CELEX: 62007FJ0007
Henkilöstö
Sopimussuhteiset toimihenkilöt
Kiinnostuksenilmaisupyyntö
Esivalintamenettely
Kielitaitoa koskevat vaatimukset
Syrjintä
Häiriöt kokeiden aikana

Marie-Thérèse Angioi vaatii virkamiestuomioistuimen kirjaamoon 29.1.2007 faksitse saapuneella kannekirjelmällä (alkuperäinen
on toimitettu 2.2.2007) kumoamaan 14.3.2006 tehdyn päätöksen, jolla Euroopan henkilöstövalintatoimisto (EPSO) päätti kiinnostuksenilmaisupyynnön
yhteydessä, jonka tarkoituksena oli muodostaa tietokanta sopimussuhteisiksi toimihenkilöiksi palvelukseen otettavista hakijoista,
jättää hänet esivalintakokeiden jatkon ulkopuolelle sen vuoksi, että hänen ensimmäisistä kokeista, joiden tarkoituksena oli
arvioida hänen kielellistä ja matemaattista päättelykykyään, saamansa tulokset eivät olleet riittävät.

Asiaa koskevat oikeussäännöt
1.
Henkilöstösääntöjen säännökset
EY 12 artiklan ensimmäisessä kohdassa, sellaisena kuin se oli voimassa edellisessä kohdassa mainitun päätöksen tekoajankohtana,
määrätään seuraavaa:
”Kaikki kansalaisuuteen perustuva syrjintä on kiellettyä tämän sopimuksen soveltamisalalla, sanotun kuitenkaan rajoittamatta
tämän sopimuksen erityismääräysten soveltamista.”
EY 290 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Neuvosto vahvistaa yksimielisesti [unionin] toimielimissä käytettäviä kieliä koskevan sääntelyn, sanotun kuitenkaan rajoittamatta
[Euroopan unionin] tuomioistuimen perussäännön määräysten soveltamista.”
Nizzassa 7.12.2000 julistetun Euroopan unionin perusoikeuskirjan (EYVL C 364, s. 1; jäljempänä perusoikeuskirja) 22 artiklan,
jonka otsikkona on ”Kulttuurinen, uskonnollinen ja kielellinen monimuotoisuus”, sanamuoto on seuraava:
”Unioni kunnioittaa kulttuurista, uskonnollista ja kielellistä monimuotoisuutta.”
Euroopan talousyhteisössä käytettäviä kieliä koskevista järjestelyistä 15.4.1958 annetun neuvoston asetuksen N:o 1 (EYVL 1958,
17, s. 385) 1–6 artiklassa, sellaisina kuin niitä sovelletaan nyt käsiteltävässä asiassa, säädetään seuraavaa:
”1 artikla
Unionin toimielinten viralliset ja työkielet ovat englannin, espanjan, hollannin, italian, kreikan, latvian, liettuan, maltan,
portugalin, puolan, ranskan, ruotsin, saksan, slovakin, sloveenin, suomen, tanskan, tšekin, unkarin ja viron kieli.
2 artikla
Jäsenvaltion tai jäsenvaltion lainkäyttövaltaan kuuluvan henkilön yhteisön toimielimille osoittamat asiakirjat laaditaan millä
tahansa virallisella kielellä lähettäjän valinnan mukaan. Vastaus laaditaan samalla kielellä.
3 artikla
Yhteisön toimielimen jäsenvaltiolle tai jäsenvaltion lainkäyttövaltaan kuuluvalle henkilölle osoittamat asiakirjat laaditaan
kyseisen jäsenvaltion kielellä.
4 artikla
Asetukset ja muut yleisesti sovellettavat säädökset laaditaan [kahdellakymmenellä] virallisella kielellä.
5 artikla
Euroopan unionin virallinen lehti julkaistaan [kahdellakymmenellä] virallisella kielellä.
6 artikla
Yhteisön toimielimet voivat antaa työjärjestyksissään yksityiskohtaiset säännöt näiden kielten käyttämistä koskevien järjestelyjen
soveltamisesta.”
Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt), sellaisina kuin niitä sovelletaan
nyt käsiteltävässä asiassa, 1 d artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Näitä henkilöstösääntöjä sovellettaessa kaikenlainen syrjintä ja esimerkiksi sukupuoleen, rotuun, ihonväriin, etniseen
tai sosiaaliseen alkuperään, geneettisiin ominaisuuksiin, kieleen, uskontoon tai vakaumukseen, poliittisiin tai muihin mielipiteisiin,
kansalliseen vähemmistöön kuulumiseen, varallisuuteen, syntyperään, vammaisuuteen, ikään tai sukupuoliseen suuntautuneisuuteen
perustuva syrjintä on kiellettyä.
– –
6. Kaikkien syrjimättömyysperiaatteeseen ja suhteellisuusperiaatteeseen kohdistuvien rajoitusten on oltava objektiivisesti
ja tarkoituksenmukaisesti perusteltuja, ja niiden on vastattava henkilöstöpolitiikan yleisen edun mukaisia oikeutettuja tavoitteita.
Nämä tavoitteet voivat erityisesti oikeuttaa vahvistamaan pakollisen eläkeiän sekä vanhuuseläkeoikeutta koskevan vähimmäisiän.”
Euroopan unionin muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen (jäljempänä palvelussuhteen ehdot) 82 artiklassa,
sellaisina kuin niitä sovelletaan nyt käsiteltävässä asiassa, säädetään seuraavaa:
”1. Sopimussuhteiset toimihenkilöt otetaan palvelukseen mahdollisimman laajalta maantieteelliseltä alueelta jäsenvaltioiden
kansalaisten joukosta, ilman rotuun, poliittiseen, aatteelliseen tai uskonnolliseen vakaumukseen, ikään, vammaisuuteen, sukupuoleen
tai sukupuoliseen suuntautumiseen perustuvaa syrjintää sekä riippumatta heidän siviilisäädystään tai perhetilanteestaan.
– –
3. Sopimussuhteiseksi toimihenkilöksi voidaan ottaa ainoastaan henkilö
– –
e)      [joka] toimittaa näytön siitä, että hänellä on perusteelliset tiedot yhdessä [unionin] kielessä ja toisessa [unionin] kielessä
sellaiset tyydyttävät tiedot, jotka ovat hänen tehtäviensä suorittamiseksi tarpeen.
– –
5. [EPSO] avustaa eri toimielinten pyynnöstä sopimussuhteisen henkilöstön valinnassa, erityisesti määrittelemällä kokeiden
sisällön ja järjestämällä valintamenettelyt. [EPSO] varmistaa sopimussuhteisen henkilöstön valintamenettelyjen avoimuuden.
– –”
Euroopan yhteisöjen henkilöstövalintatoimiston perustamisesta 25.7.2002 tehdyn Euroopan parlamentin, neuvoston, komission,
tuomioistuimen, tilintarkastustuomioistuimen, talous- ja sosiaalikomitean, alueiden komitean ja Euroopan oikeusasiamiehen
päätöksen 2002/620/EY (EYVL L 197, s. 53) 3 artiklan 2 kohdassa säädetään, että ”[EPSO] voi avustaa perustamissopimuksilla
tai niiden nojalla perustettuja toimielimiä ja elimiä sekä laitoksia ja virastoja sisäisten kilpailujen järjestämisessä ja
muun henkilöstön valinnassa”.
2.
Kiinnostuksenilmaisupyyntö
EPSO julkaisi vuonna 2005 ”Euroopan unionin toimielinten ja erityisesti komission ja neuvoston nimissä” kiinnostuksenilmaisupyynnön
”sellaisista hakijoista laadittavan tietokannan muodostamista varten, jotka voidaan ottaa palvelukseen sopimussuhteisina toimihenkilöinä
suorittamaan erilaisia tehtäviä Euroopan unionin toimielimissä”. Kiinnostuksenilmaisupyyntö julkaistiin EPSOn internetsivuilla
20.6. ja 20.7.2005 välisenä aikana.
Kiinnostuksenilmaisupyynnön A luvun 2 kohta, jonka otsikko oli ”Millaisia hakijoita etsitään”, oli sisällöltään seuraava:
”Kiinnostuksenilmaisupyynnön tarkoituksena on ottaa palvelukseen yleiseltä pätevyydeltään seuraavaa henkilöstöä:
Tehtäväryhmä I: vahtimestarit, autonkuljettajat, hallinnon tuki, ruumiillisen työn tekijät.
Tehtäväryhmä II: päivähoito (pääasiassa lastenhoitajat), toimistopäälliköt/virkailijat, sihteerit, tekninen henkilöstö.
Tehtäväryhmä III: taloushallinto, tietojenkäsittely/teknologia, toimeenpanotehtävät.
Tehtäväryhmä IV: hallinnolliset tehtävät, viestintä- ja neuvontatehtävät, tutkijat, insinöörit, lingvistit, arkkitehdit. – –”
Kiinnostuksenilmaisupyynnön A luvun 3 kohdassa, jonka otsikko oli ”Hyväksymisperusteet ja yleiset edellytykset” määrättiin,
että voidakseen hakea sopimussuhteisen toimihenkilön tointa kunkin hakijan oli täytettävä vastaavaa tehtäväryhmää koskevat
hyväksymisperusteet ja yleiset edellytykset.
Kun tarkastellaan hyväksymisperusteita, kiinnostuksenilmaisupyynnön A luvun 3 kohdan a alakohdassa, jonka otsikko oli ”Vaadittava
vähimmäiskoulutus”, tehtäväryhmään II kuuluvan sopimussuhteisen toimihenkilön toimien hakijoilta edellytettiin tutkintotodistuksella
osoitettua keskiasteen jälkeistä koulutusta tai sellaisella tutkintotodistuksella osoitettua ylemmän perusasteen ja keskiasteen
koulutusta, joka antaa oikeuden keskiasteen jälkeiseen koulutukseen, sekä kolmen vuoden pituista soveltuvaa työkokemusta (tällainen
tutkintotodistus voitiin korvata vähintään kolmen vuoden pituista riittävää ammatillista koulutusta koskevalla todistuksella,
jos vastaavaa ammatillista koulutusta, joka antaa oikeuden keskiasteen jälkeiseen koulutukseen, ei ollut olemassa todistuksen
antamisen aikaan) tai edelleen välivaiheen koulutusjakson suorittamista sekä täydentävää kahden vuoden pituista alan erikoistumista
ja viiden vuoden pituista soveltuvaa työkokemusta.
Yleisistä edellytyksistä kiinnostuksenilmaisupyynnön ranskankielisen version A luvun 3 kohdan b alakohdassa määrättiin muiden
edellytysten muassa, että hakijoilla oli oltava ”perusteellinen kielitaito yhdessä Euroopan unionin virallisessa kielessä
([englannin, espanjan, hollannin, italian, kreikan, latvian, liettuan, maltan, portugalin, puolan, ranskan, ruotsin, saksan,
slovakin, sloveenin, suomen, tanskan, tšekin, unkarin ja viron kieli]) – pääkieli (muutoin pääkielenä voitiin pitää hakijan
kansalaisuuteen perustuvaa kieltä tai oppivelvollisuuskieltä) ja tyydyttävä [saksan, englannin tai ranskan kielen] taito –
toinen kieli (jonka [oli] oltava muu kuin pääkieli)”.
Ilmaisut ”pääkieli” ja ”toinen kieli”, jotka sisältyivät kiinnostuksenilmaisupyynnön A luvun 3 kohdan b alakohtaan, oli kirjoitettu
lihavoidulla kirjasintyypillä.
Kiinnostuksenilmaisupyynnön C luvun mukaan, jonka otsikkona oli ”Kokeiden kulku”, valintamenettelyn oli tapahduttava kolmessa
perättäisessä vaiheessa: ”vahvistaminen”, ”esivalintakokeet” ja ”valinta mahdollista palvelukseen ottamista varten”.
Ensimmäisestä vaiheesta – vahvistaminen – oli määrätty, että EPSO muodostaa vahvistetun tietokannan hakijoista, jotka vastaavat
pyynnössä määriteltyjä pätevyysvaatimuksia ja edellytyksiä, ja esittää tämän jälkeen kyseisen tietokannan valintakomitealle,
jotta tämä voi laatia luettelon hakijoista, jotka on hyväksytty osallistumaan esivalintakokeisiin.
Toisesta vaiheesta – esivalintakokeet – pyynnössä oli ilmoitettu, että edellisessä kohdassa mainittuun tietokantaan sisältyvät
hakijat kutsuttaisiin kolmesta osasta koostuviin kokeisiin, jotka ovat tässä tapauksessa
–        soveltuvuuskokeet heidän ”yleisen pätevyytensä” ja erityisesti ”heidän kielellisen ja muun kuin kielellisen päättelykykynsä
ja heidän kielitaitonsa” arvioimiseksi
–        samanaikaisesti koe, jossa arvioidaan ”heidän tietojaan Euroopan integraatiosta ja Euroopan unionin toimielimistä”
–        myöhemmässä vaiheessa erityinen koe ”heidän erityisen pätevyytensä” arvioimiseksi.
