CELEX: 62011CJ0212
Predchádzanie využívania finančného systému na účely prania špinavých peňazí a financovania terorizmu
Smernica 2005/60/ES
Článok 22 ods. 2
Rozhodnutie 2000/642/JHA
Povinnosť úverových inštitúcií ohlasovať podozrivé finančné transakcie
Úverová inštitúcia pôsobiaca v režime slobodného poskytovania služieb
Určenie národnej finančnej informačnej jednotky zodpovednej za zber informácií
Článok 56 ZFEÚ
Obmedzenie slobodného poskytovania služieb
Naliehavé dôvody všeobecného záujmu
Proporcionalita

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 22 ods. 2 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2005/60/ES z 26. októbra 2005 o predchádzaní využívania finančného systému na účely prania špinavých peňazí a financovania terorizmu (
Ú. v. EÚ L 309, s. 15
).
Tento návrh bol podaný v rámci konania medzi Jyske Bank Gibraltar Ltd (ďalej len „Jyske“), úverovou inštitúciou so sídlom v Gibraltári pôsobiacou v Španielsku v rámci režimu slobodného poskytovania služieb, a Administración del Estado (Štátna správa) vo veci rozhodnutia Consejo de Ministros (Rada ministrov) z 23. októbra 2009 o zamietnutí rozkladu proti rozhodnutiu samotného Consejo de Ministros zo 17. apríla 2009, ktorým boli Jyske uložené dve finančné sankcie v celkovej výške 1700000 eur a dve verejné napomenutia v nadväznosti na odmietnutie poskytnúť informácie, ktoré požadoval Servicio Ejecutivo de la Comisión para la Prevención de Blanqueo de Capitales (Výkonný orgán na predchádzanie praniu peňazí, ďalej len „Servicio Ejecutivo“) alebo ich nenáležité poskytnutie.
Právny rámec
Právo Únie
Článok 6 ods. 1 a 2 smernice Rady 91/308/EHS z 10. júna 1991 o predchádzaní zneužívania finančného systému na účely prania špinavých peňazí (
Ú. v. ES L 166, s. 77
; Mim. vyd. 09/001, s. 153), zmenenej a doplnenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2001/97/ES zo 4. decembra 2001 (
Ú. v. ES L 344, s. 76
, ďalej len „smernica 91/308“), stanovuje:
„1.   Členské štáty zabezpečia, aby inštitúcie a osoby, na ktoré sa vzťahuje táto smernica, ako aj ich riaditelia a zamestnanci plne spolupracovali s orgánmi zodpovednými za boj proti praniu špinavých peňazí:
a)
poskytovaním informácií týmto orgánom z vlastnej iniciatívy o každej skutočnosti, ktorá by mohla nasvedčovať praniu špinavých peňazí,
b)
poskytovaním všetkých potrebných informácií týmto orgánom na ich žiadosť v súlade s postupmi ustanovenými platnými zákonmi.
2.   Informácie uvedené v prvom odseku sa postupujú orgánom členského štátu, na území ktorého sa inštitúcie alebo osoby poskytujúce tieto informácie nachádzajú, zodpovedným za boj proti praniu špinavých peňazí. Tieto informácie bežne poskytuje osoba alebo osoby určené inštitúciou alebo osobou, na ktorú sa vzťahuje táto smernica, v súlade s postupmi stanovenými v článku 11 ods. 1 bode a).“ [
neoficiálny preklad
]
Smernica 91/308 bola zrušená a nahradená smernicou 2005/60, ktorej odôvodnenie 40 znie:
„So zreteľom na medzinárodný rozmer prania špinavých peňazí a financovania terorizmu by sa mala v najvyššej možnej miere podporovať koordinácia a spolupráca medzi [finančnými informačnými jednotkami (ďalej len ‚FIU‘)], ako je uvedené v rozhodnutí Rady 2000/642/JHA zo 17. októbra 2000 upravujúcom spoluprácu pri výmene informácií medzi finančnými informačnými jednotkami členských štátov [(
Ú. v. ES L 271, s. 4
; Mim. vyd. 19/004, s. 15)], vrátane založenia siete FIU EÚ. Komisia by mala na tento účel poskytnúť takú pomoc, ktorá môže byť potrebná na uľahčenie takejto koordinácie, vrátane finančnej pomoci.“
Podľa článku 5 tejto smernice „členské štáty môžu prijať alebo ponechať v účinnosti prísnejšie ustanovenia v oblasti, na ktorú sa vzťahuje táto smernica, aby sa predišlo praniu špinavých peňazí a financovaniu terorizmu“.
Článok 7 uvedenej smernice stanovuje:
„Inštitúcie a osoby, na ktoré sa vzťahuje táto smernica, uplatnia opatrenia povinnej starostlivosti vo vzťahu ku klientovi v týchto prípadoch:
a)
pri zakladaní obchodného vzťahu;
b)
pri vykonávaní príležitostných transakcií rovnajúcich sa čiastke 15000 EUR alebo viac, ak sa transakcia vykonáva ako jediná operácia alebo v niekoľkých operáciách, ktoré sa zdajú byť prepojené;
c)
ak existuje podozrenie na pranie špinavých peňazí alebo financovanie terorizmu, bez ohľadu na akékoľvek odchýlky, výnimky alebo prahové hodnoty;
d)
ak existujú pochybnosti o pravosti alebo primeranosti predtým získaných identifikačných údajoch o klientoch.“
Podľa článku 21 tej istej smernice:
„1.   Každý členský štát zriadi FIU s cieľom účinne bojovať proti praniu špinavých peňazí a financovaniu terorizmu.
2.   FIU sa zriadi ako centrálny národný útvar. Bude zodpovedať za prijímanie informácií, ktoré sa týkajú možného prania špinavých peňazí, možného financovania terorizmu alebo ktoré požadujú vnútroštátne právne predpisy či pravidlá, a za analyzovanie a poskytovanie (a do povolenej miery aj za vyžiadanie) takýchto informácií príslušným orgánom. Poskytnú sa jej primerané zdroje na plnenie jej úloh.
3.   Členské štáty zabezpečia, aby FIU mala, priamo alebo nepriamo, včasný prístup k finančným a administratívnym informáciám a k informáciám súvisiacim s vynútením dodržiavania práva, ktorý FIU potrebuje na riadne plnenie svojich úloh.“
Článok 22 smernice 2005/60 stanovuje:
„1.   Členské štáty od inštitúcií a osôb, na ktoré sa vzťahuje táto smernica, a kde je to vhodné aj od ich riaditeľov a zamestnancov, vyžadujú, aby plne spolupracovali:
a)
urýchleným informovaním FIU, na základe ich vlastnej iniciatívy, ak inštitúcia alebo osoba, na ktorú sa vzťahuje táto smernica, vie, má podozrenie alebo má opodstatnené dôvody domnievať sa, že dochádza alebo došlo k praniu špinavých peňazí alebo financovaniu terorizmu alebo k pokusu o ne;
b)
urýchleným predkladaním všetkých potrebných informácií FIU, a to na základe jej žiadosti a v súlade s postupmi ustanovenými príslušnými právnymi predpismi.
