CELEX: 62010CJ0283
Tilnærmelse af lovgivningerne
ophavsret og beslægtede rettigheder
direktiv 2001/29/EF
artikel 3
begrebet »overføring af et værk til den del af almenheden, som befinder sig på det sted, hvorfra overføringen finder sted«
spredning af musikalske værker foran en almenhed uden betaling til selskabet til kollektiv forvaltning af ophavsrettigheder af det til disse rettigheder svarende vederlag
indgåelse af aftaler om overdragelse af økonomiske rettigheder med ophavsmændene til værkerne
anvendelsesområdet for direktiv 2001/29

Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 3, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv
2001/29/EF af 22. maj 2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet
(EFT L 167, s. 10).
Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en sag mellem Uniunea Compozitorilor şi Muzicologilor din România – Asociaţia
pentru Drepturi de Autor (UCMR – ADA) (herefter »UCMR – ADA«) og Circul Globus Bucureşti, nu Circ & Variete Globus Bucureşti
(herefter »cirkusset Globus«), om sidstnævntes påståede krænkelse af de intellektuelle ejendomsrettigheder, der forvaltes
af UCMR – ADA.

Retsforskrifter

International ret
Artikel 11 i Bernerkonventionen til værn for litterære og kunstneriske værker (Parisakten af 24.7.1971), som affattet efter
ændringen af 28. september 1979 (herefter »Bernerkonventionen«), har følgende ordlyd:
»1.      Ophavsmænd til dramatiske, musikdramatiske og musikalske værker har eneret til at tillade:
i)      offentlig fremførelse af deres værker med et hvilket som helst middel og på en hvilken som helst måde
ii)      overføring til almenheden på en hvilken som helst måde af en sådan fremførelse af deres værker.
2.      Ophavsmænd til dramatiske eller musikdramatiske værker nyder i hele den tid, beskyttelsen af originalværkerne varer, de samme
rettigheder med hensyn til oversættelser af deres værker.«

EU-retten
Anden og femte betragtning til direktiv 2001/29 har følgende ordlyd:
»(2)      Det Europæiske Råd har på sit møde den 24. og 25. juni 1994 på Korfu understreget behovet for at skabe en generel og fleksibel
retlig ramme på fællesskabsniveau for at fremme udviklingen af informationssamfundet i Europa. Dette kræver bl.a., at der
findes et indre marked for nye varer og tjenester. Der findes allerede, eller der er ved at blive indført en betydelig fællesskabslovgivning
med et sådant regelsæt. Ophavsret og beslægtede rettigheder spiller en afgørende rolle i denne forbindelse, idet disse rettigheder
beskytter og fremmer udviklingen og markedsføringen af nye varer og tjenester samt skabelsen og udnyttelsen af deres kreative
indhold.
[…]
(5)      Den teknologiske udvikling har øget og diversificeret mulighederne for skabelse, produktion og udnyttelse. Der er ikke behov
for nye begreber inden for ophavsretlig beskyttelse, men de nugældende retsregler vedrørende ophavsret og beslægtede rettigheder
bør tilpasses og suppleres for at tage passende hensyn til de økonomiske realiteter, f.eks. nye former for udnyttelse.«
18. betragtning til direktiv 2001/29 har følgende ordlyd:
»Dette direktiv berører ikke ordningerne i medlemsstaterne om forvaltning af rettigheder såsom aftalelicenser.«
I 23. og 24. betragtning til direktivet anføres:
»(23)      Dette direktiv bør medføre en yderligere harmonisering af ophavsmænds ret til overføring til almenheden. Denne ret skal opfattes
bredt som omfattende enhver overføring til den del af almenheden, som ikke befinder sig på det sted, hvorfra overføringen
finder sted. Denne ret omfatter enhver sådan form for trådbunden eller trådløs transmission eller retransmission af et værk
til almenheden, herunder udsendelse i radio og fjernsyn. Denne ret bør dog ikke omfatte andre handlinger.
(24)      Retten til at stille de frembringelser, som omhandles i artikel 3, stk. 2, til rådighed for almenheden skal opfattes som omfattende
enhver tilrådighedsstillelse af sådanne frembringelser for den del af almenheden, som ikke befinder sig på det sted, hvor
frembringelserne stilles til rådighed, og som ikke omfattende andre handlinger.«
Direktivets artikel 3, stk. 1, bestemmer:
»Medlemsstaterne tillægger ophavsmænd eneret til at tillade eller forbyde trådbunden eller trådløs overføring til almenheden
af deres værker, herunder tilrådighedsstillelse af deres værker på en sådan måde, at almenheden får adgang til dem på et individuelt
valgt sted og tidspunkt.«

