans med stödrätter. Om den areal som deklareras uppfyller alla andra villkor för att vara stödberättigande behövs ingen ansökan om minskningar eller uteslutningar enligt artikel 51 eller artikel 53 i den förordningen Dessa bestämmelser bör därför förtydligas i det avseendet.”
I artikel 53 i förordning nr 796/2004 behandlas avsiktligt höga deklarationer. Det anges i första stycket att om skillnaden mellan den deklarerade arealen och den fastställda arealen enligt artikel 50.3 och artikel 50.5 i förordningen beror på avsiktliga oegentligheter, ska det stöd som jordbrukaren enligt artikel 50.3 och artikel 50.5 skulle ha varit berättigad till enligt det berörda stödsystemet inte beviljas för kalenderåret i fråga, om skillnaden överstiger 0,5 procent av den fastställda arealen eller överstiger ett hektar. Enligt artikel 53 andra stycket i förordning nr 796/2004 ska dessutom jordbrukaren, om skillnaden överstiger 20 procent av den fastställda arealen, återigen uteslutas från stöd upp till ett belopp som motsvarar skillnaden mellan den deklarerade arealen och den areal som fastställts enligt artikel 50.3 och artikel 50.5 i förordningen.
I artikel 73 i förordning nr 796/2004 fastställs de regler som ska tillämpas vid återkrävande av felaktig utbetalning. Punkterna 1 och 4 i denna bestämmelse har följande lydelse:
”1.   Om en felaktig utbetalning har gjorts, ska jordbrukaren betala tillbaka beloppet i fråga jämte ränta, beräknad i enlighet med punkt 3.
…
4.   Den återbetalningsskyldighet som avses i punkt 1 ska inte gälla om den behöriga myndigheten eller någon annan myndighet gjort utbetalningen av misstag och felet rimligtvis inte kunde ha upptäckts av jordbrukaren.
Om felet kan hänföras till faktiska omständigheter som är av betydelse för beräkningen av utbetalningen i fråga, skall emellertid första stycket endast tillämpas om beslutet om återbetalning inte har meddelats inom tolv månader efter utbetalningen.”
Det föreskrivs följande i artikel 73a i förordning nr 796/2004 i ändrad lydelse med rubriken ”Återvinning av felaktigt tilldelade stödrättigheter”:
”1.   Om det, efter det att jordbrukare tilldelats stödrättigheter enligt förordning (EG) nr 795/2004, konstateras att en jordbrukare felaktigt har tilldelats vissa stödrättigheter skall den berörda jordbrukaren lämna de felaktigt tilldelade stödrättigheterna till den nationella reserv som avses i artikel 42 i förordning … nr 1782/2003.
…
De felaktigt tilldelade stödrättigheterna skall behandlas som om de aldrig tilldelats.
2.   Om det, efter det att jordbrukare tilldelats stödrättigheter enligt förordning … nr 795/2004, konstateras att värdet av stödrättigheterna är för högt skall värdet justeras … Värdet av minskningen skall återgå till den nationella reserv som avses i artikel 42 i förordning … nr 1782/2003.
Stödrättigheterna ska behandlas som om de ursprungligen tilldelats till det justerade värdet.
2a   Om det vid tillämpningen av punkterna 1 och 2 konstateras att en jordbrukare tilldelats ett felaktigt antal stödrättigheter enligt förordning … nr 795/2004 och om den felaktiga tilldelningen inte påverkar det totala värdet av de stödrättigheter som jordbrukaren tilldelats skall medlemsstaten göra en omräkning av stödrättigheterna och i tillämpliga fall korrigera den typ av stödrättigheter som jordbrukaren tilldelats. Detta gäller dock inte om jordbrukarna rimligtvis kunde ha upptäckt felen.”
…
4.   Felaktigt utbetalda belopp ska återvinnas i enlighet med artikel 73.”
Artikel 73a i förordning nr 796/2004 infördes genom kommissionens förordning (EG) nr 239/2005 av den 11 februari 2005 om ändring och rättelse av förordning (EG) nr 796/2004 (
EUT L 42, s. 3
). Skäl 15 i förordningen har följande lydelse:
”Det behövs bestämmelser som reglerar det fallet att en jordbrukare felaktigt har tilldelats ett antal stödrättigheter eller att värdet av stödrättigheterna fastställts till en felaktig nivå utifrån de olika modellerna inom ramen för systemet med samlat gårdsstöd …”
Artikel 73.2a i förordning nr 796/2004 infördes genom kommissionens förordning (EG) nr 972/2007 av den 20 augusti 2007 om ändring av förordning (EG) nr 796/2004 (
EUT L 216, s. 3
) som trädde i kraft den 21 augusti 2007 och är tillämplig på stödansökningar som avser år eller stödperioder som börjar den 1 januari 2008. Skäl 19 i förordningen har följande lydelse:
”I vissa fall påverkade de felaktigt tilldelade stödrättigheterna inte det totala värdet utan endast antalet rättigheter för jordbrukaren. I dessa fall bör medlemsstaterna korrigera tilldelningen eller i tillämpliga fall typen av rättigheter utan att deras värde minskar. Bestämmelsen bör endast gälla om jordbrukaren inte kunde ha upptäckt felet.”
Förordning nr 796/2004 har upphävts och ersatts av kommissionens förordning (EG) nr 1122/2009 av den 30 november 2009 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 73/2009 vad gäller tvärvillkor, modulering och det integrerade administrations- och kontrollsystem inom de system för direktstöd till jordbrukare som införs genom den förordningen och om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 1234/2007 när det gäller tvärvillkoren för stöd inom vinsektorn (
EUT L 316, s. 65
) med verkan från och med den 1 januari 2010.
Skäl 78 i förordning nr 1122/2009 har följande lydelse:
”För att stöd ska kunna betalas ut inom systemet med samlat gårdsstöd krävs att antalet stödrättigheter åtföljs av motsvarande antal stödberättigande hektar. För detta system är det således lämpligt att föreskriva att beräkningen av stödet, i de fall då de deklarerade stödrättigheterna och den deklarerade arealen inte stämmer överens, bör baseras på den mindre arealen. För att motverka att stöd beräknas på grundval av icke-existerande stödrättigheter bör det föreskrivas att det antal stödrättigheter som används för beräkningen inte får vara större än det antal stödrättigheter som jordbrukaren förfogar över.”
I artikel 57 i förordning nr 1122/2009 med rubriken ”Beräkningsgrund när det gäller deklarerade arealer” föreskrivs i punkt 2:
”För ansökningar om stöd enligt systemet med samlat gårdsstöd ska följande gälla:
—
Om de deklarerade stödrättigheterna och den deklarerade arealen inte stämmer överens ska beräkningen av stödet baseras på den mindre arealen.
—
Om antalet deklarerade stödrättigheter överstiger det antal stödrättigheter som bonden förfogar över ska de deklarerade stödrättigheterna minskas till det antal stödrättigheter som bonden förfogar över.”
I artikel 58 i förordning nr 1122/2009 regleras ”[m]inskning och uteslutning vid för hög deklaration”. Artikeln överensstämmer i huvudsak med artikel 51.1 i förordning nr 796/2004.
Enligt artikel 87 andra stycket i förordning nr 1122/2009 ska förordningen tillämpas på stödansökningar som avser regleringsår eller bidragsperioder som börjar den 1 januari 2010.
Dokument nr VI/5330/97
Det har fastställts riktlinjer för tillämpning av finansiella korrigeringar i kommissionens dokument nr VI/5330/97 av den 23 december 1997, med rubriken ”Riktlinjer för utvärdering av budgetkonsekvenserna i samband med granskningen av och beslutet att godkänna räkenskaperna för garantisektionen vid EUGFJ” (nedan kallat dokument nr VI/5330/97).
Bilaga 2 till dokument nr VI/5330/97 rör de ekonomiska konsekvenserna för godkännandet av räkenskaperna för garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) av brister i kontroller utförda av medlemsstaterna. I bilagan föreskrivs följande under rubriken ”Inledning”:
”Om kommissionen finner att en särskild betalning uppenbart gäller ersättningsanspråk som inte motsvarar gemenskapsbestämmelserna är de finansiella följderna lika uppenbara: om den oriktiga utbetalningen inte redan har upptäckts av de nationella kontrollorganen och lämpliga åtgärder för korrigering och indrivning redan har vidtagits (se bilaga 4) skall kommissionen besluta att anspråket inte skall omfattas av gemenskapens finansiering. Om följderna beräknas på grundval av granskning av ett stort antal utbetalningshandlingar skall [den summa för vilken ersättning nekas] när så är möjligt beräknas genom extrapolering [av] resultaten av kontroller utförda på ett representativt urval utbetalningshandlingar. Samma metod för extrapolering bör gälla alla medlemsstater och hänsyn skall tas till tillförlitlighetsnivån och felmarginalen, [urvalsstrukturen], stickprovsomfånget och utvärderingen av hur fel bland stickproven kan påverka de totala finansiella följderna.
Om en medlemsstat brister i sin kontroll av att fordringarna uppfyller [unions]bestämmelserna innebär denna brist som sådan att utbetalningarna är oförenliga med de gemenskapsbestämmelser som skall tillämpas på de berörda åtgärderna och de allmänna kraven på medlemsstaterna att upptäcka och hindra oegentligheter enligt artikel 8 i förordning nr 729/70. Det innebär inte nödvändigtvis att alla utbetalningar som skett har varit överträdelser, men det betyder att risken för att oriktiga betalningar debiteras [EUGFJ] har ökat. Även om kommissionen i vissa extrema fall kan vara berättigad att vägra all finansiering av berörda utgifter om de kontroller som föreskrivs i en förordning inte har genomförts, skulle i ett [antal fall summan för vilken finansiering nekas] med största sannolikhet överstiga den finansiella förlusten för gemenskapen. Därför bör en uppskattning av den finansiella förlusten göras vid bedömningen av finansiella korrigeringar.
…”
I bilaga 2 till dokument nr VI/5330/97 anges följande under rubriken ”Utvärdering på grundval av fel i enskilda ärenden”:
”På grundval av förfaranden som redan fastlagts enligt interna riktlinjer används en av följande metoder vid beräkning av den finansiella korrigeringen:
a)
[Finansiering nekas för] individuella ersättningsanspråk som inte har kontrollerats på vederbörligt sätt.
b)
[Finansiering nekas för] belopp som beräknas genom extrapolering [av] resultaten av kontroller utförda på ett representativt urval utbetalningshandlingar [till att gälla samtliga utbetalningshandlingar] från vilka urvalet hämtats, dock begränsat till det administrativa område inom vilket samma brister rimligen kan förväntas uppträda. Medlemsstaten skall ges möjlighet att lägga fram bevis för att resultaten av extrapoleringen inte stämmer överens med de resultat man skulle ha fått om man hade gjort en fullständig undersökning av alla utbetalningshandlingar från vilka urvalet hämtats.
…”
I bilaga 2 till dokument nr VI/5330/97 anges följande under rubriken ”Utvärdering på grundval av risk för finansiell förlust: schablonmässiga korrigeringar”:
”Då systemrevisionsmetoden kommit att användas mer allmänt, har kommissionens enheter mer och mer börjat använda sig av bedömningar av den risk ett systems brister medför. [När] det verkliga antalet oriktiga betalningar och därmed summan av gemenskapens finansiella förluster inte kan fastställas, [tillämpar] kommissionen sedan granskningen för att avsluta 1990 års räkenskaper schablonmässiga korrigeringar på 2 %, 5 % eller 10 % av de deklarerade utgifterna beroende på hur omfattande risken för förlust är. Högre korrigeringssatser på upp till 100 % kan fastslås i undantagsfall. Kommissionens rätt att tillämpa korrigeringar av denna typ har bekräftats genom domstolens avgörande i [mål angående talan mot årliga beslut om avslut av räkenskaperna] (se bl.a. dom i mål C‑50/94).
…”
I bilaga 2 till dokument nr VI/5330/97 föreskrivs följande under rubriken ”Riktlinjer för tillämpningen av schablonmässiga korrigeringar”:
”Schablonmässiga korrigeringar kan användas då den information som undersökningen ger inte gör det möjligt för [kontrollanten] att bedöma förlusten genom extrapolering av de fastställda förlusterna, med statistiska medel eller genom hänvisning till andra tillförlitliga uppgifter, men som ändå gör det möjligt för [kontrollanten] att dra slutsatsen att medlemsstaten inte på ett tillbörligt sätt har kontrollerat att de utbetalda ersättningsanspråken har varit riktiga.
… En medlemsstats oförmåga att utföra felfria kontroller är allvarligare om kommissionen tidigare har underrättat medlemsstaten om de förbättringar som behövs.
…
Om alla grundläggande kontroller har utförts, men bristen gäller att det antal, den frekvens eller den utsträckning som föreskrivs i förordningarna inte har uppfyllts är en korrigering på 5 % berättigad, eftersom [det rimligen] kan antas att dessa inte ger den förväntade garantin för att utgiften är [korrekt] och att risken för förlust för [EUGFJ] varit ansenlig.
…”
Unionsrättsliga bestämmelser om skydd av unionens finansiella intressen
Rådets förordning (EG, Euratom) nr 2988/95 av den 18 december 1995 om skydd av Europeiska gemenskapernas finansiella intressen (
EGT L 312, s. 1
) som inför en gemensam rättslig ram inom alla de områden som omfattas av unionens politik föreskriver följande i skäl 9:
”De åtgärder och sanktioner som har antagits inom ramen för förverkligandet av målen för den gemensamma jordbrukspolitiken ingår som en nödvändig del i bidragssystemen. De har ett mål i sig själva, vilket inte påverkar rätten för medlemsstaternas behöriga myndigheter att på det straffrättsliga området själva bedöma de berörda ekonomiska aktörernas beteende. Effektiviteten måste säkerställas genom att [unions]reglerna får omedelbar effekt och genom att samtliga [unions]åtgärder tillämpas fullt ut, när antagandet av förebyggande åtgärder inte har lett till att detta mål har kunnat uppnås …”
Artikel 1 i förordning nr 2988/95 har följande lydelse:
”1.   För att skydda Europeiska [unionens] finansiella intressen antas härmed allmänna regler om enhetliga kontroller och om administrativa åtgärder och sanktioner rörande oegentligheter i förhållande till [unions]rätten.
2.   Med oegentligheter avses varje överträdelse av en bestämmelse i [unions]rätten som är följden av en handling eller en underlåtenhet av en ekonomisk aktör och som har lett eller skulle ha kunnat leda till en negativ ekonomisk effekt för [unionens] allmänna budget eller budgetar som de[n] förvaltar, antingen genom en otillbörlig utgift eller genom minskning eller bortfall av inkomster som kommer från de egna medel som uppbärs direkt för [unionens] räkning.”
I artikel 2.2 i förordning nr 2988/95 föreskrivs följande:
”Administrativa sanktioner får endast beslutas om de har införts genom en [unions]rättsakt som föregår oegentligheten. Om förändringar senare görs i de bestämmelser om administrativa sanktioner som finns i en [unions]rättsakt, skall de bestämmelser som är minst ingripande tillämpas retroaktivt.”
Artikel 5.1 c och 51.d i förordning nr 2988/95 har följande lydelse:
”De oegentligheter som begås uppsåtligen eller som orsakas av oaktsamhet kan medföra följande administrativa sanktioner:
…
c)
förlust, helt eller delvis, av en förmån som beviljats genom tillämpning av gemenskapsregler, även om aktören endast delvis dragit fördel av denna förmån,
d)
utestängning från eller indragning av förmånen under en period efter den då oegentligheten begicks,
…”
Bakgrund till tvisten
Under perioden 9‑13 november 2009 genomförde kommissionens ansvariga avdelning en undersökning i Förenade kungariket av hur väl bestämmelserna om finansiering av utgifter inom ramen för systemet med samlat gårdsstöd i Nordirland (Förenade kungariket) år 2010, hade tillämpats under räkenskapsåret 2009 (undersökning AA/2009/24).
