CELEX: 62009CJ0522
Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas
Direktyva 79/409/EEB
Laukinių paukščių apsauga
Specialios apsaugos teritorijos
Nepakankamo teritorijų kiekio ir dydžio įsteigimas
Ikiteisminės procedūros neteisėtumas
Ieškinio nepriimtinumas

Pareikšdama šį ieškinį Europos Komisija Teisingumo Teismo prašo pripažinti, kad neįsteigusi pakankamo dydžio specialios apsaugos
teritorijų (toliau – SAT) ir tinkamiausio jų kiekio 1979 m. balandžio 2 d. Tarybos direktyvos 79/409/EEB dėl laukinių paukščių
apsaugos (OL L 103, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 1 t., p. 98, toliau – Paukščių direktyva) I priede
išvardytų rūšių paukščių ir šiame priede nenurodytų migruojančių rūšių paukščių apsaugai, Rumunija neįvykdė įsipareigojimų
pagal šios direktyvos 4 straipsnio 1 ir 2 dalių nuostatas.

Teisinis pagrindas

Sąjungos teisė
Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„1.      Siekiant užtikrinti, kad I priede minimos rūšys savo paplitimo areale išliktų ir veistųsi, jų buveinėms taikomos specialios
apsaugos priemonės.
Todėl būtina atsižvelgti į:
a)      rūšis, kurioms gresia pavojus išnykti;
b)      rūšis, kurioms gali pakenkti tam tikri jų buveinių pokyčiai;
c)      rūšis, kurios laikomos retomis dėl jų mažų populiacijų ar riboto paplitimo arealo;
d)      kitas rūšis, kurioms dėl specifinio jų buveinių pobūdžio reikia išskirtinio dėmesio.
Vertinant visada remiamasi populiacijų gausumo tendencijomis ir pokyčiais.
Atsižvelgdamos į šių rūšių apsaugos reikalavimus geografiniame jūros ir sausumos plote, kuriame taikoma ši direktyva, šių
rūšių apsaugai valstybės narės įsteigia kiekiu ir dydžiu tinkamiausias [SAT] [tinkamiausio dydžio [SAT] ir tinkamiausią jų
kiekį].
2.      Valstybės narės panašias priemones taiko nuolatos aptinkamoms I priede nenurodytoms migruojančioms rūšims, atsižvelgiant į
jų apsaugos poreikį geografiniame jūros ir sausumos plote, kuriame taikoma ši direktyva, jų veisimosi, šėrimosi ir žiemojimo
bei poilsio teritorijų, esančių jų migracijos kelyje, atžvilgiu. Dėl šios priežasties valstybės narės kreipia išskirtinį dėmesį
šlapžemių, ypač tarptautinės svarbos šlapžemių, apsaugai.“
Sutartis dėl Bulgarijos Respublikos ir Rumunijos stojimo į Europos Sąjungą (OL L 157, 2005, p. 11) įsigaliojo 2007 m. sausio
1 d. Pagal Akto dėl Bulgarijos Respublikos ir Rumunijos stojimo sąlygų ir sutarčių, kuriomis yra grindžiama Europos Sąjunga,
pritaikomųjų pataisų (OL L 157, 2005, p. 203) 53 straipsnio 1 dalį Rumunija taiko priemones, būtinas, kad nuo įstojimo dienos
ji pradėtų laikytis direktyvų nuostatų, kaip apibrėžta EB 249 straipsnyje, jei šiame Akte nenustatytas kitoks terminas. Be
to, šiame straipsnyje nustatyta, kad apie šias priemones Rumunija praneša Komisijai ne vėliau kaip įstojimo dieną arba tam
tikrais atvejais per tame Akte nustatytą terminą.
Atsižvelgiant į tai, kad Akte nenumatyta nei pereinamojo laikotarpio SAT įsteigti pagal Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1
ir 2 dalis, nei konkretaus termino pranešti apie šios direktyvos perkėlimo priemones, vėliausiai įstojimo dieną Rumunija turėjo
priimti ir pranešti apie minėtos direktyvos įgyvendinimo priemones ir būtent susijusias su šia nuostata.

