CELEX: 62014CJ0043
Præjudiciel forelæggelse
beskyttelse af ozonlaget
ordningen for handel med drivhusgasemissionskvoter i Den Europæiske Union
metode til tildeling af kvoter
gratis tildeling af kvoter
anvendelse af gaveafgift på en sådan tildeling

Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 10 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF af 13. oktober 2003 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet og om ændring af Rådets direktiv 96/61/EF (
EUT L 275, s. 32
).
Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem ŠKO-Energo s. r. o. (herefter »ŠKO-Energo«) og Odvolací finanční ředitelství (finansdirektorat) vedrørende betaling af en afgift angående tildelingen af drivhusgasemissionskvoter for 2011 og 2012.
Retsforskrifter
EU-retten
Ifølge femte betragtning til direktiv 2003/87 bidrager dette til, at Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater opfylder deres forpligtelser til at reducere antropogene drivhusgasemissioner i overensstemmelse med Rådets beslutning 2002/358/EF af 25. april 2002 om godkendelse på Det Europæiske Fællesskabs vegne af Kyoto-protokollen til De Forenede Nationers rammekonvention om klimaændringer og om den fælles opfyldelse af forpligtelserne i forbindelse hermed (
EFT L 130, s. 1
) mere effektivt gennem et effektivt europæisk marked med kvoter for drivhusgasemissioner og med den mindst mulige negative indvirkning på den økonomiske udvikling og beskæftigelsessituationen.
Syvende betragtning til direktiv 2003/87 har følgende ordlyd:
»Det er nødvendigt at fastsætte EF-bestemmelser om medlemsstaternes tildeling af kvoter for at bidrage til at bevare det indre markeds integritet og undgå konkurrencefordrejninger.«
Artikel 1 i direktiv 2003/87 med overskriften »Formål« fastsætter:
»Ved dette direktiv fastlægges en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet (i det følgende benævnt »fællesskabsordningen«) med henblik på at fremme reduktionen af drivhusgasemissioner på en omkostningseffektiv og økonomisk effektiv måde.«
Artikel 10 i direktiv 2003/87 med overskriften »Tildelingsmetode« bestemmer:
»For den treårsperiode, der begynder den 1. januar 2005, tildeler medlemsstaterne mindst 95% af kvoterne gratis. For den femårsperiode, der begynder den 1. januar 2008, tildeler medlemsstaterne mindst 90% af kvoterne gratis.«
Tjekkisk ret
Lov nr. 357/1992 om arveafgift, gaveafgift og afgift på overdragelse af fastejendom, som ændret ved lov nr. 402/2010 (herefter »lov nr. 357/1992«), fastsætter bestemmelser om pålæggelse af en gaveafgift for gratis erhvervelse af drivhusgasemissionskvoter.
§ 6, stk. 8, i lov nr. 357/1992 fastsætter:
»Gaveafgift pålægges gratis erhvervelse af drivhusgasemissionskvoter i 2011 og i 2012 til elproduktion på et anlæg, som den 1. januar 2005 eller derefter har produceret el med henblik på salg til tredjeparter, og hvor der ikke udføres andre aktiviteter vedrørende handel med drivhusgasemissionskvoter end forbrænding af brændstof […] af en elproducent.«
Denne lovs § 7a med overskriften »Afgiftsgrundlaget for kvoter, der er erhvervet gratis«, har følgende ordlyd:
»1)   Hvis kvoter er erhvervet gratis, er afgiftsgrundlaget den gennemsnitlige værdi af drivhusgasemissionskvoten den 28. februar i det relevante kalenderår ganget med det antal kvoter, der er erhvervet gratis til elproduktion i det relevante kalenderår.