Kiinnostuksenilmaisupyynnössä oli lisäksi täsmennetty, että esivalintakokeet pidettäisiin ”toisella kielellä (saksa, englanti,
ranska)”, jonka oli ”oltava muu kuin pääkieli”.
Lopuksi kolmannesta vaiheesta – valinta mahdollista palvelukseen ottamista varten – kiinnostuksenilmaisupyynnössä määrättiin,
että kokeissa hyväksyttyjen hakijoiden nimet sisältyisivät lopulliseen tietokantaan, johon Euroopan unionin toimielimillä
olisi mahdollisuus tutustua, jotta nämä voisivat valita hakijoita ja pyytää haastatteluun näistä ne, jotka ”vastasivat parhaiten
niiden tarpeita”.
Kiinnostuksenilmaisupyynnön B luvussa hakijoita kehotettiin tutustumaan hakijoille tarkoitettuun oppaaseen, jotta he voisivat
”tehdä hakemuksensa asianmukaisesti”. Oppaan mukaan hakijoiden oli pääkieltä valitessaan ilmoitettava ”ensimmäinen kielensä”
valitsemalla se avautuvasta valikosta.
Lopuksi EPSOn internetsivujen otsikon ”Usein esitettyjä kysymyksiä” alla todettiin kiinnostuksenilmaisupyynnöstä seuraavaa:
”Miten pääkieli ja toinen kieli määritellään?
Pääsääntöisesti pääkieli on kansalaisuuteenne perustuva kieli, jos se on yksi Euroopan unionin 20 virallisesta kielestä. Siinä
tapauksessa, että kysymys on maasta, jolla on kaksi tai useampia virallisia kieliä, pääkieli on se, jolla olette suorittanut
oppivelvollisuutenne. Toinen kieli on kieli, jolla suorittaisitte kokeet, jos teidät hyväksyttäisiin esivalinnassa. Sen on
oltava muu kuin pääkielenne. Tämän pyynnön osalta toisen kielenne on oltava englanti, ranska tai saksa. Tämän toisen kielen
tyydyttävä taito on välttämätön.”

Tosiseikat
Kiinnostuksenilmaisupyynnön julkaisemisen johdosta kantaja, joka on Ranskan kansalainen mutta jonka vanhemmat ovat Italian
kansalaisia, haki tehtäväryhmään II kuuluvaa sopimussuhteisen toimihenkilön tointa, jonka tehtävänkuvaus oli ”toimistonhoito
(sihteeristö)”.
Kantaja ilmoitti sähköisesti täytetyssä hakemuksessaan, että hänen pääkielensä samoin kuin hänen toinen kielensä – kieli,
jolla hänen oli suoritettava esivalintakokeet – olisi ranska.
EPSO ilmoitti kantajalle 4.10.2005 päivätyllä sähköpostiviestillä, että valintakomitea oli hyväksynyt hänen hakemuksensa ja
että hänet kutsuttaisiin myöhemmin osallistumaan esivalintakokeisiin. Tässä viestissä ilmoitettiin, että kantajan ”pääkieli”
olisi ranska ja hänen ”koekielensä” englanti.
Kantaja lähetti 15.11.2005 EPSOlle sähköpostia muistuttaakseen tälle, että hän oli valinnut esivalintakokeissa käytettäväksi
kieleksi ranskan, ei englantia.
EPSO vastasi kantajalle 28.11.2005 päivätyllä sähköpostilla, että esivalintakokeissa käytettävä kieli ei voinut olla pääkieli,
ja kehotti asianomaista ”lukemaan uudelleen kiinnostuksenilmaisupyynnön”. Tämän viestin johdosta kantaja suostui suorittamaan
esivalintakokeet englannin kielellä.
EPSO julkaisi 21.11.2005 ilmoituksen, joka koski esivalintakokeiden rakennetta ja arviointia (jäljempänä 21.11.2005 päivätty
ilmoitus). Tässä ilmoituksessa täsmennettiin
–        että ensimmäiset kokeet, joiden tarkoituksena oli arvioida kielellistä ja matemaattista päättelykykyä, sisälsivät 25 ja 20
monivalintakysymystä
–        että toinen koe, joka koski Euroopan unionin tuntemusta, sisälsi 30 monivalintakysymystä
–        että kolmannen kokeen tarkoituksena oli arvioida ”erityiset tiedot (osa-alueella, joka on ilmoitettu hakemuksessa ensimmäiseksi
vaihtoehdoksi)”.
Lisäksi 21.11.2005 päivätyssä ilmoituksessa oli mainittu, että ”ainoastaan päättelykykyä ja tietoja Euroopan unionista koskevat
kokeet järjestettäisiin tässä vaiheessa” ja että ”hakijat kutsuttaisiin erityisiä tietoja koskeviin kokeisiin myöhemmässä
vaiheessa” lukuun ottamatta ”tehtäväryhmään II, tehtäväkuvaus sihteeri, kuuluvia hakijoita, jotka suorittaisivat kaikki kokeet
samanaikaisesti tässä vaiheessa”.
Lopuksi 21.11.2005 päivätyssä ilmoituksessa korostettiin edelleen, että ”läpäisykynnykset, joiden ylittyessä hakija kirjataan
tietokantaan” olisivat tehtäväryhmään II kuuluvien toimien osalta 45 prosenttia kaikissa kokeissa niin, että 35 prosenttia
on vaadittu vähimmäismäärä niissä kokeissa, joiden tarkoituksena on arvioida kielellistä ja matemaattista päättelykykyä.
Kantaja suoritti 6.1.2006 Brysselissä (Belgia) sen yrityksen virkailijoiden valvonnassa, jolle EPSO oli uskonut esivalintakokeiden
järjestämisen, kokeet, joiden tarkoituksena oli arvioida hänen kielellistä ja matemaattista päättelykykyään, kokeen, joka
koski hänen tietojaan Euroopan unionista, sekä kokeen, jonka tarkoituksena oli arvioida hänen erityiset tietonsa. Asianomaisen
mukaan esivalintakokeiden kulkua häiritsi vähintään neljään otteeseen hänen tietokoneeseensa tullut häiriö. Hänen pyyntönsä
siitä, että hänelle annettaisiin todistus, jossa todettaisiin nämä tapahtumat, ei johtanut toimiin.
EPSO ilmoitti kantajalle 27.2.2006 päivätyllä sähköpostiviestillä, että tämä oli läpäissyt esivalintakokeet ja että hänen
nimensä kirjattaisiin tietokantaan, johon Euroopan unionin toimielimillä olisi mahdollisuus tutustua niiden tarpeita parhaiten
vastaavien hakijoiden valitsemiseksi ja kutsumiseksi haastatteluun.
EPSO lähetti kantajalle 14.3.2006 sähköpostiviestin (jäljempänä 14.3.2006 tehty päätös), jonka sisältö oli seuraava:
”Arvoisa hakija
Rajallisessa määrässä tapauksia tietyt hakijat, joihin myös te kuulutte, ovat saaneet kaksi erilaista ja ristiriitaista kirjettä
saavutetuista koetuloksista hakijoille osoitettujen kirjeiden johdannossa tapahtuneen virheen takia.
Teitä koskevien tietojen selventämiseksi velvollisuuteni on vahvistaa Teille, että arvosananne ovat seuraavat:
–        Kielellinen                              :       32,00 %
–        Matemaattinen                              :       35,00 %
Kielellinen ja matemaattinen yhteensä             :      33,33 %
Tehtäväryhmässä II vaadittu vähimmäismäärä: 35,00 %
Tämän vuoksi joudun valitettavasti ilmoittamaan Teille, että arvosananne kokeissa, joiden tarkoituksena oli arvioida kielellistä
ja matemaattista päättelykykyä, eivät ole riittävät, jotta EPSO voisi hyväksyä teidät valinnan seuraavaan vaiheeseen.
– –
Pahoittelen tästä aiheutuvaa mielipahaa.”
Kantaja riitautti 14.3.2006 tehdyn päätöksen 10.4.2006 päivätyllä viestillään, jonka otsikko oli ”koetulosten riitauttaminen”.
Asianomainen korosti, että hänen oli ollut pakko esivalintakokeidensa aikana keskeyttää ne ”useaan otteeseen” ”tietokoneongelmien”
takia ja että ”hänen kirjaamisensa EPSOn tietokantaan olisi pidettävä voimassa”.
EPSO vastasi kantajalle 19.4.2006 päivätyllä sähköpostilla ja vahvisti, että tämä oli saavuttanut ainoastaan 33,33 prosenttia
oikeista vastauksista kokeissa, joiden tarkoituksena oli arvioida kielellistä ja matemaattista päättelykykyä, vaikka vaadittu
vähimmäismäärä oli 35 prosenttia. Kantajan väittämiä tietokonehäiriöitä koskevista valituksista EPSO ilmoitti, että nämä valitukset
tehtiin ”aivan liian myöhään”, että ”ei ollut enää mahdollista tarkistaa, oliko sillä tietokoneella, jolla hän oli suorittanut
kokeet, todella esiintynyt poikkeavuuksia”, ja että joka tapauksessa ”tulokset, jotka oli kirjattu, vaikuttivat aivan normaaleilta”.
Kantaja totesi samana päivänä EPSOlle osoitetussa sähköpostissa – muistutettuaan ilmoittaneensa tietokonehäiriöiden esiintymisestä
salissa, jossa hän oli suorittanut kokeet, ja tämän jälkeen saatuaan 14.3.2006 tehdyn päätöksen –, ettei voida jättää ottamatta
huomioon sitä, että nämä ovat voineet vaikuttaa hänen hakemuksensa hylkäämiseen.
Vastauksena EPSO lähetti 20.4.2006 kantajalle seuraavan sähköpostin:
”– –
Olemme täysin valmiita tarkastelemaan seikkoja, joita olette meille esittänyt. On vielä tarpeen, että toimitatte meille asianmukaiset
tiedot. Jos olette esittänyt valvojille pyynnön niiden tosiseikkojen tapahtuma-aikaan, joihin vetoatte, silloin olette saanut
tapahtumaa koskevan numeron. Näin ollen pyydämme teitä ilmoittamaan meille kyseisen numeron, jotta voisimme suorittaa tutkimuksia.
Koska kokeet on tallennettu, valvojat ovat tehneet mahdollisesti esiintyneestä ongelmasta merkinnän lokikirjaan, ja pystymme
jäljittämään nämä tosiseikat.”
Kantaja lähetti EPSOlle samana päivänä sähköpostin, jossa hän ilmoitti, että ”hänelle ei ollut missään tapauksessa annettu
tapahtumaa koskevaa numeroa”, vaikka hän oli sitä pyytänyt, ja täsmensi, ettei hänelle ollut ilmoitettu valvojan nimeä eikä
sen henkilön nimeä, joka oli puuttunut asiaan tietokonehäiriöiden ratkaisemiseksi.
Kantaja on voinut tutustua EPSOn internetsivuilla taulukkoon, jossa esitetään jokaisen hänelle esitetyn kysymyksen hyväksyttävä
vastaus, hänen antamansa vastaus ja kysymykseen vastaamiseen kulunut aika. Tähän taulukkoon, jossa ei näkynyt asianomaiselle
esitettyjen kysymysten tekstiä, sisältyi sitä vastoin maininta, jonka mukaan hänelle annettiin viran puolesta yksi piste lukukelvottoman
kysymyksen vuoksi.
Kantaja teki 14.6.2006 päivätyllä ja samana päivänä Euroopan yhteisöjen komissiolle faksitse saapuneella ilmoituksella henkilöstösääntöjen
90 artiklan 2 kohdan perusteella valituksen nimenomaan 14.3.2006 tehdystä päätöksestä. Tässä ilmoituksessa asianomainen pyysi
hallintoa toimittamaan hänelle niiden kysymysten tekstin, jotka oli esitetty hänelle kokeissa, joiden tarkoituksena oli arvioida
hänen kielellistä ja matemaattista päättelykykyään.
Palvelussopimukset tekevä viranomainen hylkäsi valituksen 11.10.2006 tekemällään päätöksellä.

Asianosaisten vaatimukset ja oikeudenkäyntimenettely
Kantaja nosti nyt käsiteltävän kanteen 29.1.2007.
Kantaja vaatii, että virkamiestuomioistuin
”–       – – kumoaa 14.3.2006 tehdyn päätöksen – –
–        – – kumoaa EPSOn ja/tai valintakomitean päätöksen, jolla hänet jätettiin kirjaamatta esivalintakokeissa hyväksyttyjen hakijoiden
tietokantaan
–        – – kumoaa valintamenettelyn jatkotoimenpiteet – –
–        – – velvoittaa [komission] korvaamaan oikeudenkäyntikulut”.