Genom skrivelse av den 8 januari 2010 (nedan kallad första meddelandet av den 8 januari 2010) som översändes med tillämpning av artikel 11.1 i förordning nr 885/200695 underrättade kommissionen myndigheterna i Förenade kungariket Storbritannien och Nordirland om resultatet av denna undersökning. En bilaga med rubriken ”Synpunkter och begäran om upplysningar” som innehöll slutsatserna av undersökningen hade bifogats skrivelsen.
Det framgår av det första meddelandet av den 8 januari 2010 att kommissionen ansåg att de brittiska myndigheterna inte fullt ut hade uppfyllt kraven i unionslagstiftningen och att korrigerande åtgärder var nödvändiga för att säkerställa att dessa krav uppfylldes i framtiden. Kommissionen begärde uppgifter om de korrigerande åtgärder som redan vidtagits och tidsplanen för genomförandet av dessa. Vidare anförde kommissionen att den skulle kunna undanta från unionens finansiering en del av de utgifter som hade finansierats av EGFJ (nedan kallad fonden) och Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU) i enlighet med artikel 31 i förordning nr 1290/2005. Det angavs dessutom att de påpekade bristerna skulle tjäna som grund för beräkningen av de finansiella korrigeringarna avseende de utgifter som verkställdes till dess att lämpliga korrigerande åtgärder genomförts.
I de synpunkter som finns i bilagan till det första meddelandet av den 8 januari 2010 tog kommissionen först upp bristerna i systemet för identifiering av jordbruksskiftena (LPIS) och det geografiska informationssystemet (GIS), (nedan tillsammans kallade LPIS-GIS), och fann att de upplysningar som det innehöll inte var tillräckligt precisa för att meningsfulla administrativa kontroller och kontroller på plats skulle kunna genomföras i syfte att kontrollera huruvida de deklarerade arealerna var stödberättigande. Därefter påtalades bristerna i kontrollerna på plats och slutligen den otillräckliga tillämpningen av sanktioner i samband med retroaktiv korrigering av ansökningar om stöd som inte var berättigade, bristerna vid återvinningen av felaktiga inbetalningar och i samband med tillämpningen av minskning vid avsiktlig överträdelse. Det framgår för övrigt av denna bilaga att även om kommissionen noterade att det skett förbättringar i jämförelse med tidigare undersökningar (undersökningarna AA/2006/07 och AA/2008/18), ansåg den dock att de brister som tagits upp vid dessa undersökningar kvarstod.
Genom skrivelse av den 20 maj 2010 anmodades myndigheterna i Förenade kungariket av kommissionen att yttra sig över tvistefrågorna inför ett bilateralt möte som skulle äga rum den 1 juli 2010.
Det bilaterala mötet mellan kommissionen och myndigheterna i Förenade kungariket ägde rum i Bryssel (Belgien) den 1 juli 2010. Protokollet från mötet översändes till de nämnda myndigheterna den 4 augusti 2010.
Det framgår av protokollet från det bilaterala mötet den 1 juli 2010 att kommissionen under mötet väsentligen höll fast vid sina slutsatser i det första meddelandet av den 8 januari 2010. Kommissionen bekräftade således slutsatserna om den bristfälliga informationen i LPIS-GIS, bristerna i samband med kontrollerna på plats och vid tillämpningen av sanktioner, den bristfälliga retroaktiva korrigeringen av ansökningar om stöd som inte var berättigade, återvinningen av felaktiga utbetalningar samt tillämpningen av minskning vid avsiktlig överträdelse. Kommissionen angav dessutom att dessa brister rörde grundläggande kontroller och stödkontroller i den mening som avses i dokument nr VI/5330/97 och uppmärksammade myndigheterna i Förenade kungariket på att dessa hade möjlighet att visa att den ekonomiska risken var lägre än de schablonmässiga korrigeringar som kunde tillämpas i enlighet med det nämnda dokumentet. För övrigt preciserade kommissionen att den återkommande karaktären hos de noterade bristerna borde tas i beaktande, och den hänvisade härvidlag till kommissionens arbetsdokument AGRI/60637/2006, med rubriken ”Meddelande från kommissionen – Kommissionens handläggning inom ramen för avslutande av räkenskaperna för [EUGFJ:s garantisektion], återkommande brister i kontrollsystemen”.
Efter det bilaterala mötet den 1 juli 2010 inledde myndigheterna i Förenade kungariket en utredning av riskerna. Genom skrivelse av den 25 oktober 2010, informerade myndigheterna i Förenade kungariket kommissionen om att de inte hade möjlighet att slutföra denna utredning det föreskrivna datumet.
Genom skrivelse av den 29 mars 2011 överlämnade myndigheterna i Förenade kungariket en riskbedömningsrapport till kommissionen avseende systemet med samlat gårdsstöd för räkenskapsåret 2009 (nedan kallad riskbedömningsrapporten), baserad på ett stickprov bestående av 394 ansökningar som ingetts år 2009. Det framgår först och främst av riskbedömningsrapporten att de icke stödberättigande arealer som aktiverats av sökandena motsvarade 2,72 procent av de aktiverade stödrättigheterna. Den ekonomiska risken, betraktad som skillnaden mellan det utbetalade beloppet och en reviderad utbetalning som i förekommande fall inbegrep tillämpliga sanktioner, motsvarade med utgångspunkt i stickprovens genomsnitt 2,05 procent före tillämpning av sanktioner och 5,19 procent efter tillämpning av sanktioner. När det slutligen gäller sanktionerna, framgår det av denna rapport att utbetalningarna och sanktionerna har beräknats med stöd av relevanta bestämmelser i förordning nr 796/2004, såsom de tolkats av kommissionen. I bilaga 1 till denna rapport till vilken det uttryckligen hänvisades angav emellertid Förenade kungariket att enligt deras egen tolkning av dessa bestämmelser var den risk som fonden löpte i storleksordningen 0,59 procent före tillämpning av sanktioner och 0,86 procent efter tillämpning av sanktioner.
Genom skrivelse av den 3 februari 2012 riktade kommissionen ett formellt meddelande till Förenade kungariket i enlighet med artikel 11.2 i förordning nr 885/2006 i vilket den vidhöll sin ståndpunkt i fråga om de ovannämnda bristerna som gällde betalningar som utförts år 2010 angående räkenskapsåret 2009. Vad beträffar de ekonomiska konsekvenserna, har kommissionen å ena sidan godtagit den riskbedömning som myndigheterna i Förenade kungariket föreslog då den anser att beloppet på de ekonomiska förlusterna rimligen kunde fastställas på grundval av den nämnda bedömningen. Härigenom fastställde kommissionen med stöd av dokument nr VI/5330/97, på grund av tre typer av brister en engångskorrigering med 5,19 procent som skulle tillämpas på de utgifter som erlagts i Nordirland enligt systemet med samlat gårdsstöd för räkenskapsåret 2009. Å andra sidan har kommissionen, när det gäller utgifter angående jordbruksutveckling i avsaknad av en beräkning från myndigheternas sida i Förenade kungariket, tillämpat en schablonkorrigering med 5 procent med anledning av brister i den grundläggande kontrollen.
Kommissionen har således föreslagit att beloppet 17687303,16 euro ska undantas från unionsfinansiering vad gäller utbetalningar under år 2010, varav 16513582,57 euro såsom samlat gårdsstöd och 1173720,59 euro i samband med jordbruksutveckling.
Myndigheterna i Förenade kungariket ingav inte någon begäran om förlikning till förlikningsorganet i enlighet med artikel 16 i förordning nr 885/2006.
Den 15 oktober 2012 delgav kommissionen Förenade kungariket en samlad rapport med resultaten från undersökning AA/2009/24.
Det var under dessa förhållanden som kommissionen den 26 februari 2013 antog genomförandebeslut 2013/123/EU om undantagande från EU-finansiering av vissa utbetalningar som verkställts av medlemsstaterna inom ramen för garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ), inom ramen för Europeiska garantifonden för jordbruket (EGFJ) och inom ramen för Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU) (
EUT L 67, s. 20
), nedan kallat det angripna beslutet, däribland de utbetalningar som verkställts av Förenade kungariket i Nordirland år 2010 vilka är i fråga i förevarande mål.
Förfarandet och parternas yrkanden
Förenade kungariket har väckt förevarande talan genom en ansökan som inkom till tribunalens kansli den 2 maj 2013.
Genom skrivelse som inkom till tribunalens kansli den 19 juli 2013, begärde Förenade kungariket att förevarande mål skulle förenas med mål T‑503/12, Förenade kungariket/kommissionen, vad gällde det muntliga förfarandet och domen. Kommissionen yttrade sig över denna begäran i skrivelse som inkom till tribunalens kansli den 29 juli 2013.
I samband med att sammansättningen av tribunalens avdelningar ändrades, förordnades referenten att tjänstgöra på andra avdelningen, varför målet tilldelades denna avdelning.
På grundval av referentens rapport beslutade tribunalen (andra avdelningen) att inleda det muntliga förfarandet och vidta åtgärder för processledning enligt artikel 64 i tribunalens rättegångsregler av den 2 maj 1991, genom att ställa en skriftlig fråga till kommissionen. Kommissionen besvarade frågan inom föreskriven tidsfrist.
Parterna utvecklade sin talan och svarade på tribunalens frågor vid förhandlingen den 3 december 2014.
Förenade kungariket har yrkat att tribunalen ska
—
ogiltigförklara det angripna beslutet, i den del beslutet rör en post i bilaga 1 avseende en extrapolerad korrigering om 5,19 procent av utgifter som verkställts i Nordirland (Förenade kungariket) under budgetåret 2010 (uppgående till 16513582,57 euro), och
—
förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
Kommissionen har yrkat att tribunalen ska
—
ogilla talan, och
—
förplikta Förenade kungariket att ersätta rättegångskostnaderna.
Rättslig bedömning
Förenade kungariket har till stöd för sin begäran om ogiltigförklaring åberopat två grunder av vilka den första väsentligen avser felaktig rättstillämpning och oriktig bedömning av de faktiska omständigheterna vid fastställandet av hur omfattande fondens förluster i realiteten var och den andra avser felaktig rättstillämpning och oriktig bedömning av de faktiska omständigheterna i samband med bristerna i stödkontrollerna, särskilt metoderna för beräkning av felaktig utbetalning och tillämpliga påföljder vid för hög deklaration.
Såsom framgår av parternas skrivelser och de diskussioner som fördes vid sammanträdet, har Förenade kungariket genom de grunder som det anfört till stöd för sin talan väsentligen bestritt dels den beräkningsgrund, det vill säga de sammanlagda utgifter på vilka kommissionen tillämpade en finansiell korrigering med 5,19 procent (första grunden), dels den metod för beräkning av felaktiga utbetalningar och tillämpliga sanktioner som kommissionen tillämpade i syfte att utvärdera riskerna och som var föremål för kommissionens konstaterande av brister vad gällde stödkontrollerna (andra grunden).
Inledande synpunkter
För det första ska det erinras om att fonden enbart finansierar de stöd som genomförs i enlighet med unionsbestämmelserna inom ramen för den gemensamma organisationen av jordbruksmarknaderna (se, för ett liknande resonemang, dom av den 9 januari 2003, Grekland/kommissionen, C‑157/00, REG,
EU:C:2003:5
, punkt 15 och där angiven rättspraxis, av den 24 februari 2005, Grekland/kommissionen, C‑300/02, REG,
EU:C:2005:103
, punkt 32 och där angiven rättspraxis, samt av den 4 september 2009, Österrike/kommissionen, T‑368/05,
EU:T:2009:305
, punkt 70).
Enligt fast rättspraxis ankommer det vidare på kommissionen att visa att reglerna för den gemensamma organisationen av jordbruksmarknaderna har åsidosatts. Kommissionen är följaktligen skyldig att motivera sitt beslut i vilket den konstaterar att kontroller saknas eller att det föreligger brister med avseende på de kontroller som den berörda medlemsstaten har genomfört. Kommissionen är dock inte skyldig att på ett uttömmande sätt visa att de kontroller som de nationella myndigheterna har utfört var otillräckliga eller att de sifferuppgifter som dessa har inkommit med inte är korrekta utan behöver endast förete bevisning för att det föreligger skäl för allvarligt och rimligt tvivel beträffande dessa kontroller eller sifferuppgifter. Den berörda medlemsstaten kan å sin sida inte vederlägga kommissionens konstateranden utan att stödja sina egna påståenden på omständigheter som visar att det föreligger ett tillförlitligt och funktionsdugligt kontrollsystem. Om medlemsstaten inte förmår visa att kommissionens konstateranden är felaktiga, kommer dessa konstateranden följaktligen att utgöra grund för allvarliga tvivel på huruvida ett adekvat och effektivt system av övervaknings- och kontrollåtgärder har införts. Att kommissionen har ålagts en lägre bevisbörda beror på att det är enklare för medlemsstaten att samla in och kontrollera de uppgifter som är nödvändiga för avslut av EUGFJ:s räkenskaper och att det följaktligen ankommer på medlemsstaten att inkomma med så detaljerad och fullständig bevisning som möjligt avseende dessa kontroller eller sifferuppgifter samt, i förekommande fall, bevisning för att kommissionens beräkningar inte är korrekta (se, för ett liknande resonemang, dom Grekland/kommissionen, punkt 64 ovan,
EU:C:2005:103
, punkterna 33‑36 och där angiven rättspraxis, dom av den 6 mars 2001, Nederländerna/kommissionen, C‑278/98, REG,
EU:C:2001:124
, punkterna 39–41 och där angiven rättspraxis, och dom Österrike/kommissionen, punkt 64 ovan,
EU:T:2009:305
, punkt 71 och där angiven rättspraxis).
Även om det enligt rättspraxis ankommer på kommissionen att styrka ett åsidosättande av unionsrättsliga bestämmelser, åligger det medlemsstaten att bevisa att kommissionen har dragit oriktiga slutsatser om de finansiella följderna av detta åsidosättande (se, för ett liknande resonemang, dom av den 24 april 2008, Belgien/kommissionen, C‑418/06 P, REG,
EU:C:2008:247
, punkt 135, och dom Österrike/kommissionen, punkt 64 ovan,
EU:T:2009:305
, punkt 181).
Enligt rättspraxis ska stödet från EUGFJ huvudsakligen administreras av de nationella myndigheterna, som ska övervaka att unionsreglerna iakttas noga, och administrationen ska grundas på förtroendet mellan de nationella myndigheterna och unionens myndigheter. Endast medlemsstaten kan känna till, och med precision fastställa, de uppgifter som krävs för att upprätta EUGFJ:s räkenskaper, eftersom kommissionen inte har den nödvändiga närheten till de finansiella aktörerna för att erhålla den information som den behöver (se, för ett liknande resonemang, dom av den av den 7 oktober 2004, Spanien/kommissionen, C‑153/01, REG,
EU:C:2004:589
, punkt 133 och där angiven rättspraxis, och Österrike/kommissionen, punkt 64 ovan,
EU:T:2009:305
, punkt 182 och där angiven rättspraxis).
Vidare är det viktigt att med avseende på de argument som parterna har utbytt inom ramen för de båda grunder som anförts av Förenade kungariket att precisera det sätt för tilldelning av stödrättigheter som Förenade kungariket tillämpade år 2005 för att genomföra det system med samlat gårdsstöd som införts genom förordning nr 1782/2003.
Det framgår av handlingarna i målet att Förenade kungariket valde ett regionalt genomförande av systemet med samlat gårdsstöd i enlighet med bestämmelserna i avdelning III, kapitel 5 i förordning nr 1782/2003.