2)   Den gennemsnitlige markedsværdi af en drivhusgasemissionskvote den 28. februar i det relevante kalenderår fastlægges af miljøministeriet ved hjælp af en offentligt tilgængelig metode.«
I nævnte lovs § 14a med overskriften »Gaveafgiftssatsen for kvoter, der er erhvervet gratis«, præciseres:
»Gaveafgiftssatsen for kvoter, der er erhvervet gratis, er 32%.«
§ 20, nr. 1 og 15, i lov nr. 357/1992 er affattet således:
»1)   Følgende er fritaget for arve- og gaveafgift:
a)
Tjekkiets eller en anden EU-medlemsstats, Norges eller Islands (herefter »en anden europæisk stat«) gratis erhvervelse af ejendom samt Tjekkiets gratis overdragelse af ejendom med undtagelse af kvoter, der er erhvervet gratis, og erhvervelse af ejendom fra en anden europæisk stat, […]
[…]
15)   Følgende er fritaget for gaveafgift: gratis erhvervelse af et antal kvoter svarende til den andel af elmængden, der er produceret af kraftvarmeværker, af den samlede elmængde, der blev produceret i 2005 og i 2006.«
Tvisten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
I 2011 og 2012 erhvervede ŠKO-Energo gratis drivhusgasemissionskvoter for elproduktion, for hvilke Finanční úřad (skattekontoret) har opkrævet en gaveafgift på 20473152 CZK.
ŠKO-Energo gjorde uden held indsigelse mod denne afgiftspålæggelse ved Finanční ředitelství og anlagde efterfølgende sag ved Krajský soud v Praze med påstand om, at denne afgift ikke var i overensstemmelse med artikel 10 i direktiv 2003/87.
Krajský soud v Praze gav ŠKO-Energo medhold i selskabets påstand.
Under appelsagen har Nejvyšší správní soud rejst tvivl om denne afgifts overensstemmelse med EU-retten, navnlig med artikel 10 i direktiv 2003/87, der fastsætter, at mindst 90% af de tildelte emissionskvoter i perioden 2008-2012 skal være gratis.
På denne baggrund har Nejvyšší správní soud besluttet at udsætte sagen og stille Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Skal artikel 10 i [direktiv 2003/87] fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for anvendelsen af nationale retsforskrifter, hvorefter gratistildelingen af emissionskvoter i den relevante periode pålægges en gaveafgift?«
Om det præjudicielle spørgsmål
Med sit spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 10 i direktiv 2003/87, for så vidt som bestemmelsen pålægger medlemsstaterne at tildele mindst 90% af drivhusgasemissionskvoterne i perioden 2008-2012 gratis, skal fortolkes således, at den er til hinder for anvendelsen af en gaveafgift som den i hovedsagen omhandlede.
Som det fremgår af bestemmelsens ordlyd, hvorefter medlemsstaterne i den i hovedsagen omhandlede periode skal tildele mindst 90% af drivhusgasemissionskvoterne gratis, er artikel 10 i direktiv 2003/87 til hinder for, at der opkræves betaling for tildeling af selve kvoterne (dom Iberdrola m.fl., C-566/11, C-567/11, C-580/11, C-591/11, C-620/11 og C-640/11,
EU:C:2013:660
, præmis 27).
Domstolen har imidlertid præciseret, at hverken artikel 10 i direktiv 2003/87 eller nogen anden bestemmelse i dette direktiv vedrører anvendelsen af disse emissionskvoter, og der er heller ikke nogen udtrykkelig begrænsning i medlemsstaternes ret til at vedtage foranstaltninger, som kan påvirke de økonomiske følger af brugen af sådanne emissionskvoter (dom Iberdrola m.fl.,
EU:C:2013:660
, præmis 28).
Medlemsstaterne kan under disse omstændigheder i princippet vedtage økonomipolitiske foranstaltninger, såsom kontrol med de opkrævede priser på markedet for visse varer eller vigtige ressourcer, der er afgørende for fastsættelsen af værdien af de drivhusgasemissionskvoter, der tildeles gratis, og som efterfølgende overvæltes på forbrugerne (dom Iberdrola m.fl.,
EU:C:2013:660
, præmis 29).
Vedtagelsen af sådanne foranstaltninger må imidlertid hverken neutralisere princippet om gratis tildeling af drivhusgasemissionskvoter eller bringe formålene med direktiv 2003/87 i fare (dom Iberdrola m.fl.,
EU:C:2013:660
, præmis 30).
I denne henseende er gratisprincippet i artikel 10 i direktiv 2003/87 ikke alene til hinder for en direkte fastsættelse af prisen for tildeling af drivhusgasemissionskvoter, men ligeledes for en efterfølgende opkrævning i form af et vederlag for tildelingen af sådanne kvoter (dom Iberdrola m.fl.,
EU:C:2013:660
, præmis 31).