Komissio vaatii, että virkamiestuomioistuin
” –      hylkää kanteen
–        päättää oikeudenkäyntikuluista lain mukaisesti”.
Espanjan kuningaskunta pyysi virkamiestuomioistuimen kirjaamoon 30.4.2007 toimittamallaan väliintulohakemuksella saada osallistua
oikeudenkäyntiin tukeakseen kantajan vaatimuksia.
Italian tasavalta pyysi virkamiestuomioistuimen kirjaamoon 3.5.2007 saapuneella väliintulohakemuksella (alkuperäinen on toimitettu
4.5.2007) saada osallistua oikeudenkäyntiin tukeakseen kantajan vaatimuksia.
Virkamiestuomioistuimen toisen jaoston puheenjohtaja hyväksyi 19.6.2007 antamillaan määräyksillä Espanjan kuningaskunnan ja
Italian tasavallan väliintulohakemukset, joissa ne pyysivät saada osallistua oikeudenkäyntiin tukeakseen kantajan vaatimuksia.
Alun perin virkamiestuomioistuimen toisen jaoston käsiteltäväksi annettu asia siirrettiin 19.2.2009 sen ensimmäisen jaoston
käsiteltäväksi.
Asia siirrettiin 17.6.2009 tehdyllä päätöksellä täysistunnon käsiteltäväksi.
Prosessinjohtotoimina virkamiestuomioistuin kehotti asianosaisia vastaamaan kysymyksiin ja esittämään joitakin asiakirjoja.
Asianosaiset noudattivat näitä pyyntöjä.
Virkamiestuomioistuin pyysi asianosaisia myös esittämään huomautuksensa siitä kysymyksestä, oliko EPSO toimivaltainen tekemään
14.3.2006 tehdyn päätöksen.
Lopuksi asianosaiset ovat Italian tasavaltaa lukuun ottamatta virkamiestuomioistuimen kehotuksesta esittäneet huomautuksia
unionin yleisen tuomioistuimen yhdistetyissä asioissa T-156/07 ja T-232/07, Espanja vastaan komissio ja yhdistetyissä asioissa
T-166/07 ja T-285/07, Italia vastaan komissio, 13.9.2010 antamien tuomioiden vaikutuksesta käsiteltävään riita-asiaan.
Kaksi suullisessa käsittelyssä läsnä olleesta seitsemästä tuomarista ei voinut osallistua asian ratkaisemiseen, koska toinen
oli siirtynyt virkamiestuomioistuimesta hoitamaan unionin yleisen tuomioistuimen tuomarin tehtäviä ja toinen oli estynyt terveydellisistä
syistä.

Oikeudellinen arviointi
1.
Valintamenettelyn jatkotoimenpiteiden kumoamista koskevat vaatimukset
On todettava, että Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 21 artiklan ensimmäisen kohdan mukaisesti, jota sovelletaan
virkamiestuomioistuimessa käytävään menettelyyn saman perussäännön liitteessä I olevan 7 artiklan 1 kohdan nojalla, ja ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen, jota sovelletaan soveltuvilta osin virkamiestuomioistuimeen Euroopan unionin
virkamiestuomioistuimen perustamisesta 2.11.2004 tehdyn neuvoston päätöksen 2004/752/EY, Euratom (EUVL L 333, s. 7) nojalla
ennen viimeksi mainitun työjärjestyksen voimaantuloa 1.11.2007 nostettuihin kanteisiin, 44 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisesti
kannekirjelmässä on mainittava muun muassa riidan kohde ja yhteenveto seikoista, joihin kanne perustuu. Nämä seikat on esitettävä
riittävän selvästi ja täsmällisesti, jotta vastaaja voi valmistella puolustuksensa ja jotta virkamiestuomioistuin voi ratkaista
asian tarvittaessa ilman muita tietoja.
Käsiteltävässä asiassa edellä mainittujen vaatimusten perusteella ei voida selvästi yksilöidä asiakirjaa tai asiakirjoja,
joiden kumoamista vaaditaan, ja ne on sen vuoksi jätettävä tutkimatta.
2.
Vaatimukset, jotka koskevat 14.3.2006 tehdyn päätöksen ja ”EPSOn ja/tai valintakomitean päätöksen, jolla kantaja jätettiin
kirjaamatta esivalintakokeissa hyväksyttyjen hakijoiden tietokantaan”, kumoamista
Kantaja esittää edellä mainittujen vaatimusten tueksi kolme kanneperustetta, jotka koskevat ensinnäkin EY 12 artiklan ensimmäisen
kohdan ja palvelussuhteen ehtojen 82 artiklan 1 kohdan ja 3 kohdan e alakohdan rikkomista, toiseksi ”hyvän hallinnon, yhdenvertaisen
kohtelun, objektiivisuuden ja luottamuksensuojan periaatteiden loukkaamista”, ja kolmanneksi ”yhdenvertaisen kohtelun periaatteen[,]
luottamuksensuojan ja avoimuuden periaatteiden loukkaamista ja perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä”.
Lisäksi kantaja esitti suullisessa käsittelyssä neljännen kanneperusteen, jonka mukaan 14.3.2006 tehdyn päätöksen olisi tehnyt
viranomainen, jolla ei ollut toimivaltaa.

Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee EY 12 artiklan ensimmäisen kohdan ja palvelussuhteen ehtojen 82 artiklan 1 kohdan ja
3 kohdan e alakohdan rikkomista
Tässä kanneperusteessa kantaja sekä väliintulijat esittävät pääasiallisesti kiinnostuksenilmaisupyyntöön kohdistuvan lainvastaisuusväitteen,
joka voidaan jakaa kolmeen osaan. Pyyntö on niiden mukaan lainvastainen siltä osin kuin
–        siinä oli velvoitettu hakijat ilmoittamaan pääkielenä heidän kansalaisuuteensa perustuvan kielen tai kielen, jolla he olivat
suorittaneet oppivelvollisuutensa (ensimmäinen osa)
–        siinä oli rajoitettu toisen kielen valintamahdollisuus ainoastaan saksaan, englantiin tai ranskaan (toinen osa)
–        se oli julkaistu lainvastaisesti ainoastaan saksan, englannin ja ranskan kielellä ja siinä oli rajoitettu näihin kieliin EPSOn
ja hakijoiden välisessä kirjeenvaihdossa käytettävän kielen valintamahdollisuus (kolmas osa).
Kanneperusteen ensimmäinen osa, jonka mukaan kiinnostuksenilmaisupyynnössä olisi lainvastaisesti velvoitettu hakijat ilmoittamaan
pääkielenä heidän kansalaisuuteensa perustuvan kielen tai koulutuskielensä
–       Asianosaisten lausumat
Kantaja korostaa, että palvelussuhteen ehtojen 82 artiklan 3 kohdan e alakohdassa, jonka mukaan sopimussuhteiseksi toimihenkilöksi
voidaan ottaa ainoastaan henkilö, joka toimittaa näytön siitä, että hänellä on perusteelliset tiedot yhdessä unionin kielessä
ja toisessa unionin kielessä sellaiset tyydyttävät tiedot, jotka ovat hänen tehtäviensä suorittamiseksi tarpeen, ei suinkaan
edellytetä, että kieli, jonka perusteellinen taito sopimussuhteisen toimihenkilön tehtäviin hakevalla on oltava, on ehdottomasti
joko hänen kansalaisuuteensa perustuva kieli tai kieli, jolla hän on suorittanut koulutuksensa.
EPSO on kuitenkin sisällyttänyt kiinnostuksenilmaisupyynnön A luvun 3 kohdan b alakohtaan täsmennyksen, jonka mukaan ”muutoin”
kunkin hakijan ”pääkielenä”, toisin sanoen kielenä, jonka perusteellinen taito hänellä oli oltava, ”pidettäisiin hänen kansalaisuuteensa
perustuvaa kieltä tai oppivelvollisuuskieltä”. Tällä täsmennyksellä EPSO on kantajan mukaan pyrkinyt sulkemaan pois palvelussuhteen
ehtojen 82 artiklan 3 kohdan e alakohdan vastaisesti sen, että hakija voisi ilmoittaa pääkieleksi muun kielen kuin kansalaisuuteensa
perustuvan kielen tai kielen, jolla hän on suorittanut koulutuksensa. Kantaja korostaa, että hän on siten menettänyt mahdollisuuden
valita pääkieleksi kielen, jolla hänet on kasvatettu ja joka on tässä tapauksessa italian kieli.
Lisäksi velvollisuus, joka on asetettu kiinnostuksenilmaisupyynnössä ja vahvistettu hakijoiden oppaassa, johon on viitattu
tässä pyynnössä ja EPSOn internetsivuilla otsikolla ”Usein esitetyt kysymykset”, ilmoittaa kansalaisuuteen perustuva kieli
tai koulutuskieli, on kantajan mukaan EY 12 artiklan ensimmäisen kohdan ja palvelussuhteen ehtojen 82 artiklan 1 kohdan vastainen
siltä osin kuin siitä aiheutuu hakijoiden erilaista kohtelua heidän kansallisuutensa tai heidän kansallisen alkuperänsä mukaan.
Kantaja katsoo, että tämä on epäsuorasti esteenä sille, että tietyt hakijat voisivat suorittaa kokeet äidinkielellään, kun
se sitä vastoin jättää tämän mahdollisuuden hakijoille, joiden kansallisuus tai kansallinen alkuperä on toinen.
Kantaja lisää, ettei voida hyväksyä perustelua, jonka komissio on esittänyt valituksen hylkäämistä koskevassa päätöksessä
ja jonka mukaan kiinnostuksenilmaisupyynnössä oleva ilmaisu ”muutoin” toisi esiin sen, että hakijat voivat vapaasti valita
pääkielensä. Nimittäin sen lisäksi, että ilmaisu ”muutoin” on epätarkka, se esiintyy ainoastaan kiinnostuksenilmaisupyynnön
englannin- ja ranskankielisissä versioissa, ei saksankielisessä versiossa.
Joka tapauksessa kiinnostuksenilmaisupyyntö ei kantajan mukaan ollut sen laillisen tarkoituksen – joka oli asianomaisten informointi
mahdollisimman täsmällisesti avointen toimien hoitamiseen vaadituista edellytyksistä niin, että he voivat arvioida mahdollisuuttaan
hakea tointa – mukainen.
Komissio vaatii puolustuksessaan hylkäämään ensimmäisen kanneperusteen ensimmäisen osan.
Komissio korostaa aluksi, ettei missään kiinnostuksenilmaisupyynnön määräyksessä eikä hakijoiden oppaassa tai EPSOn internetsivuilla
olevassa määräyksessä velvoitettu hakijoita ottamaan pääkieleksi heidän kansalaisuuteensa perustuvaa kieltä tai koulutuskieltään.
Komission mukaan kansalaisuutta ja koulutusta koskevat kriteerit sisältyivät kiinnostuksenilmaisupyyntöön ainoastaan toissijaisesti
hakijoiden ilmoittautumistoimenpiteiden aikana mahdollisesti tapahtuvien laiminlyöntien korjaamiseksi.
Joka tapauksessa komissio korostaa vastauksessaan, että kantaja olisi voinut valita muun kielen kuin ranskan. Komission mukaan
hakijoiden oli nimittäin valittava pääkieleksi se kieli, jota he osaavat parhaiten. Käsiteltävässä asiassa kantajan ranskan
kielen taito oli kuitenkin parempi kuin hänen italian kielen taitonsa. Näin ollen siinä tapauksessa, että asianomainen olisi
valinnut italian pääkieleksi ja ranskan toiseksi kieleksi, hän olisi saanut epäoikeutetun edun, sillä kokeet olisivat olleet
kielellä, jota hän osaa parhaiten. Kiinnostuksenilmaisupyynnön tarkoituksena oli kuitenkin asettaa kaikki hakijat samaan asemaan
määräämällä, että heidän oli suoritettava esivalintakokeet kielellä, jota heidän oletetaan osaavan huonommin kuin pääkieltään.
Suullisessa käsittelyssä komissio ilmoitti kuitenkin nimenomaisesti, että – toisin kuin se oli antanut ymmärtää vastauksessaan –
hakijoilla oli vapaus valita pääkieleksi mikä tahansa kieli, jonka perusteellinen taito heillä oli. Siten kantaja olisi komission
mukaan voinut vapaasti ottaa italian pääkieleksi ja ranskan toiseksi kieleksi ja suorittaa siis esivalintakokeet ranskaksi.
Komissio kuitenkin lisää, että asianomainen valitsi vapaasti ranskan pääkieleksi.
–       Virkamiestuomioistuimen arviointi asiasta
Aluksi on muistutettava, että palvelussuhteen ehtojen 82 artiklan 3 kohdan e alakohdan mukaan sopimussuhteiseksi toimihenkilöksi
voidaan ottaa ainoastaan henkilö, jolla on nimenomaan ”perusteelliset tiedot yhdessä [unionin] kielessä”.