Stödrättigheterna infördes i Nordirland i form av en så kallad blandmodell. I denna modell består varje stödrättighet av en historisk del (nedan kallad den historiska delen) och en schablonmässig del som är kopplad till arealen (nedan kallad schablondelen). Delarnas sammanlagda värde utgör stödrättighetens enhetsvärde. I syfte att bestämma den historiska delens värde, fastställs först ett referensbelopp på grundval av utbetalningar till jordbrukarna under referensperioden (åren 2000‑2002) som divideras med det antal stödberättigande hektar som jordbrukarna deklarerat och detta antal utgör då antalet tilldelade stödrättigheter. Härav följer att medan de historiska delarnas sammanlagda värde utgör ett fast belopp som fastställs på grundval av de utbetalningar som genomförts under referensperioden, är enhetsvärdet på varje historisk del av dessa stödrättigheter beroende av antalet tilldelade stödrättigheter år 2005 och således beroende av antalet stödberättigande hektar som deklarerats det året. Schablondelens värde är däremot konstant, nämligen 78,33 euro.
Det är mot bakgrund av dessa erinringar och förtydliganden som det i första hand ska undersökas huruvida förevarande talan är välgrundad, med början i prövningen av den andra grunden som Förenade kungariket åberopat.
Andra grunden: Felaktig rättstillämpning och oriktig bedömning av de faktiska omständigheterna i samband med bristerna i stödkontrollerna och särskilt i metoderna för beräkning av felaktig utbetalning och tillämpliga påföljder vid för hög deklaration
I den andra grunden för ogiltigförklaring som avser felaktig rättstillämpning och oriktig bedömning av de faktiska omständigheterna vad gäller konstaterandet av brister i stödkontrollerna har Förenade kungariket angående bristerna hos stödkontrollerna särskilt ifrågasatt metoden för beräkning av felaktig utbetalning och tillämpliga påföljder vid för hög deklaration. Det rör sig om den metod som kommissionen följde och använde sig av i riskbedömningsrapporten. Denna grund är uppdelad i fem anmärkningar. Den första anmärkningen gäller den retroaktiva omräkningen av stödrättigheternas värde. Den andra rör beaktandet vid en ny beräkning av stödrättigheterna av olika arealer för erhållande av djurbidrag (nedan kallade foderarealer). Den tredje anmärkningen avser återkrävandet av felaktig utbetalning. Den fjärde anmärkningen gäller minskning och uteslutning vid för hög deklaration och den femte anmärkningen rör avsiktligt hög deklaration.
Eftersom den första, den tredje och den fjärde anmärkningen, till skillnad från den andra och den femte anmärkningen specifikt rör metoden för beräkning av för stora utbetalningar och av sanktioner på grundval av den risk som fonden löper, har bedömts i riskbedömningsrapporten i förevarande fall, är det lämpligt att först pröva dessa tre anmärkningar innan den andra och den tredje anmärkningen bedöms.
Första, tredje och fjärde anmärkningen: Metoden för bedömning av den ekonomiska risken för fonden.
Förenade kungariket har genom sin första, tredje och fjärde anmärkning bestritt både kommissionens konstateranden av brister som rör vissa stödkontroller och den av kommissionen förespråkade och i riskbedömningsrapporten använda beräkningsmetoden, vad gäller felaktiga utbetalningar som måste återkrävas, samt den minskning och uteslutning som ska tillämpas vid för hög deklaration.
Dessa tre anmärkningar rör tolkningen av flera bestämmelser i förordning nr 796/2004 i den situationen där utbetalningar gjorts på grundval av vissa stödrättigheter som felaktigt tilldelats för icke stödberättigande arealer. Den situation som är i fråga inom ramen för dessa anmärkningar beror närmare bestämt på att det vid den ursprungliga tilldelningen av stödrättigheter inom systemet med samlat gårdsstöd begicks misstag vad beträffar berättigande arealer. Härigenom tilldelades vissa jordbrukare ett alltför stort antal stödrättigheter. Med avseende på den metod för tilldelning av stödrättigheter som Förenade kungariket hade valt (se punkt 70 ovan), fick denna felaktiga tilldelning till följd dels att enhetsvärdet på varje stödrättighet som de berörda jordbrukarna tilldelades, nämnare bestämt stödrättighetens historiska del, blev för lågt värderad, dels att beloppet på stödrättigheternas totala värde blev för högt på grund av schablondelen. Felaktigheterna i fråga om stödberättigande arealer upprepades under de följande åren ända till dess att de upptäcktes i samband med kontroller av utbetalningar som således hade beviljats på grundval av hektar som inte var stödberättigande.
Det är under dessa förhållanden som Förenade kungariket i korthet har påstått att stödrättigheternas enhetsvärde i en sådan situation – samtidigt som deras antal minskar – måste höjas retroaktivt i överensstämmelse med artikel 73a i förordning nr 796/2004 (första anmärkningen) innan artikel 73 i förordningen angående återvinning av felaktigt tilldelade stödrättigheter tillämpas (tredje anmärkningen) och innan artikel 51 i förordningen angående minskning och uteslutning vid för hög deklaration tillämpas.
– Första anmärkningen: Retroaktiv omräkning av stödrättigheternas värde
Förenade kungariket har, tvärtemot vad kommissionen fann under förfarandet för kontroll av överensstämmelse, hävdat att artikel 73a.1 och 73a.2 i förordning nr 796/2004 innebär en skyldighet att utan att hänsyn tas till jordbrukarens eventuella vetskap, justera stödrättigheternas värde när ett alltför stort antal stödrättigheter har tilldelats. Jordbrukarens vetskap har endast betydelse i det sammanhang som beskrivs i punkt 2a i bestämmelsen, vilken emellertid inte är tillämplig i förvarande fall. Förenade kungariket har dessutom, under det att det anfört att kommissionen själv systematiskt med stöd av artikel 73a.1 och 73a.2 i förordning nr 796/2004 justerar stödrättigheters framtida värde, anmärkt att det i artikel 73a i denna förordning inte görs någon som helst distinktion mellan en retroaktiv omvärdering och en framåtblickande omvärdering och att en systematisk framåtblickande omvärdering till och med strider mot dessa bestämmelser. Som svar på kommissionens argument har Förenade kungariket påstått att hänvisningen i artikel 73a.4 i förordning nr 796/2004 till artikel 73 i samma förordning inte innebär att dess tolkning av artikel 73a i förordningen kan ifrågasättas.
Kommissionen har bestritt dessa argument.
Inom ramen för förevarande anmärkning är parterna väsentligen oense i frågan huruvida artikel 73a i förordning nr 796/2004 innebär en skyldighet att vid tilldelning med anledning av misstag avseende berättigande areal som begåtts år 2005 och sedermera upprepats av ett för stort antal stödrättigheter vilket medfört en för låg värdering av deras enhetsvärde och en för hög värdering av deras sammanlagda värde, föreskriver att det före den i den tredje och den fjärde anmärkningen aktuella tillämpningen av bestämmelserna om återvinning av felaktiga utbetalningar och tillämpliga sanktioner vid för hög deklaration ska göras en retroaktiv omräkning av stödrättigheternas enhetsvärde.
I detta hänseende ska det erinras om att det i artikel 36 i förordning nr 73/2009 föreskrivs att stödrättigheterna per hektar inte ska ändras, utom när så föreskrivs i den här förordningen (dom av den 5 juni 2014, Vonk Noordegraaf, C‑105/13, REU,
EU:C:2014:1126
, punkt 37).
Eftersom varje aktiverad stödrättighet enligt artikel 34.1 i förordning nr73/2009 ger rätt till utbetalning av det belopp som anges i den, skulle en ändring av detta belopp faktiskt leda till en minskning eller en ökning av det stödbelopp som betalas ut till den berörda jordbrukaren. Såsom framgår av skäl 29 i förordning nr 1782/2003 är ett av syftena med systemet med samlat gårdsstöd att jordbrukare även fortsättningsvis ska uppbära stöd på en nivå som motsvarar nivån på de belopp som jordbrukaren beviljades under referensperioden (dom Vonk Noordegraaf, punkt 80 ovan,
EU:C:2014:1126
, punkt 38).
Det måste dock slås fast att det inte finns någon bestämmelse i förordning nr 73/2009 i vilken det uttryckligen anges att stödrättigheterna kan ändras för en jordbrukare som erhållit ett för stort antal stödrättigheter vid den ursprungliga tilldelningen (se, för ett liknande resonemang, dom Vonk Noordegraaf, punkt 80 ovan,
EU:C:2014:1126
, punkt 40).
Däremot anges det i artikel 73a i förordning nr 796/2004 om återvinning av felaktigt tilldelade stödrättigheter en regel som visar att stödrättigheterna under vissa angivna förhållanden kan bli föremål för omräkning. Denna bestämmelse har såsom framgår av skäl 15 i förordning nr 239/2005, genom vilken den infördes i förordning nr 796/2004, sitt ursprung i behovet av att införa bestämmelser för det fall en jordbrukare felaktigt har tilldelats ett antal stödrättigheter eller värdet av stödrättigheterna fastställts till en felaktig nivå.
Förenade kungariket grundade sig på artikel 73a.1 i förordning nr 796/2004, i förekommande fall jämförd med artikel 73a.2, när det påstod att det i fall av felaktig tilldelning av vissa stödrättigheter finns anledning att minska dessa och att retroaktivt räkna om dem. Således är det lämpligt att göra en tolkning av artikel 73a i denna förordning.
Vid tolkningen av en unionsbestämmelse ska enligt fast rättspraxis hänsyn inte bara lydelsen beaktas, utan också sammanhanget och de mål som eftersträvas med de föreskrifter som bestämmelsen ingår i (dom av den 17 november 1983, Merck, 292/82, REG,
EU:C:1983:335
, punkt 12).
Inledningsvis ska det erinras om de relevanta bestämmelserna i artikel 73a i förordning nr 796/2004. Det anges härvidlag först i artikel 73a.1 i förordningen att en jordbrukare som felaktigt har tilldelats vissa stödrättigheter ska lämna dem till den nationella reserven och dessa rättigheter ska behandlas som om de aldrig tilldelats. Det framgår sedan av artikel 73a.2 i förordning nr 796/2004 att värdet av stödrättigheterna ska justeras om det är för högt och stödrättigheterna ska behandlas som om de ursprungligen tilldelats till det justerade värdet. I artikel 73a.2a i förordning nr 796/2004 som infördes genom förordning nr 972/2007 föreskrivs slutligen att om det vid tillämpningen av punkterna 1 och 2 i artikel 73a konstateras att en jordbrukare tilldelats ett felaktigt antal stödrättigheter enligt förordning (EG) nr 796/2004 och om den felaktiga tilldelningen inte påverkar det totala värdet av de stödrättigheter som jordbrukaren tilldelats, ska medlemsstaten göra en omräkning av stödrättigheterna och i tillämpliga fall korrigera den typ av stödrättigheter som jordbrukaren tilldelats. Detta gäller dock inte om jordbrukarna rimligtvis kunde ha upptäckt felen (se, för ett liknande resonemang, dom Vonk Noordegraaf, punkt 80 ovan,
EU:C:2014:1126
, punkt 41). För övrigt ska enligt artikel 73a.4 i förordning nr 796/2004 felaktigt utbetalda belopp återvinnas i enlighet med artikel 73 i förordningen.
Därefter bör det nämnas att parterna i förevarande fall är överens om att artikel 73a.2a i förordning nr 796/2004 inte är tillämplig, eftersom även om den felaktiga tilldelningen medförde att stödrättigheternas enhetsvärde blev för lågt, påverkade den på grund av den schablonmässiga delen även stödrättigheternas totala värde.
När det gäller tolkningen av artikel 73a.1 i förordning nr 796/2004, bör det påpekas att det i denna bestämmelse varken uttryckligen föreskrivs eller utesluts att stödrättigheternas enhetsvärde ska räknas om efter det att de felaktigt tilldelade stödrättigheterna återvunnits.
Parterna har emellertid uppmärksammat att förtydligandet i artikel 73a.1 tredje stycket i förordning nr 796/2004, enligt vilket de felaktigt tilldelade stödrättigheterna ska behandlas som om de aldrig tilldelats, skulle kunna förstås så att en felaktig tilldelning av stödrättigheter som påverkat de tilldelade rättigheternas enhetsvärde innebär att de återstående stödrättigheternas enhetsvärde ska räknas om.
Denna tolkning av artikel 73a.1 i förordning nr 796/2004 visar sig emellertid vara ohållbar när bestämmelsen analyseras i sitt sammanhang.
En sådan tolkning av artikel 73a.1 i förordning nr 796/2004 skulle åtminstone delvis göra det tillägg som infördes genom förordning nr 972/2007 i punkt 2a i bestämmelsen meningslöst. Inom ramen för artikel 73a.2a i förordningen begränsas, vid tillämpningen av punkterna 1 och 2 i samma artikel, omräkningen av stödrättigheternas enhetsvärde vid felaktig tilldelning till en annan situation, enligt vad parterna är överens om, än den som är i fråga i förevarande mål där den felaktiga tilldelningen inte alls har påverkat stödrättigheternas sammanlagda värde och jordbrukarna rimligtvis inte kunde ha upptäckt felen. Om artikel 73a.1 tredje stycket i förordning nr 796/2004 emellertid tolkades så att den i sig medförde en skyldighet att göra en retroaktiv omräkning av stödrättigheternas enhetsvärde – utan hänsyn till en sådan omräknings inverkan på stödrättigheterna totala värde, och detta i förekommande fall även om jordbrukaren rimligtvis kunde ha upptäckt de fel som begåtts – skulle emellertid det förtydligande som finns i artikel 73 a.2 a i förordning nr 796/2004 helt sakna mening och relevans.
Denna tolkning bekräftas för övrigt av motiveringen till att punkt 2a i artikel 73 a infördes i förordning nr 796/2004 genom förordning nr 972/2007. Såsom framgår av skäl 19 i förordning nr 972/2007, är det endast i de fall där de felaktigt tilldelade stödrättigheterna inte påverkade det totala värdet utan endast antalet rättigheter för jordbrukaren som medlemsstaterna, under förutsättning att jordbrukaren inte rimligtvis kunde ha upptäckt felet, ska korrigera tilldelningen eller i tillämpliga fall typen av rättigheter utan att deras värde minskar, enligt denna sistnämnda bestämmelse.
Under dessa förhållanden ska det anses att förtydligandet i artikel 73a.1 tredje stycket i förordning nr 796/2004 enligt vilket ”[d]e felaktigt tilldelade stödrättigheterna skall behandlas som om de aldrig tilldelats” inte kan tolkas så att det innebär en skyldighet att göra en retroaktiv omräkning av stödrättigheternas enhetsvärde. Däremot ska förtydligandet jämföras med artikel 73a.4 i förordningen, där det anges att ”[f]elaktigt utbetalda belopp ska återvinnas i enlighet med artikel 73 [i denna förordning]”. Härav följer att det ovannämnda förtydligandet i artikel 73a.1 tredje stycket i förordning nr 796/2004 ska tolkas så att det har som enda syfte att ange att ett stöd som i förekommande fall har beviljats på grundval av stödrättigheter som tilldelats felaktigt, i sig självt är felaktigt och därför måste återvinnas i enlighet med artikel 73 i förordning nr 796/2004.
För övrigt kan denna tolkning inte anses strida mot de syften som eftersträvas med systemet med samlat gårdsstöd. Enligt vad som erinrats om ovan i punkt 81, följer det enligt rättspraxis av skäl 29 i förordning nr 1782/2003 att ett av syftena med systemet med samlat gårdsstöd är att jordbrukare även fortsättningsvis ska uppbära stöd på en nivå som motsvarar nivån på de belopp som jordbrukaren beviljades under referensperioden (dom Vonk Noordegraaf, punkt 80 ovan,
EU:C:2014:1126