2.   Informácie uvedené v odseku 1 sa postúpia FIU členského štátu, na území ktorého sa inštitúcia alebo osoba, ktorá postupuje informácie, nachádza. Informácie normálne postúpi osoba alebo osoby určené v súlade s postupmi ustanovenými v článku 34.“
Ako vyplýva z článku 3 ods. 1 a článku 3 ods. 2 písm. f) smernice 2005/60, medzi inštitúcie uvedené v článku 22 tejto smernice patria tiež pobočky v zmysle článku 1 bodu 3 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2000/12/ES z 20. marca 2000 o začatí a vykonávaní činností úverových inštitúcií (
Ú. v. ES L 126, s. 1
; Mim. vyd. 06/003, s. 272). Pobočka je v uvedenej smernici vymedzená ako miesto podnikania, ktoré tvorí právne závislú časť úverovej inštitúcie a ktoré priamo vykonáva všetky alebo niektoré transakcie, ktoré sú charakteristické pre podnikanie úverových inštitúcií.
Článok 1 rozhodnutia 2000/642 stanovuje:
„1.   Členské štáty zabezpečia, aby [FIU] vytvorené alebo určené prijímať odhalené finančné informácie na účely boja proti praniu špinavých peňazí, v súlade s ich vnútroštátnymi kompetenciami spolupracovali v rámci [FIU] pri zbere, analýze a vyšetrovaní relevantných informácií o všetkých skutočnostiach, ktoré by poukazovali na pranie špinavých peňazí.
2.   Pre účely odseku 1 členské štáty zabezpečia, že [FIU] si budú spontánne alebo na požiadanie, buď v súlade s týmto rozhodnutím, alebo v súlade s jestvujúcimi alebo budúcimi memorandami porozumenia vymieňať všetky dostupné informácie, ktoré môžu mať význam pre spracovanie alebo analýzu informácií alebo pre vyšetrovanie [FIU] týkajúce sa finančných transakcií súvisiacich s praním špinavých peňazí a fyzických alebo právnických osôb, ktoré sú do neho zapojené.
3.   V prípade, že členský štát určil policajný orgán ako svoju [FIU], môže táto v zmysle tohto rozhodnutia poskytovať informácie v držbe [FIU] na výmenu orgánu prijímajúceho členského štátu určenému na tento účel, ktorý je kompetentný v oblastiach uvedených v odseku 1.“
Podľa článku 4 tohto rozhodnutia:
„1.   Ku každej žiadosti podľa tohto rozhodnutia sa pripojí stručný opis stavu veci, ako je žiadateľovi – [FIU] známy. [FIU] v žiadosti uvedie, ako žiadanú informáciu použije.
2.   Ak sa podá žiadosť podľa tohto rozhodnutia, poskytne [FIU], ktorej je žiadosť určená, všetky príslušné informácie vrátane dostupných finančných informácií a údajov žiadaných od vyšetrovacích orgánov bez toho, aby sa podávala formálna písomná žiadosť podľa platných dohovorov alebo dohôd medzi členskými štátmi.
3.   [FIU] môže odmietnuť poskytnutie informácií, ak by tieto mohli narušiť vyšetrovanie trestného činu v členskom štáte, ktorému je žiadosť určená, alebo za výnimočných okolností, ak by poskytnutie informácií jasne odporovalo legitímnym záujmom fyzickej alebo právnickej osoby alebo členského štátu, alebo ak by iným spôsobom bolo v rozpore so základnými princípmi vnútroštátneho právneho predpisu [vnútroštátneho práva –
neoficiálny preklad
]. Každé takéto zamietnutie sa žiadateľovi – [FIU] primerane vysvetlí.“
Článok 10 uvedeného rozhodnutia spresňuje, že toto rozhodnutie platí pre Gibraltár a že na tento účel a bez ohľadu na článok 2 tohto rozhodnutia môže Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska ohlásiť Generálnemu sekretariátu Rady Európskej únie FIU v Gibraltári.
Vnútroštátne právo
Smernica 91/308 bola prebratá do španielskeho práva zákonom č. 19/1993 z 28. decembra 1993 o určitých opatreniach na predchádzanie praniu špinavých peňazí (Ley 19/1993 sobre determinadas medidas de prevención de blanqueo de capitales) (BOE č. 311 z 29. decembra 1993, s. 37327).
Podľa článku 2 ods. 1 druhého pododseku zákona č. 19/1993:
„Povinnosti stanovené týmto zákonom sa vzťahujú na:
a)
úverové inštitúcie
…
Medzi uvedené subjekty patria aj zahraničné osoby alebo subjekty, ktoré prostredníctvom pobočiek alebo v rámci slobodného poskytovania služieb vykonávajú v Španielsku bez stálej prevádzkarne činnosti rovnakej povahy ako vyššie uvedené osoby alebo subjekty.
Na predmetné osoby sa vzťahujú aj povinnosti stanovené v tomto zákone pre operácie vykonávané prostredníctvom zástupcov alebo iných fyzických alebo právnických osôb konajúcich ako ich sprostredkovateľ.“
Pokiaľ ide o povinnosti poskytovať informácie, článok 3 zákona č. 19/1993 stanovoval:
„Osoby uvedené v predchádzajúcom článku majú tieto povinnosti:
…
4.   Spolupracovať so [Servicio Ejecutivo] a na ten účel:
a)
mu z vlastného podnetu oznámiť akúkoľvek skutočnosť alebo operáciu, ktorá môže predstavovať indíciu alebo nevyvrátiteľný dôkaz, že súvisí s praním špinavých peňazí pochádzajúcich z činností uvedených v článku 1. Oznámenie vykoná v zásade osoba alebo osoby, ktoré osoby alebo subjekty podliehajúce povinnostiam určili v súlade s postupmi stanovenými v článku 1 ods. 7. Uvedená osoba alebo osoby sa budú zúčastňovať všetkých správnych a súdnych konaní, ktoré sa týkajú údajov uvedených v oznámení alebo akejkoľvek doplňujúcej informácie, na ktorú môže oznámenie odkazovať.
Nariadením sa určia osobitné prípady a transakcie, ktoré majú byť Servicio Ejecutivo oznámené vždy.
Tiež budú oznámené operácie, ktoré zjavne nezodpovedajú povahe, objemu činnosti alebo operatívnym informáciám o klientoch, pokiaľ z osobitného prieskumu podľa odseku 2 nebude zistený ekonomický, profesionálny či obchodný dôvod na uskutočnenie operácií týkajúcich sa činností uvedených v článku 1 tohto zákona.
b)
poskytnúť informácie, ktoré si Servicio Ejecutivo vyžiada v rámci výkonu svojich právomocí.