Ikiteisminė procedūra
Kadangi Rumunija neatsiuntė pagal Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 ir 2 dalis reikalaujamo nacionalinio SAT sąrašo, Komisija
nusprendė, jog neįsteigusi tinkamiausių SAT ši valstybė narė neįvykdė tose nuostatose įtvirtintos pareigos todėl 2007 m. spalio
23 d. jai išsiuntė oficialų pranešimą.
Šiuo klausimu oficialiame pranešime nurodyta:
„Vis dėlto iki šiol Rumunijos vyriausybė Komisijai neatsiuntė nacionalinio [SAT] sąrašo. Tuo remiantis galima daryti išvadą,
kad Rumunija neįvykdė savo pareigos imtis Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatytų priemonių, nes neįsteigė
atitinkamų SAT.
Todėl Komisija <...> mano, kad neįsteigusi tinkamiausio kiekio ir tinkamiausio dydžio SAT [Paukščių] direktyvos I priede išvardytų
rūšių paukščių bei kitų migruojančių rūšių paukščių, kurie nuolat grįžta į jos teritoriją, apsaugai, Rumunija neįvykdė įsipareigojimų
pagal minėtos direktyvos 4 straipsnio 1 ir 2 dalis.“
2007 m. gruodžio 21 d. atsakyme Rumunija pažymėjo, kad priimtas vyriausybės sprendimas dėl SAT įsteigimo ir su priedais, kuriuose
pateiktas SAT sąrašas, paskelbtas 2007 m. spalio 31 d.
Monitorul Oficial al României
.
Nusprendusi, jog, atsižvelgiant į Paukščių direktyvos I priede išvardytų paukščių rūšių ir migruojančių paukščių rūšių apsaugos
tikslą, neįsteigta pakankamo kiekio ir dydžio SAT, 2008 m. rugsėjo 23 d. Komisija priėmė pagrįstą nuomonę ragindama Rumuniją
imtis jai įgyvendinti būtinų priemonių.
2008 m. lapkričio 25 d. laišku Rumunijos valdžios institucijos atsakė į Komisijos pagrįstą nuomonę, kuriame visų pirma tvirtino,
kad Komisija pakeitė procedūros dalyką, nes oficialus pranešimas buvo grindžiamas tuo, kad nepateiktas SAT sąrašas, o pagrįsta
nuomonė susijusi su tuo, kad neįsteigta pakankamo kiekio ir dydžio SAT. Taip pat pateikdamos įrodančius dokumentus jos nurodė
priežastis, dėl kurių tam tikrais atvejais tam tikrose vietose visai nebuvo įsteigta ar buvo įsteigta tik iš dalies.
Manydama, jog Rumunija neįvykdė įsipareigojimų, 2009 m. gruodžio 15 d. Komisija pareiškė šį ieškinį.