, punkt 38). Såsom framgår av användningen av uttrycket ”som motsvarar”, garanterar inte detta system med samlat gårdsstöd att nivån på stödet är exakt densamma.
Vad angår Förenade kungarikets argument som bygger på artikel 73a.2 i förordning nr 796/2004, ska det framhållas att det i denna bestämmelse endast föreskrivs en omräkning av stödrättigheter i form av minskning. Däremot framgår det inte alls av bestämmelsens ordalydelse att det skulle vara tillåtet med en uppvärdering av stödrättigheterna med anledning av att dessa värderats för lågt vid en ursprunglig tilldelning av ett alltför stort antal stödrättigheter.
För övrigt ska det anses att artikel 73a.2 i förordning nr 796/2004, i motsats till vad Förenade kungariket hävdade vid förhandlingen, inte ska tolkas så att den medför en skyldighet att retroaktivt höja stödrättigheternas enhetsvärde när, vid fall av felaktig tilldelning av vissa stödrättigheter och tilldelning av stödrättigheter till ett för lågt enhetsvärde, det totala värdet på de stödrättigheter som tilldelats en jordbrukare har satts för högt. Utöver det faktum att användningen av termen ”värde” i artikel 73a.2 i förordning nr 796/2004 betraktad i samma kontext som artikel 73a.2a, i brist på precisering av att det skulle röra sig om det totala värdet, måste förstås som stödrättigheternas individuella enhetsvärde, ska Förenade kungarikes tolkning i vart fall avfärdas av skäl motsvarande dem som angetts i punkterna 91 och 92 ovan.
Härav följer, tvärtemot vad Förenade kungariket har påstått, att det efter en jämförelse mellan punkterna 1 och 2 i artikel 73a i förordning nr 796/2004 inte är möjligt att anse att det, vid en ursprunglig tilldelning av ett alltför stort antal stödrättigheter som lett till att stödrättigheternas enhetsvärde satts för lågt, samtidigt som den påverkat stödrättigheternas totala värde, är lämpligt att när misstaget upptäcks göra en retroaktiv omräkning av stödrättigheternas enhetsvärde efter det att deras antal minskats.
Eftersom Förenade kungariket i sin replik har uppmärksammat att kommissionen har erkänt att dess bedömning var felaktig, såtillvida att den medgett att artikel 73a.2a i förordning nr 796/2004 som är den enda artikel i vilken det talas om jordbrukarens vetskap, inte var tillämplig, räcker det att notera att det på intet sätt framgår av handlingarna i målet att kommissionen avsett att grunda sin kritik av den systematiska omvärderingen av stödrättigheterna på artikel 73a.2a i förordning nr 796/2004.
Följaktligen och utan att det är nödvändigt att pröva kommissionens argument som bygger på artikel 73.4 i förordning nr 796/2004 och som rör återvinningen av felaktigt tilldelade stödrättigheter – en fråga som hänför sig till denna grunds tredje anmärkning – ska det slås fast att förevarande anmärkning inte kan godkännas.
– Tredje anmärkningen: Återvinning av felaktigt tilldelade stödrättigheter
Förenade kungariket har bestritt kommissionens resonemang angående återvinningen av felaktigt tilldelade stödrättigheter enligt artikel 73 i förordning nr 796/2004. Förenade kungariket anser väsentligen att det är lämpligt att räkna om stödrättigheterna när det skett en ursprunglig tilldelning av ett alltför stort antal stödrättigheter, i enlighet med artikel 73a i förordningen, innan det fastställs hur stora de felaktigt utbetalda belopp är som ska återvinnas. Härav följer att i det fallet bör de belopp som hänför sig till den historiska delen inte återkrävas. Kommissionens uppfattning enligt vilken de belopp som ska återkrävas bör fastställas på grundval av obefintliga stödrättigheters ursprungliga värde är oförenlig med artiklarna 73 och 73a i förordning nr 796/2004 såtillvida att kommissionen dels inte skulle göra någon retroaktiv justering av rättigheternas värde, dels skulle tvinga jordbrukarna att betala tillbaka belopp som är högre än fondens reella förlust och högre än de felaktiga utbetalningarna. På så sätt skulle kommissionens uppfattning leda till att jordbrukarna påförs sanktioner.
Kommissionen har bestritt dessa argument.
För det första ska det erinras om att artikel 34.1 i förordning nr 73/2009 har följande lydelse:
”Inom ramen för systemet med samlat gårdsstöd ska jordbrukare beviljas stöd vid aktivering av en stödrättighet per stödberättigande hektar. Aktiverade stödrättigheter ska ge rätt till utbetalning av de belopp som anges i dem.”
Vidare ska det framhållas att enligt artikel 73.1 i förordning nr 796/2004 ska jordbrukaren betala tillbaka beloppet i fråga jämte ränta om en felaktig utbetalning har gjorts, beräknad i enlighet med punkt 3 i den bestämmelsen.
Enligt artikel 73.4 första stycket i förordning nr 796/2004 ska den återbetalningsskyldighet som avses i punkt 1 i artikeln inte gälla om den behöriga myndigheten eller någon annan myndighet gjort utbetalningen av misstag och felet rimligtvis inte kunde ha upptäckts av jordbrukaren. Det följer dessutom av artikel 73.4 andra stycket i förordning nr 796/2004 att om felet kan hänföras till faktiska omständigheter som är av betydelse för beräkningen av stödet i fråga, ska första stycket endast tillämpas om beslutet om återbetalning inte har meddelats inom tolv månader efter utbetalningen.
Det framgår av rättspraxis att när unionslagstiftaren har fastställt villkor för att ett stöd ska beviljas, utgör den avstängning som följer av att ett av dessa villkor inte har efterlevts inte en påföljd, utan endast en konsekvens av att de villkor som föreskrivs i lagstiftningen inte har iakttagits (dom av den 24 maj 2007, Maatschap Schonewille-Prins, C‑45/05, REG,
EU:C:2007:296
, punkt 47, och dom av den 24 maj 2012, Hehenberger, C‑188/11, REU,
EU:C:2012:312
, punkt 37).
Det ska framhållas att Förenade kungariket i förevarande fall har utgått från premissen att det, vid felaktig tilldelning av stödrättigheter som påverkat både enhetsvärdet och rättigheternas totala värde, enligt artikel 73a i förordning nr 796/2004 ska göras en retroaktiv omräkning av stödrättigheternas värde efter det att deras antal minskats, redan innan artikel 73 i samma förordning angående återvinning av felaktiga utbetalningar tillämpas.
Denna premiss kan emellertid inte godtas.
Mot bakgrund av vad som anförts ovan i punkt 97 kan nämligen en sådan omvärdering, tvärtemot vad som framgår av Förenade kungarikets argument, inte grundas på artikel 73a i förordning nr 796/2004, när det begås misstag avseende stödberättigande arealer som hänför sig till det år då stödrättigheterna tilldelades och det totala värdet på dessa påverkades av nämnda misstag.
Härav följer att Förenade kungariket inte kan vinna framgång med argumentet enligt vilket det ska göras en retroaktiv omräkning av stödrättigheterna innan artikel 73 i förordning nr 796/2004 tillämpas.
Denna slutsats vederläggs inte av Förenade kungarikets andra argument enligt vilket en tillämpning av artikel 73.1 i förordning nr 796/2004 utan en föregående omvärdering av stödrättigheterna medför återkrav på belopp som överstiger den verkliga risk som fonden löper och härigenom utgör en sanktion för jordbrukaren.
Det bör här erinras om att enligt artikel 34.1 i förordning nr 73/2009 ska jordbrukare beviljas stöd vid aktivering av en stödrättighet per stödberättigande hektar. Följaktligen kan ett misstag angående stödberättigande arealer i vilket fall som helst, såsom kommissionen helt riktigt har anmärkt, påverka hela det stödbelopp som utbetalas.
Det framgår också av övervägandena i punkt 93 ovan att ett stöd som har beviljats på grundval av stödrättigheter som tilldelats felaktigt, i sig självt är felaktigt enligt artikel 73a.1 tredje stycket jämförd med artikel 73a.4 i förordning nr 796/2004 och därför måste återvinnas i enlighet med artikel 73 i förordningen.
Förenade kungarikets uppfattning går ut på att det före tillämpningen av artikel 73 i förordning nr 796/2004 ska göras en retroaktiv omräkning av varje stödrättighets enhetsvärde och att det på grundval av ett korrekt antal stödrättigheter som således omvärderats ska göras en ny beräkning av det totala stödbelopp som skulle ha betalats ut till jordbrukaren om det inte hade begåtts något fel år 2005. Denna ståndpunkt kan emellertid inte, såsom kommissionen helt riktigt har anfört som svar på såväl den första som den tredje anmärkningen i förevarande grund, resultera i en korrekt och effektiv återvinning av felaktiga utbetalningar.
Snarare än att det stöd betraktas som felaktigt vilket beviljats på grundval av en felaktigt tilldelad stödrättighet och som åtföljs av arealer som i sin helhet inte är stödberättigande, får Förenade kungarikets uppfattning således den verkan att den reducerar den felaktiga delen till att utgöra skillnaden mellan den beviljade utbetalningen och en utbetalning som reviderats på grundval av uppvärderade stödrättigheter och på grundval av det antal hektar som fastställts som stödberättigande, vilken motsvarar beloppet på schablondelen av den felaktigt beviljade stödrättigheten.
Det måste emellertid anses att eftersom det inte finns någon bestämmelse som, vid fall av felaktig tilldelning av vissa stödrättigheter som påverkat stödrättigheternas totala värde, föreskriver att deras enhetsvärde ska räknas om och höjas retroaktivt, är en sådan tolkning oförenlig med det krav på strikt tolkning av villkoren för ersättning av utgifter vilket domstolen har formulerat i samband med rådets förordning (EEG) nr 729/70 av den 21 april 1970 om finansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken (
EGT L 94, s. 13
; svensk specialutgåva, område 3, volym 3 s. 23), som ersatts av rådets förordning (EG) nr 1258/1999 av den 17 maj 1999 om finansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken (
EGT L 160, s. 103
), vilken i sin tur har ersatts av förordning nr 1290/2005 (se, för ett liknande resonemang, dom av den 6 november 2014, Nederländerna/kommissionen, C‑610/13 P,
EU:C:2014:2349
, punkt 41 och där angiven rättspraxis)
Eftersom Förenade kungariket sedan i repliken har anfört att en uppfattning, enligt vilken en överersättning ska beräknas på grundval av stödrättigheter som ursprungligen beviljats, utgör hinder mot en korrekt återvinning av felaktiga utbetalningar, såtillvida att detta beroende på det enskilda fallet skulle leda till att överersättningar aldrig återkrävdes eller ge upphov till överdrivet höga återkrav. Vad angår överdrivet höga återkrav, kan denna argumentation mot bakgrund av vad som anförts ovan i punkterna 113 och 114 endast avfärdas.
Vad vidare gäller påståendet att nämnda uppfattning som är kommissionens, skulle kunna få till följd att återvinningen av överutbetalningar förhindrades därför att stödet skulle beräknas på grundval av obefintliga stödrättigheter, kan det anföras att detta argument som framförts i ansökan i samband med den fjärde anmärkningen med avseende på artikel 51 i förordning nr 796/2004, har gjorts gällande enbart i samband med fastställandet av överutbetalningar för första gången i repliken och det saknas helt stöd för att det inte skett genom en hänvisning till de förklaringar som finns i ansökan i samband med den fjärde anmärkningen. Det bör i vart fall framhållas, såsom framgår av punkt 93 ovan, att ett stöd som har beviljats på grundval av en stödrättighet som tilldelats felaktigt, i sig självt är felaktigt. Förenade kungariket har påstått att kommissionens uppfattning under vissa förutsättningar skulle få till följd att en sådan utbetalning inte betraktades som felaktig, eftersom kommissionen skulle beräkna överersättningen på grundval av stödrättigheterna såsom de har deklarerats. Märkas bör emellertid att kommissionen uttryckligen i sina skrivelser nämnt som svar på den första av de av Förenade kungariket anförda grunderna att en jordbrukare inte kan erhålla en utbetalning på grundval av en felaktigt tilldelad rättighet. Det framgår dessutom inte av handlingarna i målet att Förenade kungariket inom ramen för riskbedömningsrapporten skulle varit föranledd att från beräkningen av överutbetalningarna utesluta vissa belopp som beviljats för felaktigt tilldelade stödrättigheter.
Det ska slutligen förtydligas att mot bakgrund av ovan i punkt 105 angiven rättspraxis utgör återkravet, i motsats till vad Förenade kungariket har påstått, inte en påföljd utan endast en konsekvens av att de villkor som föreskrivs för erhållande av stödrättigheter inte har iakttagits.
För övrigt är det viktigt att tillägga att det i vart fall föreskrivs i artikel 73.4 första stycket i förordning nr 796/2004 att den återbetalningsskyldighet som anges i punkt 1 inte ska gälla om den behöriga myndigheten eller någon annan myndighet gjort utbetalningen av misstag och felet rimligtvis inte kunde ha upptäckts av jordbrukaren. Härav följer att en jordbrukare i god tro är skyddad från krav på återbetalning av det felaktiga stödet när misstaget påverkade den berättigande arealen eller beviljandet av stödrättigheterna kan läggas myndigheterna till last och han rimligtvis inte kunde har upptäckt det.
Förevarande anmärkning kan följaktligen inte godkännas.
– Fjärde anmärkningen: Minskning och uteslutning vid för hög deklaration
Förenade kungariket har bestritt påståendet att det tillämpat artikel 51 i förordning nr 796/2004 på ett felaktigt sätt. För det första anser Förenade kungariket att, när det begås misstag vid den ursprungliga tilldelningen av stödrättigheter som upprepas under följande år, de sanktioner som avses i den nämnda artikeln inte kan tillämpas förrän efter det att stödrättigheternas värde har räknats om i enlighet med artikel 73a i förordningen. Förenade kungariket har därefter, under det att det erkänt att sanktioner måste kunna påföras för varje räkenskapsår för vilket jordbrukaren deklarerar en icke stödberättigande areal för att aktivera en stödrättighet som han i realiteten förfogar över, inte desto mindre påpekat att det är inkorrekt av kommissionen att anse att det när misstag begicks i samband med den ursprungliga tilldelningen av stödrättigheter vilka upprepades under följande räkenskapsår borde tillämpas sanktioner inte endast för år 2005 utan också för senare år även när jordbrukaren har deklarerat tillräckligt med stödberättigande hektar för att aktivera de stödrättigheter som han i realiteten förfogar över. Det görs således i artikel 51 i förordning nr°796/2004 en distinktion mellan för höga deklarationer av areal som ger upphov till aktivering av stödrättigheter som jordbrukaren i realiteten förfogar över och för höga deklarationer som leder till att fel begås vid den ursprungliga tilldelningen av stödrättigheter. Det följer nämligen både av systematiken i artikel 51.1 och 51.2a i förordning nr°796/2004, bekräftad av artikel 57.2 andra strecksatsen i förordning nr°1122/2009, och i andra hand av principen om att retroaktivt tillämpa den minst ingripande påföljden, här uttryckt i artikel 57.2 andra stycket i denna förordning med att ingen sanktion kan påföras för efterföljande år.
Kommissionen har bestritt Förenade kungarikets argument.
Inledningsvis ska det slås fast att Förenade kungarikets argumentering bygger på premissen att artikel 73a i förordningen ska tillämpas, såsom den tolkats av Förenade kungariket, innan minskning och uteslutning tillämpas i enlighet med artikel 51 i förordning nr 796/2004.