…“
Článok 16 ods. 3 uvedeného zákona stanovuje:
„V súlade s usmerneniami Komisie na predchádzanie praniu peňazí a menovým deliktom bude Servicio Ejecutivo a prípadne sekretariát [uvedenej Komisie] spolupracovať s orgánmi iných členských štátov, ktoré majú rovnaké právomoci, pričom sa osobitne budú usilovať dosiahnuť spoluprácu s orgánmi štátov, ktoré vykonávajú svoju zvrchovanú moc na územiach susediacich s územím Španielska…“
Zákon č. 19/1993 bol zrušený zákonom č. 10/2010 z 28. apríla 2010 o predchádzaní praniu špinavých peňazí a financovaniu terorizmu (Ley 10/2010 de prevención del blanqueo de capitales y de la financiación del terrorismo) (BOE č. 103 z 29. apríla 2010, s. 37458), ktorého cieľom je prebrať do španielskeho právneho poriadku smernicu 2005/60. V súlade s článkom 48 ods. 3 uvedeného zákona sa Servicio Ejecutivo zaväzuje spolupracovať so svojimi zahraničnými partnermi. Je stanovené, že výmena informácií sa uskutočňuje najmä v súlade s rozhodnutím 2000/642 a so zásadami neformálnej skupiny, v rámci ktorej sa stretávajú FIU viacerých štátov, vrátane FIU členských štátov, a ktorá slúži ako fórum pre výmenu informácií, ako aj na účely spolupráce medzi rôznymi FIU, tzv. „skupina Egmont“.
Článok 5 ods. 2 písm. c) kráľovského dekrétu č. 925/1995 z 9. júna 1995, ktorým sa vykonáva zákon č. 19/1993 z 28. decembra 1993 o určitých opatreniach na predchádzanie praniu špinavých peňazí (Real Decreto 925/1995 por el que se aprueba el Reglamento de la Ley 19/1993, de 28 de diciembre, sobre determinadas medidas de prevención del blanqueo de capitales) (BOE č. 160 zo 6. júla 1995, s. 20521), stanovuje povinnosť oznamovať Servicio Ejecutivo pohyby na účtoch, ktoré pochádzajú z daňových rajov alebo do nich smerujú.
Článok 7 ods. 2 písm. b) tohto kráľovského dekrétu stanovuje:
„Povinné osoby a subjekty v každom prípade raz mesačne oznámia Servicio Ejecutivo:
…
b)
operácie zrealizované s fyzickými alebo právnickými osobami alebo fyzickými alebo právnickými osobami, ktoré sú rezidentmi, alebo konajú na ich účet na územiach alebo v štátoch určených na tento účel vyhláškou ministerstva hospodárstva a financií, ako aj operácie, ktorých súčasťou sú prevody peňažných prostriedkov do uvedených území a štátov alebo z nich, bez ohľadu na bydlisko zúčastnených osôb, pokiaľ uvedené transakcie prevýšia čiastku 30000 eur alebo jej zodpovedajúcu hodnotu v cudzej mene.“
Územia považované za daňové raje a nespolupracujúce územia boli vopred určené kráľovským dekrétom č. 1080/1991 z 5. júla 1991 (BOE č. 167 z 13. júla 1991, s. 233371) a vyhláškou ECO/2652/2002 z 24. októbra 2002 o vykonávaní povinností oznamovať operácie týkajúce sa určitých štátov Servicio Ejecutivo Komisie na predchádzanie praniu špinavých peňazí a menovým deliktom (Orden ECO/2652/2002 por la que se desarrollan las obligaciones de comunicación de operaciones en relación con determinados países al Servicio Ejecutivo de la Comisión de Prevención del Blanqueo de Capitales e Infracciones Monetarias) (BOE č. 260 z 30. októbra 2002, s. 38033). Na tomto zozname je uvedený aj Gibraltár.
Podľa Tribunal Supremo článok 5 zákona z roku 2007 o praní špinavých peňazí a príjmoch z trestnej činnosti [Crime (Money Laundering and Proceeds) Act 2007], ktorým sa preberá do právnej úpravy Gibraltáru smernica 2005/60, ukladá povinnosť dodržiavať bankové tajomstvo.
Konanie vo veci samej a prejudiciálna otázka
Jyske, dcérska spoločnosť dánskej banky NS Jyske Bank, je úverovou inštitúciou so sídlom v Gibraltári, kde podlieha kontrole zo strany Financial Services Commission (Komisia pre finančné služby).
Podľa návrhu na začatie prejudiciálneho konania Jyske vykonávala v čase skutkových okolností vo veci samej v Španielsku činnosť v rámci režimu slobodného poskytovania služieb, t. j. bez toho, aby mala v Španielsku nejakú prevádzkareň.
Dňa 30. januára 2007 španielska FIU, konkrétne Servicio Ejecutivo, informovala spoločnosť Jyske, že vzhľadom na to, že táto spoločnosť si neurčila zástupcu pre styk s uvedeným orgánom, musí tento orgán vykonať kontrolu jej organizačnej štruktúry, ako aj postupov súvisiacich s činnosťou, ktorú vykonáva v Španielsku v rámci slobodného poskytovania služieb. Pri tejto príležitosti ju Servicio Ejecutivo požiadal, aby do 1. marca 2007 predložila dokumenty, ako aj informácie týkajúce sa najmä totožnosti jej klientov.
Táto žiadosť bola zaslaná v nadväznosti na správu Servicio Ejecutivo z 24. januára 2007, podľa ktorej Jyske vykonáva v Španielsku významnú činnosť spočívajúcu najmä v poskytovaní hypotekárnych úverov na účely nadobúdania nehnuteľností v Španielsku. V uvedenej správe sa uvádzalo, že „na vykonávanie takej činnosti v Španielsku má úverová inštitúcia dvojaké zázemie a podporu, a to od pobočky svojej materskej spoločnosti v Španielsku a okrem iného aj od dvoch advokátskych kancelárií v Marbelle [(Španielsko)]. Podľa verejne dostupných informácií bol majiteľ jednej z týchto kancelárií vyšetrovaný pre podozrenie z trestného činu prania špinavých peňazí a jej názov – rovnako ako názov druhej uvedenej advokátskej kancelárie – sa objavil v mnohých operáciách oznámených Servicio Ejecutivo inými subjektmi viazanými povinnosťou poskytovať informácie o existencii indícií prania špinavých peňazí“. Vzhľadom na tieto skutočnosti Servicio Ejecutivo konštatoval, že existuje veľmi veľké riziko využívania spoločnosti Jyske na operácie prania špinavých peňazí v rámci jej činnosti vykonávanej v Španielsku na základe režimu slobodného poskytovania služieb. Podľa správy Servicio Ejecutivo z 24. januára 2007 mechanizmus využívaný na tento účel spočíval v tom, že v Gibraltári boli zriadené „spoločnosti, ktorých cieľom bolo v konečnom dôsledku zabrániť možnosti zistiť totožnosť konečného a skutočného vlastníka nehnuteľností nadobudnutých v Španielsku, predovšetkým na Costa del Sol, ako aj… pôvod finančných prostriedkov použitých na ich nadobudnutie“.
Dňa 23. februára 2007 Jyske zaslala Servicio Ejecutivo oznámenie, v ktorom ho informovala, že svojmu orgánu pre dohľad, Financial Services Commission, predložila žiadosť o stanovisko s cieľom zistiť, či má právo poskytnúť tieto informácie bez toho, aby porušila gibraltársku právnu úpravu týkajúcu sa bankového tajomstva a ochrany osobných údajov. Dňa 14. marca 2007 táto komisia vyzvala Servicio Ejecutivo, aby sa zapojil do procesu spoločnej spolupráce. Servicio Ejecutivo listom z 2. apríla 2007 uvedenej komisii odpovedal, že spoločnosť Jyske podlieha povinnostiam z dôvodu činnosti, ktorú vykonáva na území Španielska.