Vaikka se kieli, jonka perusteellinen taito sopimussuhteisen toimihenkilön tehtäviin hakevalla on, vastaa yleensä hänen kansalaisuuteensa
perustuvaa kieltä tai hänen koulutuskieltään, ei voida kuitenkaan sulkea pois – kuten komissio on sitä paitsi myöntänyt suullisessa
käsittelyssä –, että hakija osaa perusteellisesti myös toista kieltä. On kuitenkin selvää, vaikka asiaa ei ole täsmennetty
tältä osin palvelussuhteen ehtojen 82 artiklan 3 kohdan e alakohdassa, että tämän artiklan laatijat eivät ole halunneet, että
kieli, jonka perusteellinen taito sopimussuhteisen toimihenkilön tehtäviin hakevalla on oltava, rajoittuisi ainoastaan hänen
kansalaisuuteensa perustuvaan kieleen tai kieleen, jolla hän on suorittanut koulutuksensa, siinä tapauksessa, että hakija
on sellaisen jäsenvaltion kansalainen, jossa on useampi kuin yksi virallinen kieli.
Näin ollen on kyse siitä, onko EPSO palvelussuhteen ehtojen 82 artiklan 3 kohdan e alakohdan vastaisesti määrännyt käsiteltävässä
asiassa – kuten kantaja väittää –, että hakijoiden on otettava pääkieleksi kansalaisuuteensa perustuva kieli tai kieli, jolla
he ovat suorittaneet koulutuksensa.
Tässä yhteydessä on muistutettava, että kiinnostuksenilmaisupyynnön ranskankielisen version A luvun 3 kohdan b alakohdan mukaan
hakijoilla oli oltava muiden edellytysten muassa ”perusteellinen kielitaito yhdessä Euroopan unionin virallisessa kielessä
[– –] – pääkieli”, ja suluissa täsmennettiin, että ”muutoin pääkielenä [voitiin] pitää hakijan kansalaisuuteen perustuvaa
kieltä tai oppivelvollisuuskieltä”.
Toisin kuin kantaja väittää, viimeksi mainittua täsmennystä, joka sisältyy myös kiinnostuksenilmaisupyynnön englanninkieliseen
versioon, ei voida tulkita niin, että sillä olisi velvoitettu hakijat ilmoittamaan pääkieleksi kansalaisuuteensa perustuvan
kielen tai sellaisten hakijoiden osalta, jotka ovat suorittaneet koulutuksensa jäsenvaltiossa, jossa on kaksi tai useampia
virallisia kieliä, sen kielen, jolla he ovat suorittaneet tämän koulutuksen. Ilmaisun ”muutoin” käyttö osoittaa nimittäin,
että EPSO on sisällyttänyt tämän täsmennyksen ainoastaan tarkoituksenaan ilmoittaa hakijoille, että siinä tilanteessa, että
hakija olisi unohtanut ilmoittautumistoimenpiteiden aikana mainita pääkielensä, EPSO olisi korjannut tämän laiminlyönnin kirjaamalla
pääkieleksi hakijan kansalaisuuteen perustuvan kielen tai sen kielen, jolla hän on suorittanut koulutuksensa, kielen, jota
hakijan oletetaan osaavan parhaiten.
On totta, että kiinnostuksenilmaisupyynnön saksankielinen versio erosi ranskan- ja englanninkielisestä versiosta sanamuodoltaan
seuraavasti: ”Sie müssen über eine gründliche Kenntnis einer der Amtssprachen der Europäischen Union verfügen [– –] – Hauptsprache
(als Hauptsprache wird die Landessprache des Bewerbers oder die Sprache der Pflichtschule betrachtet) – –” [”Teillä on oltava
perusteellinen kielitaito yhdessä Euroopan unionin kielessä [– –] – pääkieli (pääkielenä pidetään hakijan kansalaisuuteen
perustuvaa kieltä tai oppivelvollisuuskieltä) – –”]. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tarve soveltaa ja sen seurauksena
tulkita yhdenmukaisesti unionin oikeuteen kuuluvia säännöksiä ja määräyksiä sulkee kuitenkin pois sen, että tekstiä tarkasteltaisiin
erillisenä sen jossakin versiossa, mutta edellyttää, että sitä tulkitaan sekä sen laatijan todellisen tahdon että laatijan
tavoitteleman päämäärän mukaisesti erityisesti unionin kielillä laadittujen muiden versioiden valossa (ks. vastaavasti asia
F-83/07, Zangerl-Posselt v. komissio, tuomio 30.11.2009, 49 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen, josta on valitettu unionin
yleiseen tuomioistuimeen asiassa T-62/10 P). Koska saksankielinen versio muodostaa kuitenkin käsiteltävässä asiassa vähemmistön
suhteessa kahteen muuhun kyseessä olevan tekstin kieliversioon, on syytä antaa etusija viimeksi mainituille. Sitä paitsi kantaja,
joka ei ole suinkaan ilmoittanut hakemuksessaan omaavansa minkäänlaista, edes suppeaa, saksan kielen taitoa, ei voi väittää,
että kiinnostuksenilmaisupyynnön saksankielinen versio olisi johtanut häntä harhaan antamalla hänen uskoa, että hänen oli
valittava pääkieleksi hänen kansalaisuuteensa perustuva kieli.
Lopuksi on tärkeää korostaa, että EPSO on ilmoittanut internetsivuillaan otsikolla ”Usein esitettyjä kysymyksiä” vastauksena
kysymykseen ”Miten pääkieli ja toinen kieli määritellään?”, että ”pääsääntöisesti pääkieli on kansalaisuuteenne perustuva
kieli, jos se on yksi Euroopan unionin 20 virallisesta kielestä, [ja että] sellaisten maiden osalta, joissa on kaksi tai useampia
virallisia kieliä, pääkieli on kieli, jolla olette suorittanut oppivelvollisuutenne”. Siten ilmaisun ”pääsääntöisesti” käyttö
osoittaa, ettei EPSO sulkenut pois sitä vaihtoehtoa, että hakija voisi valita pääkieleksi kiinnostuksenilmaisupyyntöön liittyvissä
kokeissa muun kielen kuin kansalaisuuteen perustuvan kielen tai koulutuskielen, jos hakijalla vain olisi sen perusteellinen
taito.
Näin ollen on niin, että koska kantajalla ei ole perusteita väittää, että EPSO olisi velvoittanut hänet ilmoittamaan pääkielekseen
hänen kansalaisuuteensa perustuvan kielen, palvelussopimuksen ehtojen 82 artiklan 3 kohdan e alakohdan rikkomista koskevaa
väitettä ei voida hyväksyä. Näin on asian laita samasta syystä myös niiden väitteiden osalta, jotka koskevat EY 12 artiklan
ensimmäisen kohdan ja palvelussuhteen ehtojen 82 artiklan 1 kohdan rikkomista.
Näin ollen ensimmäisen kanneperusteen ensimmäinen osa on hylättävä perusteettomana.
Kanneperusteen toinen osa, jonka mukaan kiinnostuksenilmaisupyynnössä on lainvastaisesti rajoitettu toisen kielen valintamahdollisuus
englannin, ranskan tai saksan kieleen
–       Asianosaisten lausumat
Kantaja muistuttaa aluksi, että palvelussuhteen ehtojen 82 artiklan 3 kohdan e alakohdasta ilmenee, että hallinto voi ainoastaan
täytettävien toimien erityisluonteen vuoksi määrätä, että sopimussuhteisen toimihenkilön tehtäviin hakevalla on oltava tyydyttävä
kielitaito erityisessä kielessä. Asianomaisen mukaan EPSO ei kuitenkaan täyttänyt tätä edellytystä, koska se päätti kiinnostuksenilmaisupyynnössä
rajoittaa toisen kielen valintamahdollisuuden englannin, ranskan tai saksan kieleen, vaikka tehtävät, joita hakijoiden oli
tarkoitus hoitaa siinä tapauksessa, että heidät otettaisiin palvelukseen, eivät kaikki tai eivät kaikki samassa määrin edellyttäneet
tyydyttävää englannin, ranskan tai saksan kielen taitoa.
Kantaja esittää myös tarkemmin, että EPSO on jättänyt ottamatta huomioon sopimussuhteisen toimihenkilön tehtävien ”ulkoisen
ulottuvuuden” rajoittaessaan toisen kielen valintamahdollisuuden englantiin, ranskaan tai saksaan, koska sopimussuhteiset
toimihenkilöt joutuvat käyttämään kaikkia unionin toimielinten virallisia kieliä suhteissaan jäsenvaltioihin tai jäsenvaltioiden
lainkäyttövaltaan kuuluviin henkilöihin.
Kantaja lisää, ettei mitään niistä perusteluista, joita komissio mahdollisesti esittää perustellakseen toisen kielen valintamahdollisuuden
rajoittamista, voida hyväksyä.
Nimittäin siinä tapauksessa, että komissio perustelisi tätä rajoitusta hallinnollisilla vaatimuksilla – sillä, että on mahdotonta,
että EPSOn tai yrityksen, jolle tämä on uskonut esivalintakokeiden järjestämisen, käytettävissä olisi riittävät aineelliset
ja henkilöstöresurssit kyseisten kokeiden järjestämiseksi kaikilla Euroopan unionin virallisilla kielillä –, tämä rajoitus
olisi lainvastainen, sillä se ei kuulu niiden toimien luonteeseen, joiden täyttämisestä oli kyse.
Kantajan mukaan tämä perustelu ei olisi sen enempää oikeutettu myöskään siinä tapauksessa, että rajoitusta perusteltaisiin
sillä väitetyllä seikalla, että englanti, ranska ja saksa ovat Euroopan unionin toimielinten pääasiallisia työkieliä. Asetuksen
N:o 1 1 artiklassa nimittäin säädetään yhtäältä, että kaikki Euroopan unionin viralliset kielet, eivät ainoastaan englanti,
ranska ja saksa, ovat toimielinten työkieliä. Vaikka toisaalta asetuksen N:o 1 6 artiklassa sallitaan toimielinten määrätä
kielten käyttämistä koskevasta yksinkertaistetusta järjestelystä pelkästään sisäisiä tarpeitaan varten, ei ole mitenkään osoitettu,
että kyseiset toimielimet olisivat ottaneet käyttöön tällaisen järjestelyn. Joka tapauksessa kantajan mukaan ei ole esitetty
todisteita siitä, että näitä kolmea kieltä käytettäisiin konkreettisesti yleisimmin kyseisten toimielinten sisäisessä toiminnassa.
Toissijaisesti siinä tapauksessa, että englannin, ranskan ja saksan kielet olisivat ainakin Brysselissä ja Luxemburgissa sijaitsevissa
toimielimissä sisäisessä viestinnässä käytettäviä kieliä, kantaja korostaa, että ne keinot, joita EPSO on käyttänyt tavoitellun
päämäärän saavuttamiseksi, eivät ole tarkoituksenmukaisia eivätkä oikeassa suhteessa päämäärään nähden. Niille hakijoille,
jotka olivat ottaneet pääkieleksi englannin, ranskan tai saksan, EPSOn asettamasta vaatimuksesta, jonka mukaan näiden hakijoiden
oli valittava toiseksi kieleksi jokin muu näistä kolmesta kielestä, seuraa, että heidän oli osoitettava kielitaitonsa kahdessa
toimielinten sisäisessä viestinnässä käytettävässä kielessä, vaikka hakijoilta, jotka olivat valinneet pääkieleksi muun kielen
kuin englannin, ranskan tai saksan, vaadittiin ainoastaan yhden sisäisessä viestinnässä käytettävän kielen taitoa.
Kantaja päättelee tästä, että EPSO on jättänyt noudattamatta EY 12 artiklaa, syrjintäkiellon periaatetta ja palvelussuhteen
ehtojen 82 artiklan 3 kohdan e alakohtaa, koska se on rajoittanut toisen kielen valintamahdollisuuden englantiin, ranskaan
tai saksaan ja estänyt häntä siten valitsemasta italian kieltä.
Komissio korostaa puolustuksessaan, että hakijoille asetettu velvollisuus valita toiseksi kieleksi englanti, ranska tai saksa
heijastaa ainoastaan toimielinten sisäisen viestinnän tehokkuutta koskevaa intressiä. Kun nimittäin otetaan huomioon virallisten
kielten lukumäärän merkittävä lisääntyminen, sisäinen viestintä on voitava varmistaa sillä, että kaikki virkamiehet ja muut
toimihenkilöt osaavat vähintään yhtä niistä kielistä, joita toimielimissä ja erityisesti komissiossa tosiasiallisesti yleisesti
käytetään.
Komissio lisää, että siinä tapauksessa, että hakijat ovat ottaneet pääkieleksi englannin, ranskan tai saksan, on edelleen
perusteltua vaatia näiltä tyydyttävää kielitaitoa jossakin muussa näistä kielistä ensinnäkin yhdenvertaisen kohtelun varmistamiseksi
kaikkien hakijoiden välillä ja toiseksi sisäisen viestinnän mahdollisuuksien lisäämiseksi.