Härvidlag räcker det att erinra om att enligt vad som framgår av punkterna 97 och 108 ovan är denna premiss felaktig.
Det har nämligen redan konstaterats i punkterna 97 och 108 ovan att artikel 73a i förordning nr 796/2004 inte kan tolkas så att den föreskriver att det under sådana förhållanden som i förevarande mål ska göras en retroaktiv omräkning av stödrättigheternas värde.
Härav följer likaledes att eftersom artikel 73a i förordning nr 796/2004 inte gör det möjligt att under förhållandena i förevarande mål utföra en retroaktiv omräkning av stödrättigheterna, kan Förenade kungariket inte kritisera kommissionen för att den behandlat den deklarerade arealen på annat sätt än de deklarerade stödrättigheterna genom att justera den förstnämnda utan att justera de sistnämnda.
Därefter har Förenade kungariket anfört att det å ena sidan är lämpligt att i fråga om räkenskapsåret 2005, i överensstämmelse med artikel 51.1 i förordning nr 796/2004, tillämpa en sanktion på grund av för hög deklaration och att denna sanktion ska beräknas på grundval av stödrättigheterna efter det att de korrigerats retroaktivt. Å andra sidan när det gäller efterföljande räkenskapsår under vilka samma misstag har upprepats, anser Förenade kungariket att en tillämpning av artikel 51.1 jämförd med artikel 51.2a i förordning nr 796/2004 får den verkan att alla sanktioner är uteslutna för dessa år. Den ståndpunkten grundas på de nämnda bestämmelsernas systematik, i den meningen att Förenade kungariket anser att när jordbrukaren deklarerar en berättigande areal som är tillräcklig för att aktivera stödrättigheter som han i realiteten förfogar över (det vill säga i förekommande fall efter det att deras antal minskats och deras värde räknats om), det enligt artikel 51.2a i förordning nr 796/2004 inte är meningsfullt att påföra honom någon sanktion.
I syfte att undersöka huruvida dessa argument är välgrundade, är det lämpligt att kontrollera dels om artikel 51.1 i förordning nr 796/2004 medför en skyldighet, trots ordalydelsen i artikel 73a i förordningen, att göra en retroaktiv omräkning av stödrättigheternas värde, dels om det framgår av artikel 51.2a i förordningen att såsom Förenade kungariket har hävdat, ingen sanktion ska tillämpas såvitt jordbrukaren deklarerar en tillräcklig areal för att aktivera det antal stödrättigheter som han i realiteten förfogar över.
Inledningsvis ska det erinras om att syftena med förordning nr 796/2004 och särskilt artikel 51 häri, enligt skälen 29 och 55 i denna förordning är att säkerställa att efterlevnaden av bestämmelserna avseende de stödsystem som förvaltas inom ramen för det integrerade systemet övervakas på ett effektivt sätt. För att effektivt skydda unionens finansiella intressen, bör det antas lämpliga bestämmelser för bekämpning av oegentligheter och bedrägeri (se, analogt, dom av den 28 november 2002, Agrargenossenschaft Pretzsch, C‑417/00, REG,
EU:C:2002:715
, punkt 33).
Det föreskrivs vidare i artikel 51.1 i förordning nr 796/2004, för det fall den areal som angivits i ansökan om arealstöd är större än den som fastställs vid en kontroll, olika sanktioner som är anpassade efter hur allvarlig oegentligheten är (se, analogt, dom Agrargenossenschaft Pretzsch, punkt 129 ovan,
EU:C:2002:715
, punkt 35). För det första ska stödet, när den deklarerade arealen överskrider den fastställda arealen enligt artikel 50.3 och 50.5 i förordningen, beräknas på grundval av den fastställda arealen, minskad med två gånger den konstaterade skillnaden, om denna skillnad utgör mer än 3 procent eller två hektar, dock högst 20 procent av den fastställda arealen. För det andra beviljas inget stöd om skillnaden utgör mer än 20 procent av den fastställda arealen. För det tredje ska jordbrukaren återigen uteslutas från stöd upp till ett belopp som motsvarar skillnaden mellan den deklarerade arealen och den areal som fastställts enligt artikel 50.3 och 50.5. i förordning nr 796/2004 när skillnaden överstiger 50 procent.
Det föreskrivs däremot i artikel 51.2a första stycket i förordning nr 796/2004 att dessa minskningar och uteslutningar inte ska tillämpas om en jordbrukare deklarerar mer areal än stödrättigheter och arealen uppfyller alla andra kriterier för bidragsberättigande. Det framgår därefter av artikel 51.2a andra stycket att om en jordbrukare deklarerar mer areal än stödrättigheter och den deklarerade arealen inte uppfyller alla andra kriterier för stödberättigande, ska den skillnad som avses i artikel 51.1 i förordningen vara skillnaden mellan den areal som uppfyller alla andra kriterier för stödberättigande och de stödrättighetsbelopp som har deklarerats.
Det är slutligen viktigt att tillägga att det framgår av rättspraxis att den behöriga myndigheten är skyldig att, om inte annat följer av de preskriptionstider som föreskrivs i artikel 3.1 i förordning nr 2988/95, reducera den areal som faktiskt fastställts för beräkningen av stödet avseende tidigare år, om den uppdagar att en person som har ansökt om arealstöd har lämnat oriktiga uppgifter, vilket inte har skett uppsåtligt eller berott på grov vårdslöshet men har medfört att den areal som kan utgöra föremål för stöd har övervärderats, och att motsvarande fel har begåtts under de år som föregått det år då felet uppdagades, vilket har medfört att den areal som kan utgöra föremål för stöd har övervärderats vart och ett av dessa år (se, för ett liknande resonemang, dom av den 19 november 2002, Strawson och Gagg & Sons, C‑304/00, REG,
EU:C:2002:695
, punkt 64, och dom av den 25 juli 2006, Belgien/kommissionen, T‑221/04,
EU:T:2006:223
, punkt 88).
Det är mot bakgrund av dessa erinringar som de båda frågor som tagits upp ovan i punkt 128 i tur och ordning ska studeras.
Vad för det första angår frågan huruvida den minskning och uteslutning som anges i artikel 51.1 i förordning nr 796/2004 ska fastställas på grundval av ett omräknat enhetsvärde för stödrättigheterna, ska det noteras att det i motsats till vad Förenade kungariket har påstått, varken framgår av ordalydelsen i denna artikel som enligt denna medlemsstat enbart är ”uttryckt … i termer av rättigheter”, eller av en tolkning mot bakgrund av definitionen i artikel 2.22 i denna förordning av begreppet ”fastställd areal” att den sanktion som föreskrivs i artikel 51.1 i förordning nr 796/2004 ska fastställas på grundval av retroaktivt omräknade stödrättigheter.
Det framgår nämligen av ordalydelsen i artikel 51.1 i förordning nr 796/2004 att den minskning och uteslutning som föreskrivs där ska tillämpas när den av jordbrukaren deklarerade arealen överskrider den fastställda arealen enligt bland annat artikel 50.3 i den här förordningen och skillnaden mellan de båda arealerna överskrider de marginaler som anges i bestämmelsen.
Det framgår av denna bestämmelse att påföljden för en för hög deklaration är en minskning, på där angivna villkor, av den fastställda areal på grundval av vilken stödbeloppet har beräknats. Dock måste det konstateras att med avseende på själva ordalydelsen i denna bestämmelse, är dess tillämpning på intet sätt villkorad av en föregående omräkning av stödrättigheternas enhetsvärde för det fall dessa rättigheter har tilldelats felaktigt.
Vad för övrigt gäller Förenade kungarikets åberopande av artikel 2.22 i förordning nr 796/2004, ska det påpekas att enligt denna bestämmelse är en areal fastställd endast om alla villkor som fastställs i bestämmelserna om beviljande av stödet är uppfyllda och det preciseras att i systemet med samlat gårdsstöd anses en deklarerad areal vara fastställd endast om den åtföljs av ett motsvarande antal stödrättigheter.
Förenade kungariket har gjort gällande att i den nämnda artikel 2.22 i förordning nr 796/2004 definieras fastställd areal i förhållande till areal som åtföljs av ett antal stödrättigheter som jordbrukaren i realiteten förfogar över och att denna definition är relevant i samband med artikel 51 i den förordningen. Den definitionen kan emellertid inte medföra en skyldighet att beräkna den sanktion som ska tillämpas i enlighet med artikel 51.1 i förordning nr 796/2004 på grundval av ett omräknat värde för stödrättigheterna. Artikel 2.22 i förordningen innehåller nämligen ingen som helst anvisning vad gäller värdet på de stödrättigheter som i förekommande fall ska beaktas.
Denna tolkning av artikel 51.1 i förordning nr 796/2004 är så mycket mer nödvändig med hänsyn till artikel 50 i förordningen, särskilt punkt 2 i artikeln. Det framgår av artikel 50.2 i vilken beräkningsgrunden för stödet fastställs att för det fall de deklarerade stödrättigheterna och den deklarerade arealen i en ansökan om samlat gårdsstöd inte stämmer överens, den mindre arealen ska ligga till grund för stödets beräkning. Med andra ord följer det av denna bestämmelse att beräkningen av stödet i avsaknad av varje motsatt anvisning ska utföras på grundval av de stödrättigheter som jordbrukaren deklarerat utan att en eventuell höjning av deras enhetsvärde behöver beaktas.
Denna tolkning av artikel 51.1 i förordning nr 796/2004 stämmer dessutom överens med den tolkning som gjordes inom ramen för den första anmärkning som anförts till stöd för förevarande grund av artikel 73a i förordningen, såtillvida att såsom erinrats om ovan i punkt 125, det inte föreskrivs i artikel 73a i förordningen att någon retroaktiv omräkning av stödrättigheternas värde ska äga rum under sådana förhållanden som är i fråga i förevarande mål.
Således kan Förenade kungarikets argument som bygger på artikel 51.1 i förordning nr 796/2004 mot bakgrund av artikel 2.22 i förordningen, inte visa att minskningar och uteslutningar ska fastställas på grundval av stödrättigheter som omräknats retroaktivt.
Vad gäller frågan huruvida det vid fall av upprepade misstag avseende stödberättigande arealer i likhet med det som ursprungligen begicks år 2005, är det enligt artikel 51.2a i förordning nr796/2004 inte tillåtet att tillämpa någon minskning eller uteslutning enligt punkt 1 i denna bestämmelse såvida jordbrukaren deklarerar en tillräcklig areal för att aktivera det antal stödrättigheter som han i realiteten förfogar över. Det ska erinras om att det framgår av artikel 51.2a i den förordningen att de minskningar och uteslutningar som föreskrivs i punkt 1 i bestämmelsen inte ska tillämpas om en jordbrukare deklarerar mer areal än stödrättigheter och arealen uppfyller alla andra kriterier för bidragsberättigande. Det preciseras sedan att om i detta fall den deklarerade arealen inte uppfyller alla andra kriterier för stödberättigande, ska den skillnad som avses i artikel 51.1 i förordningen vara skillnaden mellan den areal som uppfyller alla andra kriterier för stödberättigande och de stödrättighetsbelopp som har deklarerats.
Det följer för det första av artikel 51.2a första stycket i förordning nr 796/2004 jämförd med artikel 51.2a andra stycket att det i bestämmelsen inte görs något undantag för den situationen där en för hög deklaration som ursprungligen inneburit en tilldelning av ett för stort antal stödrättigheter upprepas och att det inte heller görs någon distinktion mellan för hög deklaration vid tidpunkten för den ursprungliga tilldelningen som sedan upprepas och en för hög deklaration som sker efter nämnda tilldelning. Dessutom ska denna bestämmelse tillämpas, såsom kommissionen för övrigt har påpekat, när den av jordbrukaren deklarerade arealen överstiger det antal stödrättigheter som han i realiteten förfogar över. Även om det visserligen inte definieras i artikel 51.2a första stycket vilka stödrättigheter som åsyftas med deklarerade stödrättigheter, görs emellertid den kvalificeringen uttryckligen i artikel 51.2 andra stycket.
Det är således endast i den situationen där den deklarerade arealen överstiger antalet deklarerade stödrättigheter och denna areal uppfyller alla andra kriterier för stödberättigande som, enligt artikel 51.2a första stycket i förordning nr 796/2004, som de minskningar eller uteslutningar som införts i punkt 1 i denna bestämmelse inte får tillämpas.
Tvärtemot vad Förenade kungariket har hävdat ska däremot den deklarerade arealen jämföras med de deklarerade stödrättigheterna inom ramen för artikel 51.2a i förordning nr 796/2004 utan hänsyn till det antal stödrättigheter som jordbrukaren i realiteten förfogar över, i förekommande fall efter det att felaktigt tilldelade rättigheter återvunnits med stöd av artikel 73a i förordning nr 796/2004.
Det är även viktigt att tillägga att denna bokstavstolkning av artikel 51.2a i förordning nr 796/2004 också bekräftas av en kontextuell och teleologisk tolkning av bestämmelsen.
Det ska här erinras om att det i artikel 50.2 i förordning nr 796/2004 föreskrivs att om de deklarerade stödrättigheterna och den deklarerade arealen i en ansökan om samlat gårdsstöd inte stämmer överens, ska den mindre arealen ligga till grund för stödets beräkning. I denna bestämmelse fastställs således beräkningsgrunden för stödet.
Såsom redan har angetts ovan i punkt 129 bidrar artikel 51 i förordning nr 796/2004 till att på ett effektivt sätt skydda unionens finansiella intressen genom bekämpning av oegentligheter och bedrägeri. I detta syfte föreskrivs i artikel 51.1 i förordning nr 796/2004, för det fall den areal som angivits i ansökan om arealstöd är större än den som fastställts, olika sanktioner med hänsyn till hur allvarlig oegentligheten är (se punkt 130 ovan).
Däremot betraktas sådana sanktioner enligt vad som framgår av skäl 12 i förordning nr 659/2006 genom vilken punkt 2a infördes i artikel 51 i förordning nr 796/2004 som onödiga i de fall där jordbrukaren deklarerar en större areal än stödrättigheter, om den areal som deklareras uppfyller alla andra villkor för att vara stödberättigande. Såsom anges i skäl 12 föreskrivs det i artikel 50.2 i förordning nr 796/2004 att utgångspunkten för beräkningen av stödet är det antal hektar som åtföljer stödrätterna.
Den koppling som görs i skäl 12 i förordning nr 659/2006 mellan artikel 50.2 i förordning nr 796/2004 – en bestämmelse som uttryckligen bygger på en jämförelse mellan deklarerad areal och deklarerade stödrättigheter – och artikel 51.2a i den sistnämnda förordningen bekräftar slutsatsen att den deklarerade arealen enligt den sistnämnda bestämmelsen ska jämföras med de deklarerade stödrättigheterna och inte med de stödrättigheter som jordbrukaren i realiteten förfogar över, i förekommande fall efter det att felaktigt tilldelade rättigheter återvunnits med stöd av artikel 73a i förordning nr 796/2004.
Mot bakgrund av den allmänna systematiken i artikel 51 i förordning nr 796/2004 som ingår i bekämpandet av oegentligheter och bedrägeri bygger vidare införandet av punkt 2a i denna bestämmelse på tanken att det i princip inte finns någon risk för oegentligheter eller bedrägeri när den deklarerade arealen inte överensstämmer med de deklarerade stödrättigheterna, såvida den deklarerade arealen uppfyller alla övriga villkor för stödberättigande. Vid bristande överensstämmelse mellan den deklarerade arealen och de deklarerade stödrättigheterna ska i vart fall, enligt artikel 50.2 i förordningen, den mindre arealen ligga till grund för stödet och det är i alla händelser uteslutet att stöd betalas ut på grundval av en areal som inte är fastställd. Därför föreligger i det fallet i princip ingen risk för att en felaktigt beviljad utbetalning sker på grundval av en icke fastställd areal.