I det foreliggende tilfælde fremgår det af de sagsakter, som den forelæggende ret har fremsendt til Domstolen, at den i hovedsagen omhandlede gaveafgift, med en sats på 32%, beskatter de drivhusgasemissionskvoter, der er erhvervet gratis med henblik på elproduktion ved forbrænding af brændstof med undtagelse af kraftvarmeproduktion.
Det må derfor konstateres, at en foranstaltning som den i hovedsagen omhandlede, der alene er rettet mod tildelingen af emissionskvoter og ikke brugen heraf, i øvrigt inden for en bestemt sektor og inden for en begrænset periode, der til dels svarer til den periode, hvor EU-lovgiver midlertidigt indførte princippet om stort set gratis tildeling af kvoter, udgør en beskatning af gratistildelingen af drivhusgasemissionskvoter, der er uforenelig med det krav om vederlagsfrihed, der er fastsat i direktiv 2003/87.
Det skal ligeledes tilføjes, at en sådan foranstaltning, som ifølge forelæggelsesafgørelsen havde til formål at finde yderligere indtægter til operatørerne af solkraftanlæg, ikke forfølger de samme formål som dem i direktiv 2003/87. Følgelig kan den heller ikke betragtes som en strengere beskyttelsesforanstaltning som omhandlet i artikel 193 TEUF (jf. analogt domme Deponiezweckverband Eiterköpfe, C-6/03,
EU:C:2005:222
, præmis 49 og 52, og Azienda Agro Zootecnica Franchini og Eolica di Altamura, C-2/10,
EU:C:2011:502
, præmis 50).
Den tjekkiske regering har imidlertid gjort gældende, at artikel 10 i direktiv 2003/87 ikke er til hinder for en gaveafgift som den i hovedsagen omhandlede, eftersom den i praksis beskatter mindre end 10% af den samlede værdi af de drivhusgasemissionskvoter, der er tildelt af denne medlemsstat.
Imidlertid må det i denne henseende bemærkes, at denne bestemmelses andet punktum – for den omhandlede periode – fastsætter princippet om gratistildeling af mindst 90% af kvoterne uden henvisning til deres værdi.
Det skal ligeledes påpeges, at den fortolkning, som den tjekkiske regering foreslår, er i strid med formålet med artikel 10 i direktiv 2003/87 om midlertidigt at afbøde de økonomiske konsekvenser af Den Europæiske Unions indførsel af et marked for drivhusgasemissionskvoter, samtidig med at det undgås, at visse af de produktionssektorer, der er omfattet af dette direktiv, mister deres konkurrenceevne (dom Iberdrola m.fl.,
EU:C:2013:660
, præmis 39). Et sådant formål indebærer således, at begrænsningen på 10% af antallet af kvoter, der kan tildeles mod vederlag, vurderes ud fra synspunktet for hver af de omhandlede sektorers operatører og ikke i forhold til det samlede antal kvoter, der er udstedt af medlemsstaten under hensyntagen til princippet om ligebehandling.
Det er i lyset af disse betragtninger, at det påhviler den forelæggende ret at efterprøve, om den i hovedsagen omhandlede gaveafgift kan anses for at overholde loftet på 10% for tildeling af emissionskvoter mod vederlag, som fastsat i artikel 10 i direktiv 2003/87.
Følgelig skal det forelagte spørgsmål besvares med, at artikel 10 i direktiv 2003/87 skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for anvendelsen af en gaveafgift som den i hovedsagen omhandlede, så snart som denne afgift ikke overholder det loft på 10% for tildeling af emissionskvoter mod vederlag, som er fastsat i denne artikel, hvilket det påhviler den forelæggende ret at efterprøve.
Sagens omkostninger
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.

På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Anden Afdeling) for ret:

Artikel 10 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF af 13. oktober 2003 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet og om ændring af Rådets direktiv 96/61/EF skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for anvendelsen af en gaveafgift som den i hovedsagen omhandlede, så snart som denne afgift ikke overholder det loft på 10% for tildeling af emissionskvoter mod vederlag, som er fastsat i denne artikel, hvilket det påhviler den forelæggende ret at efterprøve.

Underskrifter
(
*1
) – Processprog: tjekkisk.