Dňa 12. júna 2007 zaslala Jyske Servicio Ejecutivo časť vyžiadaných informácií. Odmietla však oznámiť údaje o totožnosti svojich klientov, pričom sa odvolala na pravidlá týkajúce sa bankového tajomstva platné v Gibraltári. Tieto informácie neobsahovali ani kópie podozrivých operácií, ktoré spoločnosť Jyske uskutočnila od 1. januára 2004 v rámci svojich činností vykonávaných na základe slobodného poskytovania služieb v Španielsku.
V dôsledku toho sekretariát Servicio Ejecutivo začal 25. októbra 2007 vyšetrovanie vo vzťahu k spoločnosti Jyske, pričom jej vytýkal okrem iného porušenie ustanovení zákona č. 19/1993.
Po skončení tohto vyšetrovania 17. apríla 2009 Consejo de Ministros usúdila, že Jyske sa tým, že si nesplnila informačné povinnosti, ktoré jej vyplývajú zo zákona č. 19/1993, dopustila veľmi závažného porušenia, ktoré je definované ako „odmietnutie poskytnúť konkrétne informácie, ktoré si písomne vyžiadal Servicio Ejecutivo, alebo ich nenáležité poskytnutie“ a „nesplnenie povinnosti poskytnúť informácie týkajúce sa osobitných prípadov, ktoré sú stanovené nariadením (systematické poskytovanie správ)“. V dôsledku toho jej Consejo de Ministros uložila dve verejné napomenutia a dve finančné sankcie v celkovej výške 1700000 eur.
Dňa 30. apríla 2009 Jyske podala na Consejo de Ministros proti tomuto rozhodnutiu rozklad, ktorý Consejo de Ministros zamietla 23. októbra 2009. Jyske preto podala správnu žalobu na Tribunal Supremo. Jyske na podporu tejto žaloby tvrdí, že podľa smernice 2005/60 pre ňu platí informačná povinnosť len vo vzťahu k gibraltárskym orgánom a že španielska právna úprava v rozsahu, v akom rozširuje túto povinnosť na úverové inštitúcie pôsobiace v Španielsku v rámci slobodného poskytovania služieb, nie je v súlade s ustanoveniami tejto smernice.
Za týchto okolností Tribunal Supremo rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Môže členský štát podľa článku 22 ods. 2 smernice 2005/60… vyžadovať, aby informácie, ktoré majú poskytnúť úverové inštitúcie pôsobiace na jeho území bez stálej prevádzkarne, boli bezpodmienečne a priamo poskytnuté jeho vlastným orgánom, ktoré sú poverené predchádzaním praniu špinavých peňazí, alebo naopak má byť žiadosť o informácie určená [FIU] členského štátu, na ktorého území sa nachádza dožiadaná úverová inštitúcia?“
O prejudiciálnej otázke
O prípustnosti
Španielske kráľovstvo sa domnieva, že prejudiciálna otázka je neprípustná z dôvodu, že je hypotetická a nemá nijaký vzťah k predmetu konania vo veci samej, keďže sa týka výkladu článku 22 ods. 2 smernice 2005/60, ktorý mal byť prebratý najneskôr do 15. decembra 2007, zatiaľ čo žiadosti o informácie zaslané spoločnosti Jyske pochádzajú z obdobia medzi 30. januárom a 12. júnom 2007.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry prislúcha výlučne vnútroštátnemu súdu, ktorý spor prejednáva a ktorý musí prevziať zodpovednosť za rozhodnutie sporu, aby s prihliadnutím na osobitosti konkrétneho prípadu posúdil nevyhnutnosť rozhodnutia o prejudiciálnej otázke na to, aby sám mohol rozhodnúť o veci samej, ako aj relevanciu otázok, ktoré vnútroštátny súd Súdnemu dvoru položí. Preto, pokiaľ sa predložené otázky týkajú výkladu práva Únie, je Súdny dvor v zásade povinný rozhodnúť (rozsudok z 15. januára 2013, Križan a i., C-416/10, bod 53 a citovaná judikatúra).
Z toho vyplýva, že pri otázkach týkajúcich sa práva Únie platí prezumpcia relevantnosti. Súdny dvor môže odmietnuť rozhodnúť o prejudiciálnej otázke položenej vnútroštátnym súdom len vtedy, ak je zjavné, že požadovaný výklad práva Únie nemá žiadnu súvislosť s existenciou alebo predmetom konania vo veci samej, pokiaľ ide o hypotetický problém, alebo ak Súdny dvor nedisponuje skutkovými a právnymi podkladmi potrebnými na užitočnú odpoveď na otázky, ktoré sa mu položili (rozsudky z 1. júna 2010, Blanco Pérez a Chao Gómez,
C-570/07 a C-571/07, Zb. s. I-4629
, bod 36, ako aj z 5. júla 2012, Geistbeck, C-509/10, bod 48).
Smernica 2005/60, o ktorej výklad sa žiada, nadobudla účinnosť 15. decembra 2005, teda pred zaslaním žiadostí o informácie, ktoré Servicio Ejecutivo adresoval spoločnosti Jyske 30. januára a 12. júna 2007. Okrem toho, hoci je nesporné, že lehota na prebratie uvedenej smernice uplynula až 15. decembra 2007, konanie vo veci samej sa týka zákonnosti rozhodnutia, ktoré Consejo de Ministros prijal voči spoločnosti Jyske 23. októbra 2009, teda po uplynutí tejto lehoty na prebratie.
Z toho vyplýva, že návrh na začatie prejudiciálneho konania je prípustný.
O veci samej
Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 22 ods. 2 smernice 2005/60 má vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave členského štátu, ktorá od úverových inštitúcií vykonávajúcich svoje činnosti na území tohto členského štátu v rámci slobodného poskytovania služieb vyžaduje, aby oznámili informácie vyžadované z dôvodu boja proti praniu špinavých peňazí priamo FIU uvedeného členského štátu.
Na úvod treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry s cieľom poskytnúť súdu, ktorý položil prejudiciálnu otázku, užitočnú odpoveď, môže Súdny dvor vziať do úvahy aj ustanovenia práva Únie, o ktoré sa vnútroštátny súd vo svojej otázke neopieral (rozsudok z 3. apríla 2008, Militzer & Münch,
C-230/06, Zb. s. I-1895
, bod 19).
V prejednávanom prípade odpoveď na položenú otázku nezávisí výlučne od výkladu článku 22 ods. 2 smernice 2005/60, ale musí zohľadniť tiež jednak všetky ustanovenia uvedenej smernice, ako aj všetky ustanovenia rozhodnutia 2000/642, a jednak článok 56 ZFEÚ.