Det ska därefter noteras att det är sant att denna tolkning av artikel 51 i förordning nr 796/2004, särskilt punkt 2a, såsom Förenade kungariket har hävdat, inte utesluter att en sanktion i undantagsfall beräknas på grundval av obefintliga stödrättigheter när jordbrukaren deklarerar ett högre antal stödrättigheter än han i realiteten förfogar över.
Det måste emellertid anses, utan att det såsom Förenade kungariket har gjort gällande behöver avgöras huruvida den i artikel 51.1 i förordning nr 796/2004 nämnda fastställda arealen ska anses åsyfta den stödberättigande arealen åtföljd av ett motsvarande antal deklarerade stödrättigheter eller av deklarerade stödrättigheter som jordbrukaren i realiteten förfogar över, att den ovan i punkt 152 nämnda omständigheten, i motsats till vad Förenade kungariket hävdade vid förhandlingen, inte kan medföra att det angripna beslutet är ogiltigt.
Utöver det faktum att Förenade kungariket inte har ifrågasatt att artikel 51 i förordning nr 796/2004 är lagenlig, kan den omständigheten, hur beklaglig den än är, inte motsäga den tolkning av artikel 51.2a i förordning nr 796/2004 som det redogjorts för ovan och som är självklar mot bakgrund av en bokstavstrogen, kontextuell och teleologisk analys av bestämmelsen.
Det ska i detta hänseende tilläggas att det i förordning nr 1122/2009 som upphävde och ersatte förordning nr 796/2004 med verkan från den 1 januari 2010, numera uttryckligen föreskrivs i artikel 57.2 andra strecksatsen med rubriken ”Beräkningsgrund när det gäller deklarerade arealer” att ”[o]m antalet deklarerade stödrättigheter överstiger det antal stödrättigheter som jordbrukaren förfogar över ska de deklarerade stödrättigheterna minskas till det antal stödrättigheter som jordbrukaren förfogar över”.
Till grund för denna nya bestämmelse ligger såsom framgår av skäl 78 i förordning nr 1122/2009 följande överväganden:
”För att stöd ska kunna betalas ut inom systemet med samlat gårdsstöd krävs att antalet stödrättigheter åtföljs av motsvarande antal stödberättigande hektar. För detta system är det således lämpligt att föreskriva att beräkningen av stödet, i de fall då de deklarerade stödrättigheterna och den deklarerade arealen inte stämmer överens, bör baseras på den mindre arealen. För att motverka att stöd beräknas på grundval av icke-existerande stödrättigheter bör det föreskrivas att det antal stödrättigheter som används för beräkningen inte får vara större än det antal stödrättigheter som jordbrukaren förfogar över.”
Tvärtemot Förenade kungarikets argument som går ut på att dess tolkning av artikel 51.2a i förordning nr 796/2004 bekräftas av artikel 57.2 i förordning nr 1122/2009, ska det slås fast att antagandet av den sistnämnda förordningen och de förändringar som denna inneburit inte kan påverka tolkningen av artikel 51.2a i förordning nr 796/2004 såsom den utförts ovan och inte heller berättiga en tolkning av denna bestämmelse som strider mot dess bokstav och mot skälen till att den införts i den nämnda förordningen (se, för ett liknande resonemang, dom av den 16 september 2013, Nederländerna/kommissionen, T‑343/11,
EU:T:2013:468
, punkt 91).
Artikel 57.2 i förordning nr 1122/2009 har med hänsyn till sin rubrik ett annat syfte än artikel 51.2a i förordning nr 796/2004, då den sistnämnda bestämmelsen rör de minskningar och uteslutningar som ska tillämpas vid för höga deklarationer. Härutöver ska det, utan att det ens är nödvändigt att tolka artikel 57.2 i förordning nr 1122/2009, framhållas att den sistnämnda förordningen inte var tillämplig vid tidpunkten för de kontroller under vilka felen till följd av de för höga deklarationerna upptäcktes. Enligt artikel 87 andra stycket i förordning nr 1122/2009 ska förordningen tillämpas på stödansökningar som avser regleringsår eller bidragsperioder som börjar den 1 januari 2010.
Såvitt Förenade kungariket därefter haft för avsikt att till stöd för sina påståenden angående tolkningen av artikel 51 i förordning nr 796/2004 lägga fram exempel på beräkningar av sanktioner enligt nämnda bestämmelser, är det viktigt att tillägga att dessa exempel som formulerats i rent illustrativt syfte inte kan visa att det var med orätt som kommissionen kritiserade Förenade kungariket för att ha beräknat sanktionerna på ett felaktigt sätt med tillämpning av de nämnda bestämmelserna och att den metod som använts för beräkning av sanktionerna vid för hög deklaration är felaktig, såvitt gäller bedömningen av den ekonomiska risken för fonden.
Slutligen har Förenade kungariket i andra hand åberopat principen om att retroaktivt tillämpa den minst ingripande påföljden. Förenade kungariket har härvidlag bedömt att artikel 57.2 andra strecksatsen i förordning nr 1122/2009 utgör en ny regel om tillämpning av minskningar och uteslutningar och då denna regel är mindre sträng än den som följer av artikel 51 i förordning nr 796/2004 såsom den tolkats av kommissionen, ska den tillämpas retroaktivt. Den nya regeln har den verkan att det inte ska tillämpas någon minskning eller uteslutning vid för hög deklaration när jordbrukaren deklarerar en stödberättigande areal som åtminstone motsvarar antalet deklarerade stödrättigheter, i och med att detta antal inte kan överstiga det antal stödrättigheter som han förfogar över.
Såsom redan har nämnts ovan i punkt 158 bör det erinras om att enligt artikel 87 andra stycket i förordning nr 1122/2009 ska förordningen tillämpas på stödansökningar som avser regleringsår eller bidragsperioder som börjar den 1 januari 2010. Förordning nr 796/2004 var således i princip tillämplig på stödansökningar avseende år 2009. Det ska emellertid också erinras om att det anges i artikel 2.2 i förordning nr 2988/95 att de bestämmelser som är minst ingripande ska tillämpas retroaktivt om förändringar senare görs i de bestämmelser om administrativa sanktioner som finns i en unionsrättsakt.
Enligt rättspraxis utgör minskning och uteslutning av stöd som följer av artikel 51 i förordning nr 796/2004 en administrativ sanktion, i den mening som avses i artikel 2.2 i förordning nr 2988/95 (se, för ett liknande resonemang, dom av den 17 juli 1997, National Farmers’ Union m.fl., C‑354/95, REG,
EU:C:1997:379
, punkterna 40 och 41, dom Strawson och Gagg & Sons, punkt 132 ovan,
EU:C:2002:695
, punkt 46, och dom av 4 maj 2006, Haug, C‑286/05, REG,
EU:C:2006:296
, punkt 21).
Däremot framgår det av rättspraxis att bestämmelser i vilka det fastställs en beräkningsgrund inte utgör en sanktion (se, för ett liknande resonemang, dom Haug, punkt 162 ovan,
EU:C:2006:296
, punkt 24).
Så är emellertid fallet med artikel 57.2 andra strecksatsen i förordning nr 1122/2009 som åberopats av Förenade kungariket.
Artikel 57.2 andra strecksatsen i förordning nr 1122/2009 har nämligen följande lydelse: ”[o]m antalet deklarerade stödrättigheter överstiger det antal stödrättigheter som bonden förfogar över ska de deklarerade stödrättigheterna minskas till det antal stödrättigheter som bonden förfogar över”. Såsom framgår av artikelns rubrik och kommissionens uttalande vid förhandlingen, hör den samman med definitionen av den beräkningsgrund som ska tillämpas för deklarerade arealer.
Dessutom påverkar artikel 57.2 andra strecksatsen i förordning nr 1122/2009 inte alls reglerna angående minskning och uteslutning såsom de framgår av artikel 58 i förordning nr 1122/2009. I den sistnämnda artikeln återges för övrigt de regler som finns i artikel 51.1 i förordning nr 796/2004. Det ska emellertid preciseras att bestämmelserna i artikel 51.2a i förordning nr 796/2004, vilka utgjorde ett undantag från minskningen och uteslutningen enligt artikel 51.1 i förordningen, inte återges i artikel 58 i förordning nr 1122/2009.
Härav följer att Förenade kungarikets argument angående den retroaktiva tillämpningen av den minst ingripande påföljden inte kan godkännas.
Talan kan följaktligen inte vinna bifall på den fjärde grunden.
Andra anmärkningen: Beaktandet av skillnaderna i foderarealer vid omräkningen av stödrättigheter
Förenade kungariket har väsentligen gjort gällande att kommissionen felaktigt ansett att den historiska delen kunde påverkas av misstag begångna i fråga om fastställandet av foderarealer. Det följer nämligen av kommissionens beslut 2010/399/EU av den 15 juli 2010 om undantagande från EU-finansiering av vissa utgifter som verkställts av medlemsstaterna inom ramen för garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ), inom ramen för Europeiska garantifonden för jordbruket (EGFJ) och inom ramen för Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU) (
EUT L 184, s. 6
), att kommissionen i fråga om räkenskapsåret 2004 endast tillämpade en schablonmässig korrigering på 2 procent av de utbetalningar som verkställts inom ramen för systemet med extensifieringsbidrag. Samma extremt låga risk förelåg emellertid under referensperioden med tanke på att systemen och de tillhörande villkoren är mycket lika.
Kommissionen har bestritt dessa argument.
Det framgår av handlingarna i målet att kommissionen fann, under förfarandet för kontroll av överensstämmelse, att det i omräkningen av stödrättigheter, såsom den utförts av Förenade kungariket, enbart togs hänsyn till schablondelen och det inte kontrollerades huruvida skillnaderna i arealer även påverkade de djurbidrag som utbetalats under referensperioden 2000‑2002 och således stödrättigheternas historiska del.
Även om det antas, såsom Förenade kungariket har påstått, att risken till följd av den uteblivna kontrollen av huruvida misstagen vid fastställandet av foderarealer var mycket låg, måste det dock slås fast att Förenade kungariket inte alls har ifrågasatt själva konstaterandet av att det inte utfört någon sådan kontroll. Förenade kungariket har nämligen inte bestritt att det förelåg skillnader i fråga om arealer som kan ha påverkat djurbidragen. Dessutom bekräftade denna medlemsstat vid förhandlingen, som svar på en fråga från tribunalen, att den inte hade kontrollerat huruvida sådana skillnader hade haft någon inverkan på stödrättigheternas historiska del vilket fördes till förhandlingsprotokollet.
Det framgår av ovan i punkt 65 angiven rättspraxis att även om kommissionen är skyldig att förete bevisning för att det föreligger skäl för allvarligt och rimligt tvivel beträffande de kontroller som de nationella myndigheterna utfört eller beträffande sifferuppgifter som dessa inkommit med, ankommer det på den berörda medlemsstaten att visa att kommissionens konstateranden är oriktiga. Härav följer att Förenade kungariket inte har lyckats vederlägga kommissionens konstateranden, såsom de sammanfattats i punkt 171 ovan.
Förenade kungariket har gjort gällande att risken till följd av bristen på kontroller av djurbidragen är obetydlig. Det kan här anföras att den procentsats på den finansiella korrigeringen som tillämpats i förevarande fall har motiverats av ett antal brister som kommissionen konstaterat i samband med grundläggande kontroller och stödkontroller och att den är resultatet av en riskbedömning som Förenade kungariket självt har utfört. Utöver det faktum att Förenade kungariket har underlåtit att förklara på vilket sätt procentsatsen 5,19 över huvud taget, kunde påverkas av att de uteblivna kontrollerna beaktades, räcker det att notera att även om bristen på kontroller innebar en betydande risk för fonden, påverkas inte tillämpningen i förevarande fall av en engångskorrigering med 5,19 procent av det resonemanget.
Denna anmärkning kan således inte godtas.
Femte anmärkningen: Avsiktligt hög deklaration
Förenade kungariket har bestritt konstaterandet av brister som påverkade stödkontrollerna rörande de avsiktligt höga deklarationer som behandlas i artikel 53 i förordning nr 796/2004. Det har väsentligen gjort gällande att en avsiktligt hög deklaration är bedrägeri som kan bli föremål för straffrättsliga sanktioner och i Nordirländsk rätt utgör ett brott. Även om artikel 53 i förordning nr 796/2004 innebär en administrativ och inte en straffrättslig sanktion, kvarstår inte desto mindre att Northern Ireland Department of Agriculture and Rural Development, DARD (Nordirlands jordbruksverk) inte kan slå fast att en jordbrukare lämnat en falsk deklaration förrän detta har styrkts i en ordinarie brottmålsprocess. Kommissionen kan inte heller förebrå Förenade kungariket för att den inte hänskjutit vissa ärenden till Central Investigation Service, CIS (centralt brottsutredningsorgan) som enligt Förenade kungariket borde ha hänskjutits dit, i synnerhet som det inte finns någon skyldighet av det slaget, när bevisningen är otillräcklig. Förenade kungariket har vidare tillagt att falska ansökningar är extremt ovanliga och att andelen utbetalningar som riskerar att beröras av avsiktligt höga deklarationer i Nordirland förmodligen är ytterst liten.
Kommissionen har bestritt Förenade kungarikets argument.
Inledningsvis bör det nämnas att Förenade kungariket vid förhandlingen, som svar på en fråga från tribunalen, till följd av dom av den 27 februari 2013, Polen/kommissionen (T‑241/10,
EU:T:2013:96
), tog tillbaka sitt påstående att det var med orätt som kommissionen hade anklagat Förenade kungariket för att ha villkorat sanktionen för avsiktligt hög deklaration enligt artikel 53 i förordning nr 796/2004 med en föregående brottmålsprocess, vilket fördes till förhandlingsprotokollet.
Eftersom Förenade kungariket inte uttryckligen har tagit tillbaka sina argument som går ut på att kommissionen inte kan kritisera det för den omständigheten att DARD inte hänsköt vissa fall till CIS, ska det framhållas, utan att den frågan behöver ställas huruvida denna argumentering är verkningsfull att enbart det, såsom framgår av punkt 178 ovan, obestridda faktum att Förenade kungariket villkorade tillämpningen av administrativa sanktioner av en föregående brottmålsprocess är tillräckligt för att dra slutsatsen att det i Förenade kungariket förelåg brister hos det system för tillämpning av administrativa sanktioner som införts genom artikel 53 i förordning nr 796/2004. Därför är det inte nödvändigt att pröva huruvida detta system dessutom hade brister såtillvida att vissa fall av för hög deklaration som enligt kommissionen borde ha överlämnats till CIS ändå inte överlämnades till nämnda organ.
Det ska i vart fall noteras att Förenade kungariket inte har kunnat styrka att kommissionens slutsats var felaktig angående det uteblivna överlämnandet av ärenden till CIS. Förenade kungariket har nämligen endast gjort allmänna påståenden om att det inte är obligatoriskt att hänskjuta ärenden till en myndighet med uppdrag att väcka åtal när det är uppenbart att bevisningen inte räcker för att det ska kunna slås fast att det rör sig om en avsiktlig överträdelse. Detta påstående är emellertid, mot bakgrund av ovan i punkt 65 angiven rättspraxis, inte tillräckligt för att undanröja kommissionens allvarliga och rimliga tvivel.