Nationale bestemmelser
Artikel 15, stk. 1, i lov nr. 8/1996 vedrørende ophavsret og beslægtede rettigheder (legea nr. 8/1996 privind drepturile de
autor şi drepturile conexe), ændret ved lov nr. 285/2004 (herefter »loven om ophavsret«), bestemmer:
»Overføring til almenheden omfatter enhver overføring af et værk, som sker direkte eller ved hjælp af tekniske midler på et
offentligt tilgængeligt sted eller på et sted, hvor et antal personer, der i omfang rækker ud over familiemedlemmer eller
bekendtskabskreds, er forsamlet, herunder sceneopførelse, optræden eller enhver anden form for offentlig fremførelse og direkte
præsentation af et værk, overføring til almenheden af billedkunstværker, brugskunst, fotografier og arkitektoniske værker,
offentlig fremvisning af filmværker og andre audiovisuelle værker, herunder digitale kunstværker, præsentation på et offentligt
tilgængeligt sted ved hjælp af lyd- og audiovisuelle optagelser samt præsentation af radioudsendte værker på et offentligt
tilgængeligt sted uanset metoden. Ved overføring til almenheden forstås ligeledes enhver form for trådbunden eller trådløs
overføring af værker, herunder tilrådighedsstillelse af værker (på internettet eller andre informationsnetværk) på en sådan
måde, at almenheden kan få adgang til dem på et individuelt valgt sted og tidspunkt. […]«
Artikel 123, stk. 1, i loven vedrørende ophavsret har følgende ordlyd:
»Indehaverne af ophavsretten og de beslægtede rettigheder kan udøve de rettigheder, de indrømmes i medfør af denne lov, personligt
eller på grundlag af fuldmagt gennem et selskab til kollektiv forvaltning på de betingelser, der er fastsat i denne lov.«
Artikel 123a, stk. 1, litra e), og stk. 2, i loven vedrørende ophavsret bestemmer:
»1.      Den kollektive forvaltning er obligatorisk for udøvelsen af følgende rettigheder:
[…]
e)      retten til overføring af musikalske værker til almenheden, med undtagelse af offentlig fremvisning af filmværker
[…]
2.      Med hensyn til de af stk. 1 omfattede kategorier af rettigheder repræsenterer selskaber til kollektiv forvaltning også de
indehavere af ophavsrettigheder, som ikke har overgivet selskaberne forvaltningen af deres rettigheder.
[…]«
Ifølge artikel 130, stk. 1, i loven vedrørende ophavsret er selskaber til kollektiv forvaltning forpligtet til at:
»a)      meddele ikke-eksklusive tilladelser mod vederlag til de brugere, der skriftligt ansøger herom, inden enhver brug af det beskyttede
repertoire
b)      udarbejde metoder for deres erhvervsområder, herunder passende copyrightafgifter, som skal forhandles med brugerne med henblik
på betaling af disse afgifter i tilfælde af værker, hvis metode for brug gør det umuligt at meddele individuel tilladelse
af rettighedsindehaverne
[…]
e)      opkræve de beløb, som brugerne er skyldige, og fordele dem mellem rettighedsindehaverne i overensstemmelse med lovens bestemmelser
[…]
h)      anmode brugerne eller deres agenter om at opgive oplysningerne og at fremsende de dokumenter, der er nødvendige for beregningen
af det vederlag, der skal opkræves, samt oplysninger vedrørende de brugte værker med angivelse af rettighedshavernes navne
med henblik på fordeling […]«
Lovens artikel 131a, stk. 1, litra e), og stk. 4, bestemmer:
»1.      Metoderne forhandles af de selskaber til kollektiv forvaltning og repræsentanter, der er omhandlet i artikel 131, stk. 2,
litra b), på grundlag af følgende hovedkriterier:
[…]
e)      den grad af brug, for hvilken brugeren har opfyldt betalingsforpligtelsen ved direkte aftale med rettighedshaverne
[…]
4.      I tilfælde af obligatorisk kollektiv forvaltning i henhold til bestemmelserne i artikel 123a skal forhandlingerne vedrørende
metoderne ikke tage hensyn til kriterierne i henhold til stk. 1, punkt c) og e), idet repertoirerne skal anses for udvidede
repertoirer.«

Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
UCMR – ADA er et selskab til kollektiv forvaltning af musikalske ophavsrettigheder.
I perioden fra maj 2004 til september 2007 overførte cirkusset Globus i sin egenskab af arrangør af cirkus- og kabaretforestillinger
med kommercielt sigte musikalske værker til almenheden uden at være i besiddelse af en ikke-eksklusiv licens udstedt af sagsøgeren
og uden at have betalt sidstnævnte et passende vederlag for ophavsrettighederne.
Idet UCMR – ADA var af den opfattelse, at cirkusset Globus havde krænket selskabets rettigheder, anlagde det sag for Tribunalul
Bucureşti (byretten i Bukarest). Til støtte for sit søgsmål gjorde selskabet gældende, at udøvelsen af retten til overføring
er undergivet obligatorisk kollektiv forvaltning i henhold til bestemmelserne i loven vedrørende ophavsret.
Cirkusset Globus svarede, at det havde indgået en aftale med komponisterne til de musikalske værker, der var blevet anvendt
i de af cirkusset arrangerede forestillinger, om overdragelse af ophavsrettighederne, og at det havde betalt disse ophavsmænd
et passende vederlag for denne brug. Eftersom rettighedsindehaverne i overensstemmelse med artikel 123, stk. 1, i loven vedrørende
ophavsret havde ønsket individuel forvaltning af deres rettigheder, var det ikke retmæssigt, at selskabet til kollektiv forvaltning
gjorde krav på vederlagene.
Fjerde Afdeling for civile søgsmål ved Tribunalul Bucureşti gav delvist medhold i det søgsmål, der blev indbragt for den,
ved at pålægge cirkusset Globus at betale de beløb, der var skyldige som følge af overføringen til almenheden af musikalske
værker med økonomisk vinding for øje i perioden maj 2004 og september 2007 samt de dertil knyttede bøder for forsinkelse.
Den af cirkusset Globus iværksatte appel blev forkastet af Curtea de Appel Bucureşti (appelretten i Bukarest)
Disse to retsinstanser fandt, at artikel 123a, stk. 1, litra e), i loven vedrørende ophavsret udtrykkeligt bestemmer, at udøvelsen
af retten til overføring af musikalske værker til almenheden skal forvaltes kollektivt. Sagsøgte var derfor forpligtet til
at betale sagsøgeren et vederlag, der skulle beregnes i henhold til den metode, som er fastsat af selskabet til kollektiv
forvaltning, uden at tage hensyn til aftaler indgået mellem sagsøgte og komponisterne for forskellige forestillinger, der
blev afholdt mellem 2004 og 2007.
Cirkusset Globus iværksatte derfor appel for Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (kassationsretten) til prøvelse af afgørelsen
truffet af Curtea de Apel Bucureşti, inden for rammerne af hvilken det bl.a. gjorde gældende, at direktiv 2001/29 ikke var
blevet korrekt gennemført i national lovgivning. Ifølge cirkusset Globus var artikel 123a, selv om retten til overføring til
almenheden i henhold til 23. og 24. betragtning til direktivet var defineret klart i en bred betydning, der omfatter enhver
overføring til den del af almenheden, som ikke befinder sig på det sted, hvorfra overføringen finder sted, ikke blevet ændret
og foreskrev fortsat kollektiv forvaltning af retten til overføring til almenheden uden at skelne mellem direkte og indirekte
overføring.
Der foreligger således en yderligere begrænsning ved udøvelse af retten til overføring til almenheden i forhold til de begrænsninger,
som fremgår af direktiv 2001/29. Mellem ophavsmændene til de musikalske værker og arrangørerne af forestillingerne er der
nemlig kilet et selskab til kollektiv forvaltning ind, hvilket for ophavsmanden indebærer betaling af det vederlag, som er
fastsat af selskabet til kollektiv forvaltning, og for brugerne indebærer, at de må betale to gange, eftersom de er forpligtet
til at betale for ophavsrettighederne på ny gennem selskabet til kollektiv forvaltning, selv om brugerne erhverver disse rettigheder
fra ophavsmændene.