O smernici 2005/60
Pokiaľ ide o článok 22 ods. 2 smernice 2005/60, z jeho znenia výslovne vyplýva, že inštitúcie a osoby podliehajúce povinnostiam vyplývajúcim z tejto smernice sú povinné poskytnúť FIU členského štátu, na ktorého území sa nachádzajú, potrebné informácie na účely predchádzania praniu špinavých peňazí a financovaniu terorizmu.
Na rozdiel od toho, čo tvrdí španielska vláda, pojem „člensk[ý] štát, na území ktorého sa inštitúcia alebo osoba, ktorá postupuje informácie, nachádza“ nemožno vykladať v tom zmysle, že v prípade činnosti, ktorú dotknutý subjekt vykonáva v rámci režimu slobodného poskytovania služieb, odkazuje na územie hostiteľského členského štátu, kde sa činnosť vykonáva.
Na jednej strane tento výklad totiž nezodpovedá obvyklému zmyslu predmetného pojmu. Na druhej strane článok 22 ods. 2 uvedenej smernice nerozlišuje medzi poskytovaním služieb v členskom štáte, kde sa subjekt nachádza, a poskytovaním služieb v iných členských štátoch v rámci režimu slobodného poskytovania služieb ani
a fortiori
neuvádza, pokiaľ ide o služby poskytované v rámci slobodného poskytovania služieb, že príslušným FIU musí byť FIU členského štátu, v ktorom sa uvedené služby poskytujú.
Z toho vyplýva, že článok 22 ods. 2 tej istej smernice sa má vykladať v tom zmysle, že stanovuje, že uvedené subjekty musia poskytnúť vyžadované informácie FIU členského štátu, na ktorého území sa nachádzajú, t. j. FIU domovského členského štátu, pokiaľ ide o operácie realizované v rámci režimu slobodného poskytovania služieb.
Treba však preskúmať, či toto ustanovenie bráni tomu, aby hostiteľský členský štát vyžadoval od úverovej inštitúcie vykonávajúcej činnosti na jeho území v rámci režimu slobodného poskytovania služieb, aby uvedené informácie poskytla priamo jeho vlastnej FIU.
V tejto súvislosti treba po prvé uviesť, že znenie článku 22 ods. 2 smernice 2005/60 výslovne takúto možnosť nezakazuje.
Po druhé treba poznamenať, že hoci je nesporné, že smernica 2005/60 má dvojaký právny základ, a to článok 47 ods. 2 ES (teraz článok 53 ods. 1 ZFEÚ), ako aj článok 95 ES (teraz článok 114 ZFEÚ), a jej cieľom je tiež zabezpečiť riadne fungovanie vnútorného trhu, jej hlavným cieľom je predchádzať využívaniu finančného systému na účely prania špinavých peňazí a financovania terorizmu, ako to vyplýva tak z jej názvu a odôvodnení, ako aj zo skutočnosti, že bola, tak ako smernica 91/308, ktorá jej predchádzala, prijatá v medzinárodnom kontexte na účely uplatňovania a vymožiteľnosti odporúčaní Finančnej akčnej skupiny (Financial Action Task Force – FATF), ktorá je hlavným medzinárodným orgánom pre boj proti praniu špinavých peňazí, v Únii.
Taká právna úprava, o akú ide v konaní vo veci samej, ktorej cieľom je umožniť príslušným orgánom hostiteľského členského štátu získať informácie potrebné na účinnejší boj proti praniu špinavých peňazí a financovaniu terorizmu, preto sleduje porovnateľný cieľ ako smernica 2005/60.
Po tretie smernica 2005/60 nezbavuje orgány členského štátu, kde sa realizovali podozrivé operácie alebo transakcie, ich právomoci vyšetrovať a stíhať porušenia v oblasti prania špinavých peňazí. Takým je totiž prípad, keď sa operácie vykonávajú prostredníctvom slobodného poskytovania služieb.
Z toho vyplýva, že článok 22 ods. 2 smernice 2005/60 v zásade nebráni právnej úprave členského štátu, ktorá od úverových inštitúcií vykonávajúcich činnosti na jeho území v rámci režimu slobodného poskytovania služieb vyžaduje, aby poskytovali vyžadované informácie priamo jeho vlastnej FIU, pokiaľ je cieľom takej právnej úpravy posilnenie účinnosti boja proti praniu špinavých peňazí a financovaniu terorizmu pri dodržaní práva Únie.
Takáto právna úprava tak nemôže ohroziť zásady zavedené smernicou 2005/60, pokiaľ ide o ohlasovacie povinnosti subjektov, ktoré im podliehajú, ani narúšať účinnosť existujúcich foriem spolupráce a výmeny informácií medzi FIU, tak ako sú stanovené v rozhodnutí 2000/642.
V tejto súvislosti treba jednak uviesť, že prijatie právnej úpravy členským štátom, vyžadujúcej od finančných inštitúcií, ktoré sa nachádzajú v inom členskom štáte a v rámci slobodného poskytovania služieb vykonávajú činnosť na jeho území, aby priamo FIU tohto členského štátu poskytli informácie potrebné na boj proti praniu špinavých peňazí a financovaniu terorizmu, nemôže úverové inštitúcie, na ktoré sa vzťahuje smernica 2005/60, zbaviť ich povinnosti poskytnúť vyžadované informácie FIU členského štátu, na ktorého území sa nachádzajú, v súlade s článkom 22 tejto smernice.
Takisto, pokiaľ ide o koordináciu a spoluprácu medzi FIU, tak ako sú stanovené v smernici 2005/60 a rozhodnutí 2000/642, z odôvodnenia 40 tejto smernice vyplýva, že „so zreteľom na medzinárodný rozmer prania špinavých peňazí a financovania terorizmu by sa mala v najvyššej možnej miere podporovať koordinácia a spolupráca medzi [FIU], ako je uvedené v rozhodnutí… 2000/642…, vrátane založenia siete FIU EÚ“.
V tejto súvislosti treba najskôr uviesť, že smernica 2005/60 síce stanovuje viaceré konkrétne a podrobné povinnosti, a to povinnosť obozretnosti vo vzťahu ku klientom, ohlasovaciu povinnosť a povinnosť uchovávať dokumenty, ktoré musia členské štáty preniesť na uvedené finančné inštitúcie, avšak pokiaľ ide o spoluprácu medzi FIU, samotná smernica nestanovuje nijakú povinnosť alebo postup, pričom vo svojom článku 38 iba spresňuje, že „Komisia poskytne takú pomoc, ktorá môže byť potrebná na uľahčenie koordinácie, vrátane výmeny informácií, medzi FIU v rámci Spoločenstva“.
Ďalej treba konštatovať, že taká vnútroštátna právna úprava, akou je právna úprava vo veci samej, nie je v rozpore s nijakým ustanovením rozhodnutia 2000/642, pokiaľ FIU členského štátu, ktorý takú právnu úpravu prijal, nie je vôbec zbavená svojej povinnosti spolupracovať s FIU iných členských štátov a recipročne, pokiaľ si bez zmeny zachováva právo žiadať od nich poskytnutie dokumentov alebo informácií na účely boja proti praniu špinavých peňazí.