Dėl ieškinio
Šalių argumentai
Rumunija pateikė prieštaravimą dėl ieškinio priimtinumo remdamasi tuo, kad Komisija pakeitė ieškinio dalyką. Iš tikrųjų oficialiame
pranešime Komisija valstybę narę kaltino tuo, kad ši neatsiuntė SAT sąrašo, o pagrįstoje nuomonėje ji nurodė, kad neįsteigta
pakankamo kiekio ir dydžio SAT. Tačiau pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką pagrįstoje nuomonėje turi būti pateikiami
tie patys kaltinimai, kurie nurodyti oficialiame pranešime.
Rumunijos teigimu, Komisija pagrįstoje nuomonėje pirmą kartą nurodė, kad Rumunija neįsteigė pakankamo kiekio ir dydžio SAT,
todėl atsakydamos į oficialų pranešimą Rumunijos valdžios institucijos neturėjo nei pagrindo, nei priemonių įrodinėti, kad
minėtų teritorijų įsteigta pakankamai. Maža to, atsakovė valstybė narė teigia, kad per laikotarpį nuo atsakymo į oficialų
pranešimą iki pagrįstos nuomonės Rumunija nebuvo tikra dėl įsteigtų teritorijų pakankamumo, todėl negalėjo tinkamai pasirengti
gynybai nuo pat ikiteisminės procedūros etapo pradžios.
Komisija atsakė, jog oficialiame pranešime ji Rumuniją kaltino tuo, kad ši neatsiuntė pagal Paukščių direktyvos 4 straipsnio
1 ir 2 dalis reikalaujamo nacionalinio SAT sąrašo ir neįvykdė šiose nuostatose įtvirtintos pareigos, nes neįsteigė tinkamų
SAT. Komisija, pagrįstoje nuomonėje įvertinusi nacionalines perkėlimo priemones, patikslino, jog teritorijų, įsteigtų kaip
SAT, kiekis ir dydis nepakankamas atsižvelgiant į nagrinėjamas nuostatas. Šiuo klausimu ji primena, kad remiantis nusistovėjusia
Teisingumo Teismo praktika, būtent – 2006 m. lapkričio 30 d. Sprendimu
Komisija prieš Liuksemburgą
(C‑32/05, Rink. p. I‑11323, 56 punktas), kaltinimą dėl nevisiško perkėlimo būtinai apima kaltinimas dėl visiško direktyvos
neperkėlimo ir šį papildo.
Be to, Komisija pažymi, kad nors oficialiame pranešime ir pagrįstoje nuomonėje turi būti remiamasi tais pačiais kaltinimais,
bet kuriuo atveju šiuo procesiniu reikalavimu negali būti nustatyta, kad jie turi visiškai sutapti, jei ginčo dalykas neišplėstas
ar nepakeistas, o priešingai, – susiaurintas. Todėl Rumunijos teisė į gynybą nepažeista.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pagal nusistovėjusią teismo praktiką ikiteisminės procedūros paskirtis yra suteikti atitinkamai valstybei narei galimybę,
pirma, įvykdyti iš Sąjungos teisės kylančius įsipareigojimus ir, antra, tinkamai apsiginti nuo Komisijos pareikštų kaltinimų
(žr., be kita ko, 2005 m. liepos 7 d. Sprendimo
Komisija prieš Austriją
, C‑147/03, Rink. p. I‑5969, 22 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Iš tikrųjų galimybė atitinkamai valstybei narei pateikti savo pastabas, net jeigu ji mano neprivalanti tuo pasinaudoti, yra
esminė ESV sutartyje nustatyta garantija ir jos laikymasis yra esminis procedūros, per kurią pripažįstamas valstybės narės
įsipareigojimų neįvykdymas, teisėtumui taikomas formalus reikalavimas (žr., be kita ko, 1982 m. gruodžio 15 d. Sprendimo
Komisija prieš Daniją
, 211/81, Rink. p. 4547, 9 punktą).
Šioje byloje reikia konstatuoti, kad oficialiame pranešime Komisija Rumuniją iš esmės kaltino tuo, kad ši jai neatsiuntė nacionalinio
SAT sąrašo ir kad ji šiuo kaltinimu remiasi darydama labai bendrą išvadą, jog ši valstybė narė neįvykdė įsipareigojimo įsteigti
tinkamas SAT Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 ir 2 dalių prasme.
Be to, Rumunija, praėjus mažiau nei dviem mėnesiams po to, kai gavo oficialų pranešimą, t. y. 2007 m. gruodžio 21 d., Komisijai
išsiuntė per tą laiką įsteigtų SAT nacionalinį sąrašą, iš kurio matyti, kad ši valstybė narė įsteigė daug SAT pagal Paukščių
direktyvos 4 straipsnio 1 ir 2 dalis. Vis dėlto 2008 m. rugsėjo 23 d. parengtoje pagrįstoje nuomonėje Komisija, remdamasi
išsamiais argumentais, šią valstybę narę kaltino, kad ji neįsteigė pakankamo kiekio ir dydžio SAT atsižvelgiant į Paukščių
direktyvos 4 straipsnio 1 ir 2 dalis, prieš tai valstybei narei nesuteikusi galimybės pateikti savo pastabų šiuo klausimu.
Todėl šis atvejis aiškiai skiriasi nuo Komisijos nurodyto atvejo, dėl kurio priimtas minėtas Sprendimas
Komisija prieš Liuksemburgą
. Iš tikrųjų byloje, kurioje priimtas tas sprendimas, per ikiteisminę procedūrą Liuksemburgo Didžioji Hercogystė nenurodė
jokios nagrinėjamos direktyvos perkėlimo priemonės, o tik leido suprasti, jog perkelti reikalingos priemonės tuo metu yra
priimamos. Tik po to, kai Komisija kreipėsi į Teisingumo Teismą, atsiliepime į ieškinį ši valstybė narė teigė, kad priimtas
įstatymas, kuriuo nagrinėjama direktyva tinkamai perkelta. Tokiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas nusprendė, kad jei pasiektas
ikiteisminės procedūros tikslas apsaugoti atitinkamos valstybės narės teises, ši negali kaltinti, kad Komisija išplėtė ar
pakeitė ieškinio dalyką, koks jis apibrėžtas toje ikiteisminėje procedūroje, dėl to, kad valstybę narę apkaltinusi direktyvos
neperkėlimu Komisija dublike patikslino, jog atitinkamos valstybės narės atsiliepime į ieškinį pirmą kartą nurodytas perkėlimas
yra netinkamas arba nevisiškas, kiek tai susiję su tam tikromis šios direktyvos nuostatomis (minėto Sprendimo
Komisija prieš Liuksemburgą
54–56 punktai).
Todėl atsižvelgiant į minėtas aplinkybes reikia pripažinti, kad oficialiame pranešime nepakankamai apibūdintas įsipareigojimų
neįvykdymas, kuriuo paskui Rumunija buvo kaltinama pagrįstoje nuomonėje, ir kad nepasiektas ikiteisminės procedūros tikslas
užtikrinti atitinkamos valstybės narės teisę pateikti savo pastabas dėl Komisijos pareikštų kaltinimų, todėl ieškinį reikia
pripažinti nepriimtinu.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi
šalis to reikalavo. Kadangi Rumunija reikalavo priteisti bylinėjimosi išlaidas ir Komisija pralaimėjo bylą, pastaroji turi
jas padengti.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
1.
Atmesti ieškinį kaip nepriimtiną.
2.
Priteisti iš Europos Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
*
Proceso kalba: rumunų.