Lisäksi komissio korostaa, että kiinnostuksenilmaisupyynnön tarkoituksena ei ollut tietyn toimen täyttäminen vaan tietokannan
muodostaminen tulevien rekrytointitarpeiden täyttämiseksi ja että tämän vuoksi EPSOlla oli vieläkin perustellumpi syy varmistua
siitä, että kaikki tähän tietokantaan kirjatut hakijat osoittivat omaavansa kielitaidon, joka vastasi jokaista heille mahdollisesti
tarjottavaa heidän tehtäväryhmäänsä kuuluvaa tointa.
Espanjan kuningaskunta ja Italian tasavalta puolestaan väittävät, että rajoittaessaan kielen, jonka tyydyttävä taito hakijoilla
oli oltava, englantiin, ranskaan tai saksaan EPSO on rikkonut samalla kertaa EY 290 artiklaa, jossa annetaan neuvostolle yksinomainen
toimivalta vahvistaa Euroopan unionin toimielimissä käytettäviä kieliä koskeva sääntely, päätöstä 2002/620, jossa ei anneta
EPSOlle lainkaan toimivaltaa käytettäviä kieliä koskevassa sääntelyssä, sekä perusoikeuskirjan 22 artiklaa, jossa taataan
monikielisyyden periaate. Lopuksi väliintulijat, jotka korostavat, että hakijoilla olisi pitänyt olla mahdollisuus valita
toinen kielensä unionin kaikkien virallisten kielten joukosta, katsovat, että tällaisella rajoituksella on myös loukattu luottamuksensuojan
periaatetta ja ettei sillä ollut mitään perusteita.
Espanjan kuningaskunta lisää, ettei komissio anna mitään selitystä, jolla voitaisiin perustella sitä, että englannin, ranskan
ja saksan kielet olisivat käytetyimmät kielet komissiossa tai että näiden kielten valinta sisäisen viestinnän kieliksi olisi
perusteltua objektiivisten seikkojen vuoksi. Joka tapauksessa komission jäsenten kollegio ei ole tehnyt mitään päätöstä tästä.
Lopuksi Espanjan kuningaskunta huomauttaa, että kiinnostuksenilmaisupyyntöön sisältyvällä kieliä koskevalla vaatimuksella
on suosittu EY 12 artiklan vastaisesti hakijoita, jotka ovat sellaisten jäsenvaltioiden kansalaisia, joiden virallinen kieli
on englanti, ranska tai saksa.
–       Virkamiestuomioistuimen arviointi asiasta
Aluksi on korostettava, että palvelussuhteen ehtojen 82 artiklan 3 kohdan e alakohtaan sisältyvät kieliä koskevat vaatimukset,
tässä tapauksessa perusteellinen kielitaito yhdessä unionin kielessä ja tehtävien hoitamisen kannalta riittävä kielitaito
toisessa unionin kielessä, muodostavat ainoastaan vähimmäisedellytykset sopimussuhteisten toimihenkilöiden palvelukseen ottamisessa.
Tästä seuraa, että hallinto voi tarvittaessa silloin, kun yksikön tai toimen tarpeet sitä edellyttävät, laillisesti määrittää
kielen tai kielet, joiden perusteellista tai tyydyttävää taitoa edellytetään (ks. toisin asia 15/63, Lassalle v. parlamentti,
tuomio 4.3.1964, s. 73 ja 74; julkisasiamies Lagrangen tässä asiassa esittämä ratkaisuehdotus, s. 94; ks. myös em. yhdistetyt
asiat Espanja v. komissio, tuomion 65 kohta ja em. yhdistetyt asiat Italia v. komissio, tuomion 81 kohta).
Vaikka tällainen erityinen kieliä koskeva edellytys voi johtua sen toimen erityisistä vaatimuksista, jota sopimussuhteinen
toimihenkilö nimetään hoitamaan, se voi yleisemmin johtua siitä, että toimielimessä on yksi tai useampi sisäisen viestinnän
kieli. Koska toimielimellä on nimittäin mahdollisuus jopa tekemättä asiasta muodollista päätöstä valita rajoitettu määrä sisäisessä
viestinnässä käytettäviä kieliä sillä edellytyksellä, että tämä valinta perustuu sen toiminnallisista tarpeista johtuviin
objektiivisiin syihin (ks. vastaavasti julkisasiamies Poiares Maduron asiassa C-160/03, Espanja v. Eurojust, tuomio 15.3.2005,
esittämän ratkaisuehdotuksen 49 ja 56 kohta; em. yhdistetyt asiat Espanja v. komissio, tuomion 75 kohta ja em. yhdistetyt
asiat Italia v. komissio, tuomion 93 kohta), tästä seuraa, että kyseinen toimielin voi oikeutetusti asettaa sen sisäisessä
viestinnässä käytettäviä kieliä vastaavan kielitaitovaatimuksen sopimussuhteisille toimihenkilöille, jotka se aikoo ottaa
palvelukseen. Päinvastaisessa tapauksessa se joutuisi ottamaan riskin siitä, että se ottaa palvelukseen toimihenkilön, joka
ei asianmukaisesti kykenisi hoitamaan tehtäviään toimielimessä, koska tämä toimihenkilö olisi mahdollisesti kyvytön kommunikoimaan
työtovereidensa kanssa ja ymmärtämään esimieheltään tulevia ohjeita tai hänellä olisi tässä suuria vaikeuksia. Tässä on tärkeää
korostaa, että edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa Italia vastaan komissio annetussa tuomiossa, joka annettiin asiassa,
jossa EPSO oli julkaissut kilpailuilmoituksen varallaololuettelojen laatimiseksi hallintovirkamiesten ja avustajien avointen
tointen täyttämiseksi unionin toimielimissä, unionin yleinen tuomioistuin ei hyväksynyt pelkästään sitä, että englannin, ranskan
ja saksan valinta vastasi unionin toimielinten ja elinten toiminnallisia tarpeita, vaan myös sen, että EPSO oli voinut oikeutetusti
vaatia näiden kilpailujen hakijoilta kielitaitoa yhdessä näistä kolmesta kielestä toisena kielenä (em. yhdistetyt asiat Italia
v. komissio, tuomion 103 kohta).
On kuitenkin tärkeää muistuttaa, että kieleen perustuva syrjintä on nimenomaisesti kielletty henkilöstösääntöjen 1 d artiklan
1 kohdan perusteella ja että kyseisen artiklan 6 kohdassa todetaan, että kaikkien syrjimättömyysperiaatteeseen ja suhteellisuusperiaatteeseen
kohdistuvien rajoitusten on oltava objektiivisesti ja tarkoituksenmukaisesti perusteltuja ja niiden on vastattava henkilöstöpolitiikan
yleisen edun mukaisia oikeutettuja tavoitteita. Tästä seuraa, että kieliä koskeva edellytys, joka ei olisi järkevässä suhteessa
sillä tavoiteltuun päämäärään, olisi vastoin kieleen perustuvan syrjimättömyyden periaatetta, joka on taattu henkilöstösääntöjen
1 d artiklan 1 kohdassa. Tällainen edellytys olisi myös vastoin henkilöstösääntöjen 27 artiklaa, jonka mukaan hallinnon on
täytettävä avoimet toimet valitsemalla virkamiehet, jotka ovat mahdollisimman päteviä, tehokkaita ja ehdottoman luotettavia.
Lopuksi siitä, että sopimussuhteisen toimihenkilön tehtävien hakijoilta edellytettäisiin kielitaitoa – vaikkakin vain tyydyttävää
– tietyissä useammissa kielissä ilman, että tämä vaatimus olisi oikeassa suhteessa tavoiteltuun päämäärään nähden, seuraisi,
että näille kielille annettaisiin etuoikeutettu asema, vaikka EY 290 artiklan nojalla on ainoastaan neuvoston tehtävänä vahvistaa
yksimielisesti Euroopan unionin kieliä koskevat järjestelyt ja vaikka perusoikeuskirjan 22 artiklan sanamuodon mukaan unionin
on kunnioitettava ”kulttuurista, uskonnollista ja kielellistä monimuotoisuutta”.
Kantajan ja väliintulijoiden kanneperusteisiin on vastattava edellä esitettyjen seikkojen valossa tutkimalla aluksi, tavoiteltiinko
kiinnostuksenilmaisupyyntöön sisältyneillä kieliä koskevilla vaatimuksilla henkilöstöpolitiikan yleisen edun mukaista oikeutettua
päämäärää ja sitten – jos tähän kysymykseen vastataan myöntävästi – olivatko nämä vaatimukset järkevässä suhteessa tavoiteltuun
päämäärään nähden.
Ensiksi kysymyksestä siitä, tavoiteltiinko kiinnostuksenilmaisupyyntöön sisältyvillä kieliä koskevilla vaatimuksilla henkilöstöpolitiikan
yleisen edun mukaista oikeutettua päämäärää, on tärkeää muistuttaa, että kiinnostuksenilmaisupyyntö julkaistiin ”Euroopan
unionin toimielinten ja erityisesti komission ja neuvoston nimissä” ”sellaisista hakijoista laadittavan tietokannan muodostamista
varten, jotka voidaan ottaa palvelukseen sopimussuhteisina toimihenkilöinä suorittamaan erilaisia tehtäviä Euroopan unionin
toimielimissä”. Menettelyn yhteydessä esitetyistä asiakirjoista kuitenkin ilmenee, että englannin, ranskan tai saksan kieltä
käytetään sisäisen viestinnän kielinä vaihtelevassa määrin toimielimissä, jotka ottavat palvelukseen merkittävän osan valintakokeissa
menestyneistä hakijoista, eli komissiossa ja neuvostossa.
Kun näin ollen otetaan huomioon asema, joka englannin, ranskan ja saksan kielillä on toimielimissä, joihin palvelukseen otetut
sopimussuhteiset toimihenkilöt nimettiin hoitamaan tehtäviään, kiinnostuksenilmaisupyyntöön sisältyvillä kieliä koskevilla
vaatimuksilla tavoiteltiin henkilöstöpolitiikan yleisen edun mukaista oikeutettua päämäärää eli sen varmistamista, että kyseisillä
toimihenkilöillä on näitä sisäisessä viestinnässä käytettäviä kieliä vastaava kielitaito.
On tärkeää lisätä, että käsiteltävässä asiassa kiinnostuksenilmaisupyynnöllä pyrittiin muodostamaan tietokanta sellaisten
sopimussuhteisten toimihenkilöiden palvelukseen ottamista varten unionin eri toimielimissä, jotka kuuluvat neljään tehtäväryhmään
ja jotka nimetään ”suorittamaan erilaisia tehtäviä” näissä toimielimissä. Näin ollen on niin, että kun otetaan huomioon yhtäältä
niiden toimielinten erilaisuus, jotka voivat ottaa palvelukseen esivalintakokeissa hyväksyttyjä henkilöitä, ja toisaalta täytettävien
toimien moninaisuus, oli oikeutettua, että EPSO varmisti, että kyseiset henkilöt voisivat hoitaa tehtäviään välittömästi,
toisin sanoen erityisesti, etteivät nämä ole kyvyttömiä ymmärtämään vähintään yhtä niiden toimielinten työkielistä, jotka
ottavat heidät palvelukseen.
Lisäksi on todettava, että virkamiehistä poiketen sopimussuhteisten toimihenkilöiden tarkoitus on lähtökohtaisesti jäädä toimielimiin
ainoastaan rajoitetuksi ajanjaksoksi, joka määritellään palvelussuhteen ehdoissa, ja että näin ollen mahdollisia puutteita
näiden toimihenkilöiden kielitaidossa ei voida korjata sellaisten koulutusohjelmien avulla, jotka toimielimet ovat perustaneet
kielellisen monimuotoisuuden suosimiseksi ja edistämiseksi.
Toiseksi on vielä tutkittava kysymystä siitä, olivatko kiinnostuksenilmaisupyyntöön sisältyvät kieliä koskevat vaatimukset
järkevässä suhteessa tavoiteltuun päämäärään nähden. Tältä osin on täsmennettävä, että edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa
Italia vastaan komissio (tuomion 94 kohta) ja edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa Espanja vastaan komissio (tuomion
75 kohta) annetuissa tuomioissa unionin yleinen tuomioistuin on katsonut, että siinä tapauksessa, että toimielin on valinnut
useita kieliä sisäisen viestinnän kieliksi, se ei voi vaatia henkilöiltä, jotka se aikoo ottaa palvelukseen, kielitaitoa useammassa
kuin yhdessä näistä kielistä. Unionin yleisen tuomioistuimen mukaan vaatimusta eri kielten samanaikaisesta taidosta ei nimittäin
voida perustella sisäisen viestinnän tarpeilla, ja se voi liittyä ainoastaan siihen, että tietyille virallisille kielille
halutaan antaa etuoikeutettu asema.