Taká právna úprava totiž neohrozuje mechanizmus spolupráce medzi FIU stanovený rozhodnutím 2000/642, ale popri ňom stanovuje spôsob, akým môže FIU daného členského štátu získať priamo informácie v osobitnom prípade činnosti vykonávanej v rámci slobodného poskytovania služieb na území tohto členského štátu.
Z uvedeného vyplýva, že článok 22 ods. 2 smernice 2005/60 nebráni takej vnútroštátnej právnej úprave, akou je právna úprava vo veci samej, ak táto právna úprava zodpovedá podmienkam uvedeným v bodoch 49 až 51 a 54 tohto rozsudku.
O článku 56 ZFEÚ
Na účely overenia, či bolo právo Únie dodržané v zmysle bodu 49 tohto rozsudku, treba tiež preskúmať, či článok 56 ZFEÚ nebráni takej vnútroštátnej právnej úprave, akou je právna úprava vo veci samej, podľa ktorej má úverová inštitúcia, ktorá poskytuje služby na území daného členského štátu bez toho, aby tam mala sídlo, povinnosť ohlásiť podozrivé transakcie priamo FIU uvedeného hostiteľského členského štátu a poskytnúť jej informácie, ktoré od nej vyžaduje.
Z ustálenej judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že článok 56 ZFEÚ vyžaduje nielen vylúčenie akejkoľvek diskriminácie voči poskytovateľovi služieb na základe jeho štátnej príslušnosti alebo okolnosti, že je usadený v inom členskom štáte než v tom, v ktorom sa má služba poskytnúť, ale aj odstránenie všetkých obmedzení, i keď sa uplatňujú bez rozdielu na vnútroštátnych poskytovateľov a poskytovateľov z iných členských štátov, pokiaľ môžu zabraňovať činnosti poskytovateľa so sídlom v inom členskom štáte, kde legálne poskytuje obdobné služby, sťažovať ju alebo ju robiť menej atraktívnou (rozsudky z 23. novembra 1999, Arblade a i.,
C-369/96 a C-376/96, Zb. s. I-8453
, bod 33, ako aj z 19. decembra 2012, Komisia/Belgicko, C-577/10, bod 38 a citovaná judikatúra).
Taká právna úprava členského štátu, akou je právna úprava vo veci samej, ktorá úverovej inštitúcii pôsobiacej na území tohto prvého členského štátu v rámci slobodného poskytovania služieb z územia iného členského štátu stanovuje povinnosť poskytnúť informácie priamo FIU prvého členského štátu, predstavuje obmedzenie slobodného poskytovania služieb, keďže spôsobuje ťažkosti a dodatočné náklady na činnosti vykonávané v rámci režimu slobodného poskytovania služieb a môže sa priradiť ku kontrolám, ktoré už boli vykonané v členskom štáte, kde sa nachádza predmetná inštitúcia, a tým odradiť túto inštitúciu od vykonávania týchto činností.
Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora však vnútroštátna právna úprava patriaca do oblasti, ktorá nie je harmonizovaná na úrovni Únie, uplatniteľná bez rozdielu na každú osobu alebo podnik vykonávajúci činnosť na území dotknutého členského štátu, môže byť napriek svojmu reštriktívnemu účinku na slobodné poskytovanie služieb odôvodnená, ak zodpovedá jednému z naliehavých dôvodov všeobecného záujmu, ak tento záujem ešte nie je chránený predpismi, ktorým poskytovateľ podlieha v členskom štáte svojho sídla, ak je primeraná na zabezpečenie realizácie cieľov, ktoré sleduje, a ak nejde nad rámec toho, čo je potrebné na ich dosiahnutie (pozri rozsudky Arblade a i., už citovaný, body 34 a 35, ako aj z 21. septembra 2006, Komisia/Rakúsko,
C-168/04, Zb. s. I-9041
, bod 37).
Boj proti praniu špinavých peňazí však nie je úplne harmonizovaný na úrovni Únie. Smernica 2005/60 totiž vykonáva minimálnu harmonizáciu a najmä jej článok 5 členským štátom umožňuje prijať prísnejšie ustanovenia, keďže účelom týchto ustanovení je posilniť boj proti praniu špinavých peňazí a financovaniu terorizmu.
– Naliehavý dôvod všeobecného záujmu
Predchádzanie praniu špinavých peňazí a financovaniu terorizmu a boj proti nim sú legitímne ciele, ku ktorým sa členské štáty zaviazali tak na medzinárodnej úrovni, ako aj na úrovni Únie.
Ako sa uvádza v odôvodnení 1 smernice 2005//60, ktorej cieľom je vykonať na úrovni Únie odporúčania FATF, „veľké toky špinavých peňazí môžu poškodiť stabilitu a povesť finančného sektora a ohroziť spoločný trh a terorizmus narušuje základy našej spoločnosti“. Takisto v odôvodnení 3 uvedenej smernice je zdôraznené, že „tí čo perú špinavé peniaze a financujú terorizmus s cieľom uľahčiť páchanie svojej trestnej činnosti, by sa mohli pokúsiť využiť voľný pohyb kapitálu a slobodu poskytovať finančné služby“.
Navyše Súdny dvor už uznal, že boj proti praniu špinavých peňazí, ktorý sa spája s cieľom ochrany verejného poriadku, predstavuje legitímny cieľ, ktorý je spôsobilý odôvodniť obmedzenie slobodného poskytovania služieb (pozri v tomto zmysle rozsudok z 30. júna 2011, Zeturf,
C-212/08, Zb. s. I-5633
, body 45 a 46).
– Spôsobilosť predmetnej vnútroštátnej právnej úpravy dosiahnuť ciele, ktoré sleduje
Vzhľadom na to, že orgány hostiteľského členského štátu disponujú výlučnou právomocou, pokiaľ ide o odhaľovanie, stíhanie a sankcionovanie takých porušení pravidiel, akým sú pranie špinavých peňazí alebo financovanie terorizmu, ku ktorým došlo na jeho území, je odôvodnené, aby boli informácie týkajúce sa podozrivých operácií vykonaných na území uvedeného členského štátu poskytnuté jeho FIU. Taká vnútroštátna právna úprava, akou je právna úprava vo veci samej, umožňuje dotknutému členskému štátu, aby vždy, keď existuje dôvodná pochybnosť týkajúca sa zákonnosti finančnej transakcie, vyžadoval oznámenie informácií, ktoré považuje za užitočné na to, aby vnútroštátne orgány mohli splniť svoje poslanie a v prípade potreby stíhať a sankcionovať zodpovedné subjekty.
Okrem toho, ako uviedol generálny advokát v bode 109 svojich návrhov, taká právna úprava umožňuje dotknutému členskému štátu vykonávať dohľad nad všetkými finančnými transakciami, ktoré na jeho území vykonávajú úverové inštitúcie, a to bez ohľadu na to, aký spôsob poskytovania svojich služieb si tieto inštitúcie zvolili, či už je to zriadenie sídla alebo pobočky, alebo slobodné poskytovanie služieb. V súlade s ustálenou judikatúrou Súdneho dvora, podľa ktorej je vnútroštátna právna úprava spôsobilá zaručiť dosiahnutie uvedeného cieľa len vtedy, ak skutočne zodpovedá úsiliu dosiahnuť ho koherentne a systematicky (rozsudok z 10. marca 2009, Hartlauer,
C-169/07, Zb. s. I-1721
, bod 55), tak pre všetky subjekty platia podobné povinnosti od momentu, keď vykonávajú svoje činnosti na tom istom vnútroštátnom území a ponúkajú podobné finančné služby, ktoré možno – vo väčšom či menšom rozsahu – využiť na účely prania špinavých peňazí alebo financovania terorizmu.