Förenade kungariket har slutligen hävdat att den ekonomiska risken för fonden med anledning av den avsiktliga för höga deklarationen i Nordirland i vart fall ”förmodligen [är] ytterst liten”. Utan att det behöver undersökas om det argumentet är verkningsfullt då, Förenade kungariket enligt de uppgifter som det tillhandahöll vid förhandlingen inte beaktar avsiktligt höga deklarationer vid sin riskbedömning, ska det anmärkas att det argumentet inte räcker för att vederlägga kommissionens konstaterande av brister i samband med tillämpningen av de administrativa sanktioner som föreskrivs i artikel 53 i förordning nr 796/2004.
Även om det dessutom antas att Förenade kungariket genom detta argument haft för avsikt att bestrida den av kommissionen tillämpade procentsatsen för finansiell korrigering ska det framhållas att procentsatsen, enligt vad som redan anförts i punkt 174 ovan, har motiverats av ett antal brister som kommissionen konstaterat i samband med grundläggande kontroller och stödkontroller och att den är resultatet av en riskbedömning som Förenade kungariket har utfört. Härav följer att även om de brister som rör förfarandet för administrativa sanktioner enligt artikel 53 i förordning nr796/2004 innebar en försumbar risk för fonden, kan inte detta medföra ett ifrågasättande av tillämpningen i förevarande fall av en engångskorrigering med procentsatsen 5,19.
Det följer av den rättspraxis som anges ovan i punkt 66 att det ankommer på medlemsstaten att bevisa att kommissionen har dragit oriktiga slutsatser av de finansiella följderna av de oegentligheter som konstaterats. Förenade kungariket har i stället nöjt sig med att göra hypotetiska och vaga påståenden som, även om de grundas på kommissionen årsrapport 2009 om skydd av Europeiska unionens ekonomiska intressen och om kampen mot bedrägerier, dock inte bekräftas av några faktiska omständigheter som visar att den procentuella korrigering som kommissionen tillämpade var felaktig.
Mot bakgrund av det ovan anförda kan talan inte vinna bifall såvitt avser den andra grundens femte anmärkning.
Av detta följer att talan inte kan bifallas på den andra grunden.
Första grunden: Felaktig rättstillämpning och oriktig bedömning av de faktiska omständigheterna vid fastställandet av hur omfattande fondens förluster i realiteten var
Inom ramen för den första grunden för ogiltigförklaring har Förenade kungariket kritiserat kommissionen för att den genom att tillämpa en schablonmässig korrigering med 5,19 procent på alla utbetalningar som verkställts för räkenskapsåret 2009 i Nordirland gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning och oriktig bedömning av de faktiska omständigheterna vad gäller förlustrisken för fonden. Kommissionen underlät att beakta den omständigheten att dels omkring 80 procent av de misstag som begicks avseende räkenskapsåret 2009, vad gällde stödberättigande arealer var en följd av att dessa realer deklarerats för högt år 2005 i samband med den ursprungliga tilldelningen av stödrättigheter, dels att det enhetsvärde för stödrättigheterna som fastställdes år 2005 enligt blandmodellen består av en historisk del som är resultatet av att referensbeloppet divideras med det totala antalet stödrättigheter och en schablondel som uppgår till 78,33 euro per stödrättighet. Vad angår 80 procent av utgifterna utsätts emellertid fonden endast för risker i fråga om de utbetalningar som rör schablondelen, vilka motsvarar ungefär 22 procent av de verkställda utbetalningarna. Härav följer att om en engångskorrigering med 5,19 procent tillämpades på den del av utbetalningarna som var riskutsatt skulle den finansiella korrigeringen inte kunna vara högre än 1,95 procent.
Kommissionen har bestritt Förenade kungarikets argument.
Inledningsvis ska det erinras om att det i bilaga 2 till dokument nr VI/5330/97 föreskrivs att finansiella korrigeringar ska tillämpas om kommissionen upptäcker att utgifterna inte har verkställts i enlighet med unionsbestämmelserna. I dokumentet föreskrivs även att om den oriktiga utbetalningen inte redan har upptäckts av de nationella kontrollorganen och lämpliga åtgärder för korrigering och indrivning redan har vidtagits ska kommissionen besluta att anspråket inte skall omfattas av unionens finansiering. För det fall de oriktiga utgifterna, och därmed unionens ekonomiska förlust, kan fastställas, föreskrivs i dokument nr VI/5330/97 bland annat att finansiering ska nekas för en summa som beräknats genom extrapolering, av resultaten av de undersökningar som utförts på ett representativt urval av ärenden, till samtliga ärenden som urvalet är hämtat från, avgränsat till det administrativa område där samma brist rimligen riskerar att upprepas. (se, för ett liknande resonemang, dom av den 7 juni 2013, Portugal/kommissionen, T‑2/11, REU,
EU:T:2013:307
, punkt 120). Det anges vidare att om det verkliga antalet oriktiga betalningar inte kan fastställas ska schablonmässiga korrigeringar tillämpas (dom av den 18 september 2003, Förenade kungariket/kommissionen, C‑346/00, REG,
EU:C:2003:474
, punkt 53, och dom av den 24 april 2008, Belgien/kommissionen, C‑418/06 P, REG,
EU:C:2008:247
, punkt 136; se, även dom Portugal/kommissionen ovan,
EU:T:2013:307
, punkt 121 och där angiven rättspraxis).
Det är i detta sammanhang viktigt att tillägga att, även om dokument nr VI/5330/97 antogs av kommissionen inom ramen för EUGFJ och den såsom anges i rubriken innehåller ”Riktlinjer för utvärdering av budgetkonsekvenserna i samband med granskningen av och beslutet att godkänna räkenskaperna för garantisektionen vid EUGFJ”, det inte finns något som hindrar att kommissionen även tillämpar detta dokument vid utövandet av de befogenheter som den tillerkänns i artikel 31.1 i förordning nr 1290/2005 i syfte att godkänna EUGFJ:s räkenskaper (se, för ett liknande resonemang, dom av den 17 maj 2013, Bulgarien/kommissionen, T‑335/11,
EU:T:2013:262
, punkt 86), vilket Förenade kungariket för övrigt inte har bestritt.
Det är mot bakgrund av det ovan anförda som det ska undersökas huruvida det finns fog för förevarande grund.
Det framgår av handlingarna i målet att kommissionen tillämpade en engångskorrigering med 5,19 procent på de utgifter som erlagts i Nordirland enligt systemet med samlat gårdsstöd för räkenskapsåret 2009. Den procentsats för korrigeringen som således tillämpades är resultatet av en riskbedömning som Förenade kungarikets myndigheter utförde och som godtogs av kommissionen, såtillvida att riskbedömningen enligt kommissionen gjorde det möjligt att på ett rimligt sätt fastställa beloppet på de ekonomiska förluster som unionen lidit. Vid denna riskbedömning som myndigheterna i Förenade kungariket genomförde betraktades den ekonomiska risken som skillnaden mellan det utbetalade beloppet och en reviderad utbetalning som i förekommande fall inbegrep tillämpliga sanktioner. Det ska preciseras att de felaktiga utbetalningarna och de tillämpliga sanktionerna fastställdes av Förenade kungariket, genom att den av kommissionen förespråkade metoden användes. Riskbedömningen grundades på ett stickprov bestående av 394 ansökningar som ingetts år 2009 enligt systemet med samlat gårdsstöd.
Det framgår således av handlingarna i målet att den av myndigheterna i Förenade kungariket verkställda bedömningen av den ekonomiska risken bestod i att med stöd av stickprov och genom extrapolering fastställa hur stora förluster unionen i realiteten har lidit. Dessa ekonomiska förluster och således den motsvarande ekonomiska risken utgörs såsom framgår såväl av riskbedömningsrapporten som av Förenade kungarikets inlagor av summan av de felaktiga utbetalningar och de sanktioner som fastställts med den av kommissionen förespråkade metoden. Den finansiella risk som bedömts på detta sätt uttrycktes i riskbedömningsrapporten i procent av de sammanlagda berörda utbetalningarna. Det följer nämligen otvetydigt av riskbedömningsrapporten att den ekonomiska risken uppgår till 5,19 procent av alla utbetalningar som verkställts i Nordirland enligt systemet med samlat gårdsstöd för räkenskapsåret 2009, vilket Förenade kungariket sedan bekräftade vid förhandlingen som svar på en fråga från tribunalen.
Härav följer att eftersom kommissionen, med stöd av den riskbedömning som presenterats av myndigheterna i Förenade kungariket och godtagits av kommissionen, kunde fastställa de felaktiga utbetalningarna och således beloppet på de förluster som unionen lidit, var det med rätta som kommissionen, i enlighet med de riktlinjer som anges i dokument nr VI/5330/97 såsom erinrats om ovan i punkt 188, fann att det belopp som påståtts motsvara förlusterna skulle underkännas.
Härav följer även att eftersom det belopp som förlusterna uppgått till, vilket beräknats på ovan i punkt 192 angivna sätt, uttrycktes i procent av de sammanlagda utbetalningar som verkställts enligt systemet med samlat gårdsstöd i Nordirland för räkenskapsåret 2009, var det korrekt av kommissionen att tillämpa en engångskorrigering med 5,19 procent på de sammanlagda utbetalningarna.
Denna slutsats kan inte vederläggas av Förenade kungarikets argument inom ramen för denna grund som väsentligen innebär att det skulle vara lämpligt om en engångskorrigering med 5,19 procent tillämpades enbart på den del av utbetalningarna för räkenskapsåret 2009 som verkställts i Nordirland och som enligt Förenade kungariket hade berörts av oegentligheterna samt att den reella ekonomiska risken då skulle utgöra 1,95 procent. Förenade kungariket har härvidlag påstått att 80 procent av de fel som begicks år 2009 var en följd av fel som begåtts år 2005 i samband med den ursprungliga tilldelningen och beräkningen av stödberättigande arealer. Vad angår 80 procent av de utbetalningar som verkställts i Nordirland under den berörda perioden, borde det därför enligt metoden för beräkning av dessa stödrättigheter som består av en historisk del och en schablondel (se punkt 70 ovan) beaktas att enbart den sistnämnda delen och inte stödrättigheten i sin helhet berörs av risken för fonden. Schablondelen motsvarar emellertid endast omkring 22 procent av de sammanlagda utbetalningar som verkställts i Nordirland.
Det är viktigt att erinra om att den finansiella korrigeringen fastställdes på grundval av en riskbedömning som Förenade kungariket självt presenterade under förfarandet för kontroll av överensstämmelse.
Först ska det uppmärksammas att Förenade kungariket definierade den ekonomiska risken som skillnaden mellan det utbetalade beloppet och en reviderad utbetalning som i förekommande fall inbegrep tillämpliga sanktioner. Det ska preciseras att de felaktiga utbetalningarna och de tillämpliga sanktionerna fastställdes av Förenade kungariket med tillämpning av den av kommissionen förespråkade metoden.
Utöver det faktum att de argument som Förenade kungariket framfört i samband med den andra grunden för att invända mot denna beräkningsmetod har avfärdats ovan, är det i förevarande fall viktigt att slå fast att denna medlemsstat på intet sätt har bestritt den omständigheten att den ekonomiska risken för fonden utgörs av summan av de felaktiga utbetalningarna och sanktionerna.
Därefter var det Förenade kungariket som självt vid den bedömning av den ekonomiska risken som det presenterade för kommissionen, använde som beräkningsgrund de sammanlagda utbetalningar som verkställts för år 2009 i Nordirland, såsom det bekräftade vid förhandlingen (se punkt 192 ovan). För övrigt framgår det inte av handlingarna i målet att Förenade kungariket när det presenterade sin riskbedömning under förfarandet för kontroll av överensstämmelse skulle ha uttryckt minsta tvivel angående denna beräkningsgrund.
I och med att Förenade kungariket emellertid har gjort gällande i detta förfarande att den finansiella korrigering med 5,19 procent som fastställts i riskbedömningsrapporten i förhållande till de sammanlagda utbetalningarna ska tillämpas enbart på den mindre del av utbetalningarna som enligt denna medlemsstat, verkligen har påverkats av risken, är det i själva verket grunden för dess egen bedömning av den ekonomiska risken som Förenade kungariket har råkat ifrågasätta.
Förenade kungarikets resonemang innebär slutligen att de beräkningar ifrågasätts som i riskbedömningsrapporten ledde till procentsatsen 5,19. Eftersom denna procentsats avspeglar den del av de totala utbetalningarna som motsvarar summan av de felaktiga utbetalningarna och de tillämpliga sanktionerna (således den ekonomiska risken uttryckt i siffror), förlorar den procentsatsen sin mening när den tillämpas på en annan beräkningsgrund. Genom att den ursprungligen valda beräkningsgrund (de sammanlagda utbetalningarna) som hade motiverat den tillämpade finansiella korrigeringen vid fastställandet av den ekonomiska risken ersattes med en reducerad beräkningsgrund (den del av utbetalningarna som enligt Förenade kungariket i realiteten berördes av risken), bröts nämligen sambandet mellan den ursprungliga beräkningsgrunden och den fastställda procentsatsen.
Härav följer att Förenade kungariket, genom att hävda att den finansiella korrigering med 5,19 procent som fastställts på grundval av de sammanlagda utbetalningar som verkställts år 2010 i Nordirland ska tillämpas enbart på en del av dessa utbetalningar, fullständigt har ifrågasatt grunden för den bedömning som gjordes under förfarandet för kontroll av överensstämmelse. Genom att dessutom vilja tillämpa en finansiell korrigering som motsvarar den verkliga risken för fonden, uttryckt i procent av de nämnda sammanlagda utbetalningarna, enbart på en del av dessa utbetalningar är det själva exaktheten i riskanalysen och procentsatsen 5,19 som det ifrågasätter, trots att det är medlemsstaten själv som har gjort denna analys och fastställt denna procentsats på grundval av en definition av risken som den inte har bestritt.
Då Förenade kungariket dessutom anmärkte vid förhandlingen som svar på en fråga från tribunalen att procentsatsen 1,95, vilken föreslagits inom ramen för förevarande grund, kunde förklaras av den metod för beräkning av felaktiga utbetalningar och sanktioner som behandlats i den andra grunden är det tillräckligt att erinra om att de argument som denna medlemsstat har lagt fram i fråga om den nämnda beräkningsmetoden har underkänts i samband med bedömningen ovan av den andra grunden.
Förenade kungariket, på vilket det enligt de ovan i punkt 66 angivna kraven ankommer att visa att kommissionen misstagit sig i fråga om de finansiella konsekvenserna av att de unionsrättsliga bestämmelserna om den gemensamma organisationen av jordbruksmarknaderna åsidosatts, har således inte framfört argument som gör det möjligt att slå fast att kommissionen misstog sig angående de finansiella konsekvenserna av de konstaterade oegentligheterna.
Följaktligen ska det slås fast att kommissionen inte begick något fel när den tillämpade en engångskorrigering med 5,19 procent på de sammanlagda utbetalningar som verkställts enligt systemet med samlat gårdsstöd i Nordirland för räkenskapsåret 2009.
Talan kan således inte vinna bifall såvitt avser den första grunden.
Av det anförda följer att talan ska ogillas i sin helhet.
Rättegångskostnader
Enligt artikel 134.1 i tribunalens rättegångsregler ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Kommissionen har yrkat att Förenade kungariket ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom Förenade kungariket har tappat målet ska yrkandet bifallas.