UMCMR – ADA har til disse påstande svaret, at der ikke foreligger divergens mellem den nationale lovgivning og direktiv 2001/29,
idet det kun er handlinger vedrørende overføring til almenheden af specifikke musikalske værker i informationssamfundet, der
falder inden for direktivets anvendelsesområde. Hvad angår den ret til direkte overføring til almenheden, som denne sag vedrører,
giver 18. betragtning til direktiv 2001/29 medlemsstaterne mulighed for at lovgive, og den rumænske lovgiver ønskede en obligatorisk
kollektiv forvaltningsordning.
Den forelæggende ret har i sin afgørelse bemærket, at selv om ophavsmanden til de musikalske værker ikke er medlem af selskabet
til kollektiv forvaltning, er brugeren forpligtet til at indhente tilladelse til ikke-eksklusiv licens og til at betale selskabet
til kollektiv forvaltning et vederlag i overensstemmelse med artikel 123a, stk. 2, som fastlægger, at selskaber til kollektiv
forvaltning med hensyn til de af stk. 1 omfattede kategorier af rettigheder også repræsenterer de indehavere af ophavsrettigheder,
som ikke har overgivet selskaberne forvaltningen af deres rettigheder.
Loven indeholder ligeledes ingen bestemmelse, der tillader disse indehavere at udelukke deres værker fra kollektiv forvaltning,
en mulighed, der eksempelvis er udtrykkeligt fastsat i artikel 3, stk. 2, i  Rådets direktiv 93/83/EØF af 27. september 1993
om samordning af visse bestemmelser vedrørende ophavsrettigheder og ophavsretsbeslægtede rettigheder i forbindelse med radio-
og tv-udsendelse via satellit og viderespredning pr. kabel (EFT L 248, s. 15), for så vidt angår retten til overføring til
almenheden via satellit.
Den forelæggende ret konkluderede deraf, at en sådan lovgivning synes at udgøre en for kraftig begrænsning af aftalefriheden
og ikke er i overensstemmelse med det dobbelte formål med den obligatoriske kollektive forvaltning af retten til overføring
til almenheden af musikalske værker, som er at tillade både brug af værker og erlæggelse af vederlag til ophavsmændene.
I den forbindelse har den forelæggende ret rejst spørgsmålet, om en sådan kollektiv forvaltning er i overensstemmelse ikke
alene med formålet om beskyttelse af ophavsretten, men også med det formål, der forfølges med direktiv 2001/29 om bevarelse
af en rimelig balance mellem ophavsmændenes og brugernes rettigheder.
Înaltă Curte de Casaţie şi Justiţie har på denne baggrund besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle
spørgsmål:
»1)      Skal artikel 3, stk. 1, i [direktiv 2001/29] fortolkes således, at begrebet »overføring til almenheden« skal opfattes således:
a)      at overføringen til almenheden udelukkende vedrører den del af almenheden, som ikke befinder sig på et sted, hvorfra overføringen
finder sted, eller
b)      at overføringen til almenheden også vedrører enhver anden overføring af et værk, som fremføres direkte på et offentligt tilgængeligt
sted uanset metoden til offentlig fremførelse eller direkte præsentation af værket?
2)      Hvis første spørgsmål, litra a), besvares bekræftende, indebærer dette i så fald, at alle de former for direkte overføring
af værker til almenheden, som er nævnt i spørgsmålets litra b), ikke er omfattet af direktivets anvendelsesområde; dvs. at
de ikke er udtryk for overføring af et værk til almenheden, men derimod for offentlig fremførelse og/eller præsentation af
et værk, jf. Bernerkonventionens artikel 11, stk. 1, nr. i)?
3)      Hvis første spørgsmål, litra b), besvares bekræftende, giver direktivets artikel 3, stk. 1, i så faldmedlemsstaterne mulighed
for at fastsætte et lovbestemt krav om kollektiv forvaltning af retten til overføring af musikalske værker til almenheden
uanset overføringsmetoden, selv om denne rettighed kan forvaltes individuelt og også bliver forvaltet individuelt af ophavsmændene,
uden at give ophavsmændene mulighed for at udelukke deres værker fra den kollektive forvaltning?«