V dôsledku toho sa taká vnútroštátna právna úprava, akou je právna úprava vo veci samej, ktorá stanovuje povinnosť poskytnúť FIU hostiteľského členského štátu informácie o operáciách vykonaných v rámci slobodného poskytovania služieb na území tohto členského štátu, zdá byť spôsobilá na dosiahnutie cieľa sledovaného uvedenou vnútroštátnou právnou úpravou efektívnym a koherentným spôsobom.
– Proporcionalita
Podľa ustálenej judikatúry je opatrenie, ktoré obmedzuje slobodné poskytovanie služieb, primerané len vtedy, ak je vhodné na uskutočnenie cieľov, ktoré sleduje, a ak nejde nad rámec toho, čo je na dosiahnutie týchto cieľov nevyhnutné (pozri v tomto zmysle rozsudok z 15. júna 2006, Komisia/Francúzsko,
C-255/04, Zb. s. I-5251
, bod 44 a citovanú judikatúru).
Na účely účinného boja proti praniu špinavých peňazí a financovaniu terorizmu musí členský štát získať potrebné informácie, ktoré mu v tejto súvislosti umožnia odhaliť a stíhať prípadné porušenia pravidiel, ku ktorým došlo na jeho území alebo do ktorých sú zapojené osoby so sídlom na jeho území.
Taká vnútroštátna právna úprava, akou je právna úprava vo veci samej, ktorá úverovým inštitúciám pôsobiacim na území tohto členského štátu v rámci slobodného poskytovania služieb ukladá povinnosť poskytovať uvedené informácie priamo jeho FIU, však bude primeraná iba vtedy, ak mechanizmus stanovený v článku 22 smernice 2005/60 v spojení s rozhodnutím 2000/642 neumožní uvedenej FIU už aj tak získať tieto informácie prostredníctvom FIU členského štátu, v ktorom sa nachádza úverová inštitúcia, a rovnako účinne bojovať proti praniu špinavých peňazí a financovaniu terorizmu.
Skutočnosť, že FIU hostiteľského členského štátu získa od FIU domovského členského štátu potrebné informácie, totiž pre dotknutú úverovú inštitúciu predstavuje menšiu administratívnu a finančnú záťaž než povinnosť poskytnúť uvedené informácie priamo FIU hostiteľského členského štátu. Na jednej strane je možné, že FIU domovského členského štátu už disponuje požadovanými informáciami, keďže úverová inštitúcia má povinnosť poskytnúť jej informácie v súlade s článkom 22 ods. 2 smernice 2005/60. Na druhej strane, za predpokladu, že by FIU členského štátu, v ktorom sa úverová inštitúcia nachádza, musela sama žiadať uvedenú inštitúciu o poskytnutie týchto informácií, by administratívna záťaž bola tiež menšia v prípade, že by úverová inštitúcia musela odpovedať iba jednému partnerovi.
Treba teda preskúmať, či mechanizmus spolupráce a výmeny informácií zavedený rozhodnutím 2000/642 umožňuje hostiteľskému členskému štátu za každých okolností účinne bojovať proti praniu špinavých peňazí a financovaniu terorizmu vo vzťahu k činnostiam úverových inštitúcií pôsobiacich v rámci slobodného poskytovania služieb.
V tejto súvislosti treba uviesť, že tento mechanizmus spolupráce medzi FIU má určité nedostatky.
Najskôr treba uviesť, že rozhodnutie 2000/642 upravuje významné výnimky z povinnosti dožiadanej FIU poskytnúť žiadajúcej FIU vyžadované informácie. Článok 4 ods. 3 tohto rozhodnutia tak stanovuje, že FIU môže odmietnuť poskytnutie informácií, ktoré by mohli narušiť vyšetrovanie trestného činu v dožiadanom členskom štáte, alebo ak by poskytnutie informácií jasne odporovalo legitímnym záujmom fyzickej alebo právnickej osoby alebo dotknutého členského štátu, alebo tiež ak by také poskytnutie bolo v rozpore so základnými zásadami vnútroštátneho práva bez toho, aby však definoval tieto pojmy.
Rovnako je nesporné, že v oblasti boja proti javom prania špinavých peňazí alebo financovania terorizmu a
a fortiori
, pokiaľ ide o predchádzanie týmto javom, musí byť reakcia orgánov čo možno najrýchlejšia. Článok 22 ods. 1 smernice 2005/60 okrem toho výslovne spresňuje, že úverové inštitúcie musia poskytovať uvedené informácie urýchlene, či už ide o spontánne ohlásenia podozrivých operácií alebo potrebné informácie, ktoré vyžaduje príslušná FIU. Poskytnutie potrebných informácií priamo FIU členského štátu, na ktorého území sa vykonávajú operácie, sa preto zdá byť najvhodnejším prostriedkom na zabezpečenie účinného boja proti praniu špinavých peňazí a financovaniu terorizmu.
Rozhodnutie 2000/642 ďalej neupravuje lehotu na poskytnutie informácií dožiadanou FIU, ani sankcie v prípade neposkytnutia alebo neodôvodneného odmietnutia zo strany dožiadanej FIU poskytnúť vyžadované informácie.
Napokon treba konštatovať, že využívanie mechanizmu spolupráce medzi FIU na účely získania potrebných informácií s cieľom boja proti praniu špinavých peňazí alebo financovaniu terorizmu odhaľuje osobitné nedostatky, pokiaľ ide o činnosti vykonávané v rámci slobodného poskytovania služieb.
Na jednej strane v tomto kontexte FIU hostiteľského členského štátu, na ktorého území sú predmetné finančné operácie vykonávané, najlepšie pozná riziká súvisiace s praním špinavých peňazí a financovaním terorizmu na vnútroštátnom území. Je informovaná o všetkých skutočnostiach, ktoré môžu súvisieť s finančnou trestnou činnosťou na danom území, nielen inštitúciami a osobami uvedenými v smernici 2005/60, ale aj všetkými vnútroštátnymi orgánmi zodpovednými za stíhanie a sankcionovanie finančnej trestnej činnosti, či už ide o správne, súdne alebo represívne orgány, alebo o orgány dohľadu nad burzovými trhmi alebo nad finančnými derivátmi.
Na druhej strane, aby mohla FIU požiadať o informácie prostredníctvom mechanizmu spolupráce FIU zavedeného rozhodnutím 2000/642, musí už disponovať informáciami signalizujúcimi podozrenia na pranie špinavých peňazí alebo financovanie terorizmu. Keďže k ohláseniam týkajúcim sa podozrivých transakcií dochádza podľa článku 22 ods. 2 smernice 2005/60 na FIU domovského členského štátu a rozhodnutie 2000/642 neupravuje povinnosť poskytnúť tieto informácie
ex offo
FIU hostiteľského členského štátu, FIU hostiteľského členského štátu bude iba zriedkakedy disponovať informáciami podporujúcimi potrebné podozrenia, aby mohla predložiť FIU domovského členského štátu žiadosť o poskytnutie informácií.