Mot denna bakgrund beslutar
TRIBUNALEN (andra avdelningen)
följande:

1)
Talan ogillas.

2)
Förenade kungariket Storbritannien och Nordirland ska bära sina rättegångskostnader och ersätta de rättegångskostnader som orsakats Europeiska kommissionen.

Martins Ribeiro
Gervasoni
Madise
Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 4 september 2015.
Underskrifter
Innehållsförteckning

Tillämpliga bestämmelser

Unionens lagstiftning om finansieringen av den gemensamma jordbrukspolitiken

Förordning (EG) nr 1290/2005

Förordning (EG) nr 885/2006

Förordningarna (EG) nr 1782/2003 och (EG) nr 73/2009

Förordningarna (EG) nr 796/2004 och (EG) nr 1122/2009

Dokument nr VI/5330/97

Unionsrättsliga bestämmelser om skydd av unionens finansiella intressen

Bakgrund till tvisten

Förfarandet och parternas yrkanden

Rättslig bedömning

Inledande synpunkter

Andra grunden: Felaktig rättstillämpning och oriktig bedömning av de faktiska omständigheterna i samband med bristerna i stödkontrollerna och särskilt i metoderna för beräkning av felaktig utbetalning och tillämpliga påföljder vid för hög deklaration

Första, tredje och fjärde anmärkningen: Metoden för bedömning av den ekonomiska risken för fonden.

– Första anmärkningen: Retroaktiv omräkning av stödrättigheternas värde

– Tredje anmärkningen: Återvinning av felaktigt tilldelade stödrättigheter

– Fjärde anmärkningen: Minskning och uteslutning vid för hög deklaration

Andra anmärkningen: Beaktandet av skillnaderna i foderarealer vid omräkningen av stödrättigheter

Femte anmärkningen: Avsiktligt hög deklaration

Första grunden: Felaktig rättstillämpning och oriktig bedömning av de faktiska omständigheterna vid fastställandet av hur omfattande fondens förluster i realiteten var

Rättegångskostnader
(
*1
)	Rättegångsspråk: engelska.