Käsiteltävässä asiassa on selvää, että EPSO on edellyttänyt kiinnostuksenilmaisupyynnössä, että hakijoilla on perusteellinen
kielitaito yhdessä virallisista kielistä pääkielenä ja tyydyttävä kielitaito englannin, ranskan tai saksan kielessä toisena
kielenä niin, että tämän toisen kielen on oltava muu kieli kuin pääkieli. Virkamiestuomioistuin toteaa siten, että EPSO on
edellyttänyt kyseisiltä hakijoilta ainoastaan kielitaitoa yhdessä niissä toimielimissä käytettävistä sisäisen viestinnän kielistä,
jotka mahdollisesti ottavat heidät palvelukseen.
Tosin erityistapauksessa, joka koskee kantajan kaltaisia hakijoita, jotka olivat valinneet pääkieleksi englannin, ranskan
tai saksan, vaatimus, jonka mukaan heidän oli otettava toiseksi kieleksi jokin muu näistä kolmesta kielestä, pakotti heidät
osoittamaan kielitaitonsa kahdessa sisäisen viestinnän kielessä, toisessa pääkielenä ja toisessa toisena kielenä.
Tätä seikkaa ei kuitenkaan voida pitää suhteettomana EPSOn tavoittelemaan päämäärään nähden.
Yhtäältä se seikka, että tietyt hakijat valitsivat pääkieleksi englannin, ranskan tai saksan, on nimittäin riippuvainen kullekin
heistä ominaisista erityispiirteistä (ks. vastaavasti asia T-376/03, Hendrickx v. neuvosto, tuomio 5.4.2005, 33 kohta).
Toisaalta on tärkeää muistuttaa, että syrjintäkiellon periaate, joka on yleisen yhdenvertaisuusperiaatteen erityinen ilmaisu
(ks. vastaavasti yhdistetyt asiat 117/76 ja 16/77, Ruckdeschel ym., tuomio 19.10.1977, 7 kohta) muodostaa yhdessä viimeksi
mainitun kanssa yhden unionin oikeuden mukaisista perusoikeuksista, joiden noudattamista unionin tuomioistuin valvoo (asia
C-442/00, Rodríguez Caballero, tuomio 12.12.2002, 32 kohta). Edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa Italia vastaan komissio
annetussa tuomiossa (94 kohta) unionin yleinen tuomioistuin korosti, että toimia Euroopan unionin toimielimissä ja elimissä
hakeville asetetut kieliä koskevat vaatimukset eivät saaneet aiheuttaa epäoikeutettua erilaista kohtelua unionin kansalaisten
välillä eivätkä vaarantaa näiden yhdenvertaista pääsyä tarjottuihin toimiin.
Käsiteltävässä asiassa on totta, että EPSOn ratkaisun seurauksena on hakijoita, jotka ovat ottaneet pääkieleksi muun kielen
kuin englannin, ranskan tai saksan, ja hakijoita, jotka ovat ottaneet pääkieleksi yhden näistä kolmesta kielestä, kohdeltu
eri tavalla. Vaikka ensin mainituilla on ollut mahdollisuus valita toinen kieli kolmen kielen eli englannin, ranskan ja saksan
joukosta, viimeksi mainittujen valintamahdollisuus on supistunut kahteen kieleen. Joka tapauksessa on niin, että vaikka EPSO
olisi kantajan toivomaan tapaan tehnyt toisen ratkaisun, jossa hakijoille, jotka olivat valinneet pääkieleksi englannin, ranskan
tai saksan, olisi annettu vapaus valita toinen kieli kaikkien virallisten kielten joukosta pääkieleksi otettua kieltä lukuun
ottamatta, tällä ratkaisulla olisi annettu näille hakijoille suhteessa muihin paljon suurempi etu, kuin se, jonka viimeksi
mainitut ovat itse asiassa saaneet. Siten EPSO on valintatilanteessa kahden sellaisen ratkaisun välillä, joista molemmista
aiheutuu erilaista kohtelua näiden kahden hakijaryhmän välillä, valinnut ratkaisun, josta aiheutuva erilainen kohtelu on vähäisintä,
ja sen ei voida näin ollen katsoa asettaneen kieliä koskevia epäasianmukaisia vaatimuksia.
Näin ollen väitteet, joiden mukaan englannin, ranskan tai saksan pääkieleksi valinneille hakijoille asetettu vaatimus ottaa
toiseksi kieleksi jokin muu näistä kolmesta kielestä olisi perusoikeuskirjan 22 artiklan, syrjintäkiellon periaatteen ja palvelussuhteen
ehtojen 82 artiklan 3 kohdan e alakohdan vastainen, on hylättävä.
Lisäksi unionin toimielinten sisäisen toiminnan yhteydessä sisäisessä viestinnässä käytettävän kielen valinta on mainittujen
toimielinten vastuulla ja niillä on valtuudet vaatia toimihenkilöitään käyttämään kyseistä kieltä. Asetuksen N:o 1 – jonka
neuvosto antoi niiden perustamissopimuksen määräysten perusteella, joilla sille annettiin toimivalta hyväksyä Euroopan unionin
toimielinten kieliä koskevat järjestelyt – 6 artiklasta nimittäin seuraa, että ”toimielimet voivat antaa työjärjestyksissään
yksityiskohtaiset säännöt näiden kielten käyttämistä koskevien järjestelyjen soveltamisesta”. Tämän vuoksi EPSOlla oli toimivalta
– toisin kuin Espanjan kuningaskunta ja Italian tasavalta väittävät – rajoittaa toisen kielen valintamahdollisuus englantiin,
ranskaan tai saksaan, kuten se on tehnyt kiinnostuksenilmaisupyynnössä, joka oli esitetty ”Euroopan unionin toimielinten ja
erityisesti komission ja neuvoston nimissä”.
On myös hylättävä väite, jonka mukaan EPSOn olisi pitänyt perustella kiinnostuksenilmaisupyynnössä esivalintakokeisiin osallistumiseksi
käytettävien kolmen kielen valinta, koska on selvää, että valinta vastasi toimielinten sisäisiä vaatimuksia (ks. vastaavasti
em. yhdistetyt asiat Espanja v. komissio, tuomion 88 kohta).
Espanjan kuningaskunnan väitettä, jonka mukaan kiinnostuksenilmaisupyynnössä olisi suosittu EY 12 artiklan, jossa kielletään
kansallisuuteen perustuva syrjintä, vastaisesti sellaisista jäsenvaltioista tulevia hakijoita, joiden virallinen kieli on
englanti, ranska tai saksa, ei myöskään voida hyväksyä, koska näiden hakijoiden samoin kuin muista jäsenvaltioista tulevien
hakijoiden on pitänyt läpäistä esivalintakokeet eri kielellä kuin sillä, jossa heillä oli perusteellinen kielitaito.
Lopuksi on niin, että vaikka Italian tasavalta väittääkseen, että toisen kielen valinnan rajoittaminen merkitsi luottamuksensuojan
periaatteen loukkaamista, korostaa, että EPSOn tavallisen käytännön mukaan toisen kielen valinnalle ei asetettu rajoituksia
järjestettäessä kilpailuja virkamiesten palvelukseen ottamiseksi edes kymmenen uuden jäsenvaltion liittymisen jälkeen vuonna
2003, mistään asiakirjoista ei kuitenkaan käy ilmi, että EPSO olisi julkisesti sitoutunut – mitä se ei sitä paitsi olisi voinut
laillisesti tehdä – olemaan vahvistamatta mitään rajoituksia toisen kielen osalta niiden sopimussuhteisten toimihenkilöiden
valintamenettelyjen yhteydessä, jotka se joutuu järjestämään.
Tästä seuraa, että ensimmäisen kanneperusteen toinen osa on hylättävä.
Ensimmäisen kanneperusteen kolmas osa, joka koskee kiinnostuksenilmaisupyynnön julkaisutapojen sekä EPSOn ja hakijoiden välisessä
kirjeenvaihdossa käytettävän kielen valinnan lainvastaisuutta
Italian tasavalta väittää, että EPSO on rikkonut EY 12 artiklaa, perusoikeuskirjan 22 artiklaa sekä asetuksen N:o 1 1–6 artiklaa
päättäessään – sitä paitsi perustelematta asiaa –, että kiinnostuksenilmaisupyyntö julkaistaisiin ainoastaan englannin, ranskan
ja saksan kielellä ja että hallinnon ja hakijoiden välisessä kirjeenvaihdossa käytettävä kieli voitaisiin valita ainoastaan
näiden kolmen kielen joukosta.
Tällaiset lainvastaisuudet eivät ole kuitenkaan voineet aiheuttaa vahinkoa kantajan eduille, koska tämä on voinut kiinnostuksenilmaisupyynnön
levittämisen jälkeen ilmoittautua kokeisiin, osallistua esivalintakokeisiin ja pitää yhteyttä EPSOon (ks. vastaavasti asia
T-3/92, Latham v. komissio, tuomio 9.2.1994, 53 kohta). Väliintulija ei kuitenkaan voi esittää väitettä, jota kantaja ei voisi
hyväksyttävästi esittää.
Tässä tilanteessa ja joka tapauksessa ensimmäisen kanneperusteen kolmas osa on hylättävä.
Koska ensimmäisen kanneperusteen kolme osaa on hylätty, kanneperuste on hylättävä.

Toinen kanneperuste, joka koskee ”hyvän hallinnon, yhdenvertaisen kohtelun, objektiivisuuden ja luottamuksensuojan periaatteiden
loukkaamista”
Asianosaisten lausumat
Tämä kanneperuste jakautuu kahteen osaan.
Kanneperusteen ensimmäisessä osassa kantaja korostaa, että hänen 6.1.2006 suorittamansa esivalintakokeet olivat täynnä teknisiä
häiriöitä. Näiden kokeiden kulku keskeytyi siten vähintään neljään otteeseen hänen käyttöönsä annetun tietokoneen häiriön
vuoksi, mikä edellytti kussakin keskeytyksessä tietotekniikan asiantuntijan toimenpiteitä. Kantaja katsoo, että nämä tapahtumat
olivat häirinneet häntä ja että hän oli niiden vuoksi menettänyt osan hänelle annetusta ajasta ilman, että hänelle olisi annettu
oikeus aloittaa koe uudelleen tai saada lisäaikaa menetetyn ajan korvaamiseksi.
Kantaja korostaa, että yleisesti ottaen EPSOn joulukuussa 2005 ja tammikuussa 2006 järjestämät kokeet pidettiin, kuten ammattiyhdistyksen
hakijoilta keräämät useat todistukset osoittivat, ”suuressa sekaannuksessa” ja että esimerkiksi tietty määrä näistä hakijoista
ei ollut voinut osallistua kyseisiin kokeisiin, vaikka he olivat ilmoittautuneet sääntöjenmukaisesti, tai heillä ei ainakaan
ollut tietoteknisten häiriöiden vuoksi mahdollisuutta tutustua kokeiden kyselylomakkeisiin. Sitä paitsi henkilöstön edustajat
valintakomiteassa olivat kantajan mukaan sen kymmenennessä EPSOn kanssa pidetyssä kokouksessa kieltäytyneet vahvistamasta
valintatuloksia erityisesti kaikkien kiinnostuksenilmaisupyynnön yhteydessä järjestettyjen kokeiden aikana tapahtuneiden teknisten
häiriöiden vuoksi.
Kantaja väittää, että sääntöjenvastaisuudet hänen esivalintakokeissaan olivat selvästi olennaisia, koska toistumisensa, lukumääränsä
ja niiden korjaamiseen kuluneen ajan vuoksi ne vaaransivat vakavasti hänen keskittymisensä.
Kanneperusteen toisessa osassa kantaja saattaa kyseenalaiseksi tulokset, jotka ilmoitettiin hänelle 14.3.2006 tehdyllä päätöksellä.
Hän selittää, että se, että hänelle – samoin kuin 62 muulle hakijalle – lähetettiin 27.2.2006 päivätty sähköpostiviesti, jossa
ilmoitettiin, että hän oli täyttänyt vaatimukset esivalintakokeissa, ja tämän jälkeen 14.3.2006 päivätty uusi sähköpostiviesti,
jossa hänelle ilmoitettiin toisin, toi esiin ongelman kokeiden tuloksen rekisteröinnissä tai käsittelyssä. Lisäksi kantajan
mukaan oli olemassa ristiriita yhtäältä 14.3.2006 tehdyn päätöksen, jolla hänelle ilmoitettiin, että 27.2.2006 päivätty sähköpostiviesti,
jolla hänelle oli virheellisesti ilmoitettu hänen hyväksymisestään, johtui ”hakijoille osoitetun kirjeen johdannossa tapahtuneesta
virheestä”, ja toisaalta sen 19.4.2006 päivätyn sähköpostin välillä, jonka mukaan tämä virhe johtui hänen kokonaisarvosanaansa
koskevasta laskuvirheestä. Lopuksi kantaja toteaa, että toisen hakijan kirjallisesta todistuksesta ilmenee, että tietokanta,
johon hakijoiden esivalintakokeissa antamat vastaukset tallennettiin, oli vahingoittunut.