Navyše, ak by ohlasovacia povinnosť vo vzťahu k FIU hostiteľského členského štátu spôsobovala úverovej inštitúcii pôsobiacej v rámci slobodného poskytovania služieb výdavky, ako aj dodatočné administratívne náklady, tieto výdavky budú dosť obmedzené, pretože uvedené úverové inštitúcie už majú povinnosť zaviesť infraštruktúru potrebnú na účely poskytovania informácií FIU členského štátu, v ktorom sa nachádzajú.
Za týchto podmienok taká vnútroštátna právna úprava hostiteľského členského štátu, akou je právna úprava vo veci samej, vyhovuje požiadavke proporcionality, keďže od úverových inštitúcií, ktoré sa nachádzajú v inom členskom štáte, vyžaduje, aby v súvislosti s operáciami vykonanými v rámci slobodného poskytovania služieb poskytli potrebné informácie na účely boja proti praniu špinavých peňazí a financovaniu terorizmu priamo FIU hostiteľského členského štátu iba v prípade neexistencie účinného mechanizmu zaručujúceho úplnú a neobmedzenú spoluprácu FIU a umožňujúceho taktiež účinný boj proti praniu špinavých peňazí a financovaniu terorizmu.
V prejednávanom prípade španielska právna úprava, o ktorú ide v konaní vo veci samej, ukladá úverovým inštitúciám, ktoré prostredníctvom pobočiek alebo v rámci slobodného poskytovania služieb bez stálej prevádzkarne vykonávajú činnosti v Španielsku, povinnosť poskytnúť priamo španielskej FIU informácie o operáciách, ktoré zahŕňajú prevody finančných prostriedkov z alebo do určitých území, pod podmienkou, že suma uvedených operácií prekročí 30000 eur.
Taká právna úprava, ktorá neukladá povinnosť oznamovať vo všeobecnosti všetky a akékoľvek operácie realizované v rámci slobodného poskytovania služieb na španielskom území, ale iba tie, ktoré musia byť podľa objektívnych kritérií stanovených vnútroštátnym zákonodarcom považované za podozrivé, sa nezdá byť neprimeraná.
Napokon, ako uviedol generálny advokát v bode 115 svojich návrhov, táto právna úprava, keďže povinnosti, ktoré stanovuje, ukladá všetkým úverovým inštitúciám, ako aj všetkým zahraničným osobám alebo subjektom, ktoré vykonávajú činnosti v Španielsku prostredníctvom hlavnej prevádzkarne, pobočiek alebo v rámci slobodného poskytovania služieb, sa nezdá byť diskriminačná.
Z predchádzajúcich úvah vyplýva, že na položenú otázku je potrebné odpovedať takto:
—
článok 22 ods. 2 smernice 2005/60 sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni právnej úprave členského štátu, ktorá od úverových inštitúcií vyžaduje, aby oznámili informácie vyžadované z dôvodu boja proti praniu špinavých peňazí a financovaniu terorizmu priamo FIU tohto štátu, ak tieto inštitúcie vykonávajú svoje činnosti na vnútroštátnom území v rámci slobodného poskytovania služieb, pokiaľ táto právna úprava neohrozuje potrebný účinok uvedenej smernice, ako aj rozhodnutia 2000/642,
—
článok 56 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni takejto právnej úprave, pokiaľ je táto právna úprava odôvodnená naliehavým dôvodom všeobecného záujmu, je vhodná na zabezpečenie dosiahnutia cieľa, ktorý sleduje, nejde nad rámec toho, čo je na jeho dosiahnutie nevyhnutné, a uplatňuje sa nediskriminačne, čo prináleží overiť vnútroštátnemu súdu pri zohľadnení týchto úvah:
—
taká právna úprava je vhodná na dosiahnutie cieľa predchádzania praniu špinavých peňazí a financovaniu terorizmu, ak umožňuje dotknutému členskému štátu vykonávať dohľad a účinne pozastaviť podozrivé finančné transakcie vykonávané úverovými inštitúciami, ktoré poskytujú svoje služby na území tohto štátu, a prípadne stíhať a potrestať zodpovedné osoby,
—
povinnosť, ktorú táto právna úprava ukladá úverovým inštitúciám, ktoré vykonávajú svoju činnosť v rámci slobodného poskytovania služieb, môže predstavovať primerané opatrenie vo vzťahu k sledovaniu tohto cieľa vzhľadom na neexistenciu účinného mechanizmu, ktorý by zabezpečoval úplnú a neobmedzenú spoluprácu FIU, v čase skutkových okolností konania vo veci samej.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:

Článok 22 ods. 2 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2005/60/ES z 26. októbra 2005 o predchádzaní využívania finančného systému na účely prania špinavých peňazí a financovania terorizmu sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni právnej úprave členského štátu, ktorá od úverových inštitúcií vyžaduje, aby oznámili informácie vyžadované z dôvodu boja proti praniu špinavých peňazí a financovaniu terorizmu priamo finančnej informačnej jednotke tohto štátu, ak tieto inštitúcie vykonávajú svoje činnosti na vnútroštátnom území v rámci slobodného poskytovania služieb, pokiaľ táto právna úprava neohrozuje potrebný účinok uvedenej smernice, ako aj rozhodnutia Rady 2000/642/JHA zo 17. októbra 2000 upravujúceho spoluprácu pri výmene informácií medzi finančnými informačnými jednotkami členských štátov.

Článok 56 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni takejto právnej úprave, pokiaľ je táto právna úprava odôvodnená naliehavým dôvodom všeobecného záujmu, je vhodná na zabezpečenie dosiahnutia cieľa, ktorý sleduje, nejde nad rámec toho, čo je na jeho dosiahnutie nevyhnutné, a uplatňuje sa nediskriminačne, čo prináleží overiť vnútroštátnemu súdu pri zohľadnení týchto úvah:

—
taká právna úprava je vhodná na dosiahnutie cieľa predchádzania praniu špinavých peňazí a financovaniu terorizmu, ak umožňuje dotknutému členskému štátu vykonávať dohľad a účinne pozastaviť podozrivé finančné transakcie vykonávané úverovými inštitúciami, ktoré poskytujú svoje služby na území tohto štátu, a prípadne stíhať a potrestať zodpovedné osoby,

—
povinnosť, ktorú táto právna úprava ukladá úverovým inštitúciám, ktoré vykonávajú svoju činnosť v rámci slobodného poskytovania služieb, môže predstavovať primerané opatrenie vo vzťahu k sledovaniu tohto cieľa vzhľadom na neexistenciu účinného mechanizmu, ktorý by zabezpečoval úplnú a neobmedzenú spoluprácu finančných informačných jednotiek, v čase skutkových okolností konania vo veci samej.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: španielčina.