Komissio vaatii puolustuksessaan, että kanneperusteen molemmat osat hylätään.
Ensimmäisestä osasta komissio katsoo, ettei kantaja esitä mitään todisteita tukeakseen väitettä, jonka mukaan sääntöjenvastaisuudet
olisivat vaikuttaneet hänen kokeidensa kulkuun.
Kanneperusteen toisesta osasta komissio korostaa, että se, että kantajalle ilmoitettiin virheellisesti 27.2.2006 päivätyllä
sähköpostiviestillä, että hänet oli hyväksytty esivalintakokeissa, johtui tietokoneen ohjelmoinnissa tapahtuneesta virheestä,
koska tässä ei otettu huomioon sitä tosiseikkaa, että asianomainen ei ollut saavuttanut 21.11.2005 päivätyssä ilmoituksessa
vaadittua vähimmäismäärää eli 35:tä prosenttia saatuaan ainoastaan 33,33 prosenttia vastauksista oikein kokeissa, joiden tarkoituksena
oli arvioida hänen kielellistä ja matemaattista päättelykykyään.
Virkamiestuomioistuimen arviointi asiasta
–       Kanneperusteen ensimmäinen osa
Toimielimillä on hyvän hallinnon ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteiden mukaisesti velvollisuus varmistaa, että kaikkien
kilpailun hakijoiden valintakokeet sujuvat mahdollisimman rauhallisesti ja säännönmukaisesti. Kilpailun kokeiden aikana sattunut
sääntöjenvastaisuus vaikuttaa kuitenkin kyseisten kokeiden laillisuuteen vain siinä tapauksessa, että se on olennainen ja
saattaa vääristää kokeiden tuloksia. Silloin kun tällainen sääntöjenvastaisuus tapahtuu, on vastaajana olevan toimielimen
tehtävänä osoittaa, ettei se ole vaikuttanut kokeiden tuloksiin (asia F-22/05, Neophytou v. komissio, tuomio 13.12.2006, 60
kohta).
Käsiteltävässä asiassa kantaja korostaa, että esivalintakokeissa, joihin hän osallistui 6.1.2006, esiintyi runsaasti teknisiä
häiriöitä ja että kyseiset kokeet muun muassa keskeytyivät ainakin neljään otteeseen hänen käyttöönsä annetun tietokoneen
häiriön takia. Mikään niistä seikoista, joihin hän vetoaa, ei kuitenkaan osoita varmasti niiden häiriöiden luonnetta, joita
hän väittää henkilökohtaisesti kohdanneensa. Tällaista näyttöä ei varsinkaan tuo se väitetty seikka, että muut hakijat olisivat
kohdanneet kokeiden aikana teknisiä toimintahäiriöitä, eikä se seikka, että henkilöstön edustajat valintakomiteassa olisivat
EPSOn kanssa pidetyn kokouksen aikana kieltäytyneet vahvistamasta valintatuloksia erityisesti kyseisten toimintahäiriöiden
vuoksi. Vaikka kantajan tulostaulukosta, johon tällä oli mahdollisuus tutustua EPSOn internetsivujen kautta, käy ilmi, että
aika, jonka asianomainen on käyttänyt neljään sellaiseen kokeen kysymykseen vastaamiseen, joiden tarkoituksena oli arvioida
hänen kielellistä päättelykykyään, oli pitempi kuin kyseisen kokeen muihin kysymyksiin vastaamiseen käytetty aika, ei tämä
seikka myöskään osoita, että väitetyt häiriöt, joiden olemassaolo on sitä paitsi muodollisesti kiistetty esivalintakokeet
järjestäneen yrityksen antamalla todistuksella, olisivat todella tapahtuneet. Lopuksi on tärkeää korostaa, ettei kantaja ole
osoittanut ilmoittaneensa tällaisista häiriöistä kuin vasta saatuaan tiedon 14.3.2006 tehdystä päätöksestä.
Näin ollen myös toisen kanneperusteen ensimmäinen osa on hylättävä.
–       Kanneperusteen toinen osa
On selvää, että EPSO ilmoitti aluksi 27.2.2006 päivätyllä sähköpostiviestillä kantajalle, että tämä oli hyväksytty esivalintakokeissa,
ja tämän jälkeen 14.3.2006 tehdyllä päätöksellä, että kantaja oli hylätty. Lisäksi asiakirjoista käy ilmi, että hallinto on
muunnellut selityksiä, jotka se on antanut tällaisten ristiriitaisten viestien olemassaolosta. Näin ollen sen jälkeen, kun
EPSO oli vedonnut 14.3.2006 tehdyssä päätöksessä ”kirjeen johdannossa tapahtuneeseen virheeseen” ja sitten 19.4.2006 päivätyssä
kirjeessä ”laskuvirheeseen”, komissio katsoi vastauksena virkamiestuomioistuimen määräämään prosessinjohtotoimenpiteeseen
tämän tapauksen johtuneen ”tietokoneen ohjelmointivirheestä” ja selitti, ettei tässä olisi otettu huomioon sitä, että asianomainen
ei ollut saavuttanut vaadittua 35 prosentin vähimmäismäärää, koska hän oli saanut ainoastaan 33,33 prosenttia vastauksista
oikein kokeissa, joiden tarkoituksena oli arvioida kielellistä ja matemaattista päättelykykyä.
On kuitenkin tärkeää korostaa, että komissio on esittänyt taulukon, johon sisältyvät koodattu luettelo kysymyksistä, jotka
kantajalle on esitetty niiden kokeiden aikana, joiden tarkoituksena oli arvioida hänen kielellistä ja matemaattista päättelykykyään,
näihin kysymyksiin annettavat oikeat vastaukset sekä vastaukset, jotka kantaja todella antoi kuhunkin näistä. Vaikka asianomainen
riitauttaa yleisesti EPSOn hakijoille ilmoittamien tulosten luotettavuuden, hän ei osoita eikä edes väitä, että oikeiden vastausten
yhteismäärä hänen esivalintakokeittensa, joiden tarkoituksena oli arvioida hänen kielellistä ja matemaattista päättelykykyään,
tuloksissa olisi ollut yli 33,33 prosenttia.
Kantaja voisi vedota tehokkaasti EPSOn hakijoille ilmoittamien tulosten yleisen luotettavuuden riitautukseen 14.3.2006 tehdyn
päätöksen kumoamista koskevien vaatimustensa tueksi ainoastaan siltä osin kuin tämän riitautuksen avulla olisi mahdollista
osoittaa, että kantaja olisi täyttänyt 21.11.2005 päivätyssä ilmoituksessa vahvistetut edellytykset eli että hän olisi saanut
vähintään 35 prosenttia vastauksista oikein esivalintakokeissa. Koska näin ei ole käsiteltävässä asiassa, kantajan toisen
kanneperusteen toinen osa on siis hylättävä, vaikka EPSO on vakavasti loukannut hyvän hallinnon periaatetta lähettämällä kantajalle
ristiriitaisia viestejä hänen esivalintakokeittensa tuloksista.
Tästä seuraa, että toinen kanneperuste on hylättävä.

Kolmas kanneperuste, joka koskee ”yhdenvertaisen kohtelun periaatteen, luottamuksensuojan ja avoimuuden periaatteen loukkaamista
ja perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä”
Kolmas kanneperuste jakautuu kahteen osaan, jotka koskevat ensinnäkin luottamuksensuojan ja avoimuuden periaatteen loukkaamista
ja perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä, toiseksi yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista.
Kanneperusteen ensimmäinen osa, joka koskee luottamuksensuojan ja avoimuuden periaatteen loukkaamista ja perusteluvelvollisuuden
laiminlyöntiä
–       Asianosaisten lausumat
Kantaja toteaa, että EPSO oli vakuuttanut 26.7.2005 pidetyn kokouksen aikana valintakomitealle, että hakijoilla voisi olla
riitautustapauksessa tai pyynnöstä mahdollisuus tutustua kokeisiinsa. Asianomainen kuitenkin moittii hallintoa siitä, että
se on kieltäytynyt toimittamasta hänelle huolimatta 14.6.2006 päivättyyn ilmoitukseen sisältyvästä tätä koskevasta pyynnöstä
niiden kysymysten tekstiä, jotka hänelle esivalintakokeiden aikana esitettiin.
Kantaja lisää, että hänen ja virkamiestuomioistuimen on mahdotonta arvioida, olivatko kysymykset hyväksyttäviä ja vaikeustasoltaan
jokseenkin samanlaisia muille hakijoille esitettyihin kysymyksiin nähden, koska EPSO oli kieltäytynyt toimittamasta kysymyksiä
hänelle.
Komissio vastaa puolustuksessaan, että kilpailuja koskevissa asioissa vahvistetun vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan ainoat
asiakirjat, joihin hakijalla on mahdollisuus tutustua, ovat hänen omat kirjalliset kokeensa (asia T-33/00, Martínez Páramo
ym. v. komissio, tuomio 27.3.2003). Käsiteltävässä asiassa kantaja sai kuitenkin tarkastetut vastauksensa taulukkona.
Komissio lisää, että vaikka kantaja pyysi 14.6.2006 päivätyssä ilmoituksessa hallintoa toimittamaan hänelle myös hänelle esitettyjen
kysymysten tekstin, tällainen pyyntö kuuluu Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi
30.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 1049/2001 soveltamisalaan (EYVL L 145, s. 43). Ainoastaan
unionin yleinen tuomioistuin olisi kuitenkin toimivaltainen tutkimaan tällaisen riitautuksen. Näin ollen kannetta ei voida
ottaa tutkittavaksi tältä osin.
Komissio korostaa joka tapauksessa, että vaikka kantajalle olisi toimitettu hänelle esitettyjen kysymysten teksti, hän ei
olisi voinut saavuttaa tavoiteltua päämäärää eli tarkistaa, olivatko kaikille hakijoille esitetyt kysymykset hyväksyttävyydeltään
ja vaikeustasoltaan samanlaisia.
–       Virkamiestuomioistuimen arviointi asiasta
On todettava, että henkilöstösääntöjen 25 artiklan toisen kohdan mukaisesti tehty tiettyä virkamiestä koskeva ja hänelle vastainen
päätös on perusteltava. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan asianomaiselle vastaisen päätöksen perusteluvelvollisuuden tarkoituksena
on yhtäältä toimittaa asianomaiselle tarvittavat tiedot sen selville saamiseksi, onko päätös perusteltu vai ei, ja toisaalta
tehdä mahdolliseksi sen tuomioistuinvalvonta (asia T-53/00, Angioli v. komissio, tuomio 23.1.2003, 67 kohta ja em. asia Martínez
Páramo ym. v. komissio, tuomion 43 kohta).
Lisäksi sellaisissa asioissa, joissa kantajat – kilpailujen hakijat – ovat epäonnistuneet monivalintakysymysten muodossa järjestetyissä
kokeissa, on todettu, että hallinto oli täyttänyt perusteluvelvollisuutensa ilmoitettuaan näille kyseisissä kokeissa saadut
arvosanat ja ilmoitettuaan, että tietyt kysymykset oli kumottu (ks. vastaavasti asia T-189/99, Gerochristos v. komissio, tuomio
17.1.2001, 34 kohta ja yhdistetyt asiat T-167/99 ja T-174/99, Giulietti ym. v. komissio, tuomio 2.5.2001, 81 ja 82 kohta).
Näin ollen erityisten olosuhteiden puuttuessa hallinto, joka järjestää palvelukseen ottamista koskevat kokeet monivalintakysymysten
muodossa, täyttää perusteluvelvollisuutensa ilmoittamalla näissä kokeissa epäonnistuneille hakijoille oikeiden vastausten
osuuden prosentteina ja toimittamalla näille pyynnöstä kuhunkin esitettyyn kysymykseen annettavan vastauksen. Toisin voisi
olla ainoastaan tilanteessa, jossa kantaja riitauttaa valituksessaan konkreettisesti tiettyjen kysymysten asianmukaisuuden
tai oikeana pidetyn vastauksen perusteltavuuden, ja sillä edellytyksellä, että hänen tulostensa ja hyväksymiskynnyksen välinen
ero olisi sellainen, että mikäli hänen riitautuksensa olisi perusteltu (mikä edellyttäisi tuomioistuimen toteavan tosiseikkojen
virheellisyyden – ks. viimeksi mainitusta näkökohdasta asia F-127/07, Coto Moreno v. komissio, tuomio 11.9.2008, 32 kohta),
hän voisi kuulua kyseessä olevissa kokeissa hyväksyttyjen hakijoiden joukkoon. Tällaisessa tilanteessa hallinnon tehtävänä
olisi valitukseen antamassaan vastauksessa ilmoittaa tätä koskevat tiedot ja erityisesti hakijalle kokeiden aikana esitettyjen
kysymysten teksti.
Käsiteltävässä asiassa on aivan aluksi tärkeää korostaa, kuten edellä on todettu, että kantajalle ilmoitettiin 14.3.2006 päivätyllä
sähköpostilla, että hän oli saanut 32 prosenttia vastauksista oikein kokeessa, jonka tarkoituksena oli arvioida hänen kielellistä
päättelykykyään, ja 35 prosenttia vastauksista oikein kokeessa, jonka tarkoituksena oli arvioida hänen matemaattista päättelykykyään,
toisin sanoen yhteensä 33,33 prosenttia oikeita vastauksia, mikä yhteismäärä oli alempi kuin tehtäväryhmässä II vaadittu vähimmäismäärä,
joka oli tässä tapauksessa 35 prosenttia. Lisäksi kantaja on voinut vähän ennen valituksensa tekemistä tutustua EPSOn internetsivuilla
taulukkoon, jossa esitettiin kunkin hänelle esitetyn kysymyksen hyväksyttävä vastaus, hänen antamansa vastaus ja aika, jonka
hän oli käyttänyt kysymykseen vastaamiseen. Samassa taulukossa mainittiin lisäksi, että yhtä hänelle esitetyistä kysymyksistä
oli mahdoton lukea ja että tämän vuoksi hänelle oli annettu yksi piste.
On tosin selvää, että 14.3.2006 tehdystä päätöksestä henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan mukaisesti tekemässään valituksessa
kantaja pyysi hallintoa toimittamaan hänelle niiden kysymysten tekstin, jotka hänelle oli esitetty kokeiden aikana, joiden
tarkoituksena oli arvioida hänen kielellistä ja matemaattista päättelykykyään, ja että valitukseen antamassaan vastauksessa
palvelussopimukset tekevä viranomainen ei ollut noudattanut kyseistä pyyntöä. Joka tapauksessa on tärkeää korostaa, että asianomainen
ei kyseisessä valituksessa riitauttanut konkreettisesti tiettyjen kysymysten asianmukaisuutta eikä edes yleisemmin tuonut
esille, että hänelle henkilökohtaisesti olisi esitetty selvästi epäasianmukaisia tai pätemättömiä kysymyksiä. Näin ollen sen,
ettei komissio ilmoittanut kantajalle hänelle kokeiden aikana esitettyjen kysymysten tekstiä, ei voida katsoa sisältävän perusteluvelvollisuuden
laiminlyöntiä.
Tästä seuraa, että kolmannen kanneperusteen ensimmäinen osa on hylättävä.
Kolmannen kanneperusteen toinen osa, joka koskee yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista
–       Asianosaisten lausumat
Kantaja huomauttaa nojautuen erityisesti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-156/89, Valverde Mordt vastaan
yhteisöjen tuomioistuin, 27.6.1991 antamaan tuomioon (121–123 kohta) ja sen edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa Giulietti
ym. vastaan komissio antamaan tuomioon (73 ja 74 kohta), että vaikka samaan kokeeseen osallistuville hakijoille ei tarvitse
välttämättä esittää samoja kysymyksiä, heille esitettävien kysymysten olisi kuitenkin oltava samantasoisia. Käsiteltävässä
asiassa valintakomitea oli kuitenkin kantajan mukaan ollut useaan otteeseen huolissaan kokeiden epäasianmukaisuuden mahdollisuudesta,
joka johtui siitä, että toimielimet itse eivät olleet laatineet tiettyjä kysymyksiä vaan yksityiset yritykset, jotka olivat
tehneet sopimuksia EPSOn kanssa. Valintakomitea oli kantajan mukaan myös muistuttanut siitä vaarasta, että hakijat joutuvat
kokeissa erinäisiin vaikeuksiin, kun otetaan huomioon tiettyjen kysymysten liiallinen vaikeus ja kysymysten sattumanvarainen
valinta.
Komissio vastaa puolustuksessaan, ettei kantaja esitä yhtään seikkaa, joka olisi omiaan synnyttämään epäilyksen siitä, että
esitetyt kysymykset eivät olisi luonteeltaan asianmukaisia.
–       Virkamiestuomioistuimen arviointi asiasta
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kilpailun valintalautakunnalla on laaja harkintavalta tämän kilpailun yhteydessä pidettävien
kokeiden yksityiskohtaisen sisällön osalta. Unionin tuomioistuinten on kumottava kokeiden sisältö vain, jos se poikkeaa kilpailuilmoituksessa
ilmoitetusta tai jos se ei liity mitenkään kokeiden tai kilpailun tarkoitukseen (yhdistetyt asiat 64/86, 71/86–73/86 ja 78/86,
Sergio ym. v. komissio, tuomio 8.3.1988, 22 kohta sekä yhdistetyt asiat T-285/02 ja T-395/02, Vega Rodríguez v. komissio,
tuomio 9.11.2004, 35 kohta). Näin ollen monivalintakysymyksistä koostuvien kokeiden yhteydessä virkamiestuomioistuimen asiana
ei ole korjata kokeita kilpailun valintalautakunnan sijasta. Kyseisen tuomioistuimen on tehtävään esitetyt vastaukset mahdollisesti
huomioon ottaen kumottava kyseinen tehtävä vain silloin, kun vaikuttaa siltä, ettei kyseinen tehtävä selvästikään ollut asianmukainen
kyseisen kilpailun tarkoitukseen nähden (em. yhdistetyt asiat Vega Rodríguez v. komissio, tuomion 36 kohta). Kiinnostuksenilmaisupyyntöön
on sovellettava analogisesti kyseistä kilpailuja koskevissa asioissa vahvistettua oikeuskäytäntöä.
Käsiteltävässä asiassa asiakirjoista ilmenee, että yhdenvertaisen kohtelun varmistamiseksi hakijoiden välillä EPSO oli päättänyt,
että kysymystietokantaan sisältyvät kysymykset olisi jaettu viiden vaikeustason mukaan ja että erityisesti tehtäväryhmään
II kuuluvan sopimussuhteisen toimihenkilön tehtäviin hakevilla tietokone valitsisi sattumanvaraisesti kielellistä päättelyä
koskevan kokeen aikana 20 kysymystä, joiden vaikeustaso on 4, ja viisi kysymystä, joiden vaikeustaso on 3, ja matemaattista
päättelyä koskevan kokeen aikana 15 kysymystä, joiden vaikeustaso on 4, ja viisi kysymystä, joiden vaikeustaso on 3. EPSO
on siten yrittänyt varmistaa kaikille hakijoille yhdenvertaisen vaikeustason.
Virkamiestuomioistuin voi lisäksi epäillä kysymysten eri vaikeustasojen mukaisen jaon perusteltavuutta ainoastaan kaikkien
kysymysten tarkastelun perusteella, mikä tarkastelu sen on suoritettava ainoastaan, jos on olemassa lukuisia seikkoja, joista
ilmenee, että järjestäjien tekemässä jaossa on virheitä, jotka ylittävät näillä olevan harkintavallan. Käsiteltävässä asiassa
on kuitenkin tärkeää korostaa, että kantaja on rajoittunut esittämään epäilyjä yleisesti koko tietokantaan sisältyvien tiettyjen
kysymysten pätevyydestä ja vaikeusasteesta mutta että hän ei ole millään tavalla osoittanut, että lukuun ottamatta poistettua
kysymystä, josta hän sai yhden pisteen, hänelle olisi henkilökohtaisesti esitetty kiinnostuksenilmaisupyynnön tarkoitukseen
nähden selvästi epäasianmukaisia tai pätemättömiä kysymyksiä.
Kolmannen kanneperusteen toista osaa ei siis voida hyväksyä.
Tästä seuraa, että kolmas kanneperuste on hylättävä.

Kanneperuste, joka koskee EPSOn toimivallan puuttumista
Asianosaisten lausumat
Kantaja esitti suullisessa käsittelyssä epäilyksiä siitä kysymyksestä, oliko EPSO toimivaltainen tekemään 14.3.2006 tehdyn
päätöksen.
Italian tasavalta täsmensi, että palvelussuhteen ehtojen 82 artiklan 5 kohdasta sekä 7.4.2004 tehdyllä päätöksellä annetuista
komission sopimussuhteisten toimihenkilöiden palvelukseen ottamismenettelyitä ja työsuhdetta koskevista yleisistä täytäntöönpanosäännöksistä
(julkaistu 1.6.2004 Hallinnollisissa tiedotteissa nro 49-2004; jäljempänä yleiset täytäntöönpanosäännökset) käy ilmi, että
EPSOn toimivalta oli rajoitettu sopimussuhteisten toimihenkilöiden valinnassa kokeiden sisällön määrittämiseen ja valintamenettelyjen
järjestämiseen mutta että se ei ulotu hakemusten hylkäämismahdollisuuteen. Näin ollen käsiteltävässä asiassa tämä toimivalta
olisi Italian hallituksen mukaan kuulunut toimielimille, jotka olivat kiinnostuneita sopimussuhteisten toimihenkilöiden tietokannan
muodostamisesta.
Virkamiestuomioistuimen arviointi asiasta
On muistutettava, että palvelussuhteen ehtojen 82 artiklan 5 kohdan ensimmäisen virkkeen sanamuodon mukaan ”[EPSO] avustaa
eri toimielinten pyynnöstä sopimussuhteisen henkilöstön valinnassa, erityisesti määrittelemällä kokeiden sisällön ja järjestämällä
valintamenettelyt”. Lisäksi päätöksen 2002/620 3 artiklan 2 kohdan mukaan ”[EPSO] voi avustaa perustamissopimuksilla tai niiden
nojalla perustettuja toimielimiä ja elimiä sekä laitoksia ja virastoja sisäisten kilpailujen järjestämisessä ja muun henkilöstön
valinnassa”. Lopuksi yleisten täytäntöönpanosäännösten 5 artiklan 2 kohdassa säädetään, että kokeet, joiden tarkoituksena
on arvioida hakijoiden kykyjä kielellisen ja matemaattisen päättelyn alalla ”järjestää EPSO tai ne järjestetään sen vastuulla”.
Käsiteltävässä asiassa ja tilanteessa, kun itse kiinnostuksenilmaisupyynnön sanamuodosta ilmenee, että tämä oli julkaistu
EPSOn toimesta ”Euroopan unionin toimielinten ja erityisesti komission ja neuvoston nimissä”, EPSO oli toimivaltainen edellisessä
kohdassa mainittujen tekstien perusteella järjestämään esivalintakokeet ja hylkäämään niiden hakijoiden hakemukset, jotka
olivat epäonnistuneet kyseisissä kokeissa.
Tämän vuoksi kanneperustetta, jonka mukaan EPSOlla ei ollut toimivaltaa tehdä 14.3.2006 tehtyä päätöstä, ei voida hyväksyä.
Siten vaatimukset, joilla pyritään 14.3.2006 tehdyn päätöksen kumoamiseen, on hylättävä samoin kuin tämän seurauksena vaatimukset,
joilla pyritään kumoamaan ”EPSOn ja/tai valintakomitean päätös, jolla [kantaja] jätettiin kirjaamatta esivalintakokeissa hyväksyttyjen
hakijoiden tietokantaan”.
Kaiken edellä esitetyn perusteella kanne on hylättävä.

Oikeudenkäyntikulut
Virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 122 artiklan nojalla saman työjärjestyksen II osaston 8 luvun säännöksiä oikeudenkäyntikuluista
ja oikeudenkäyntimaksuista sovelletaan ainoastaan asioihin, jotka on saatettu virkamiestuomioistuimen käsiteltäväksi työjärjestyksen
voimaantulopäivästä 1.11.2007 lukien. Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen tältä osin merkityksellisiä määräyksiä
sovelletaan edelleen soveltuvin osin asioihin, jotka ovat olleet vireillä virkamiestuomioistuimessa ennen tätä päivää.
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan
oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Kuitenkin saman työjärjestyksen 88 artiklan nojalla unionin ja sen henkilöstön
välisissä riita-asioissa toimielinten on vastattava omista kustannuksistaan. Koska kantaja on hävinnyt asian, on määrättävä,
että molemmat asianosaiset vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Samoin unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 4 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaisesti Espanjan kuningaskunta
ja Italian tasavalta vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Näillä perusteilla
EUROOPAN UNIONIN VIRKAMIESTUOMIOISTUIN (täysistunto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Kanne hylätään.
2)
Marie-Thérèse Angioi ja Euroopan komissio vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.
3)
Väliintulijat Espanjan kuningaskunta ja Italian tasavalta vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Mahoney

Gervasoni
Kreppel
Tagaras
Van Raepenbusch
Julistettiin Luxemburgissa 29 päivänä kesäkuuta 2011.
W. Hakenberg

P. Mahoney
kirjaaja

presidentti
*
Oikeudenkäyntikieli: ranska.