Om Domstolens kompetence
Som det fremgår af forelæggelsesafgørelsen vedrører tvisten i hovedsagen omstændigheder, der fandt sted i perioden maj 2004
til september 2007, mens Rumænien først tiltrådte Den Europæiske Union den 1. januar 2007.
I den forbindelse bemærkes, at Domstolen kun har kompetence til at fortolke EF-traktatens bestemmelser med hensyn til deres
anvendelse i en ny medlemsstat fra tidspunktet for dennes tiltrædelse af Den Europæiske Union (jf. i denne retning dom af
10.1.2006, sag C-302/04, Ynos, Sml. I, s. 371, præmis 36, og af 14.6.2007, sag C-64/06, Telefónica O2 Czech Republic, Sml.
I, s. 4887, præmis 23).
Da de faktiske omstændigheder i hovedsagen delvist har fundet sted efter datoen for Rumæniens tiltrædelse af Den Europæiske
Union, er Domstolen kompetent til at besvare de forelagte spørgsmål (jf. i denne retning dom af 15.4.2010, sag C-96/08, CIBA,
Sml. I, s. 2911, præmis 15).

Om de præjudicielle spørgsmål

Det første og det andet spørgsmål
Med det første og det andet spørgsmål, som skal behandles samlet, ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om direktiv
2001/29 og særligt dets artikel 3, stk. 1, skal fortolkes således, at de udelukkende omfatter overføring til den del af almenheden,
som ikke befinder sig på det sted, hvorfra overføringen finder sted, eller ligeledes omfatter enhver anden overføring af et
værk, som fremføres direkte på et offentligt tilgængeligt sted uanset metoden til offentlig fremførelse eller direkte præsentation
af værket?
Det bemærkes, at hverken artikel 3, stk. 1, i direktiv 2001/29 eller nogen anden bestemmelse i direktivet definerer begrebet
»overføring til almenheden«.
I en sådan situation skal der ved fortolkningen af et EU-retligt begreb ikke alene tages hensyn til ordlyden af den bestemmelse,
hvori begrebet er nævnt, men ligeledes til den sammenhæng, hvori det indgår, og de formål, der forfølges med den lovgivning,
den er en del af.
Hvad først angår sammenhængen bemærkes, at det i andet punktum i 23. betragtning til direktiv 2001/29 anføres, at retten til
overføring til almenheden »skal opfattes bredt som omfattende enhver overføring til den del af almenheden, som ikke befinder
sig på det sted, hvorfra overføringen finder sted«.
I den forbindelse afklarede Domstolen i sin dom af 4. oktober 2011, Football Association Premier League m.fl. (forenede sager
C-403/08 og C-429/08, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser), rækkevidden af den pågældende betragtning og særligt betragtningens
andet punktum.
Domstolen fastslog således ved at kigge på tilblivelseshistorien til direktiv 2001/29 og særligt fælles holdning (EF) nr. 48/2000
vedtaget af Rådet den 28. september 2000 med henblik på vedtagelsen af direktiv 2001/29 (EFT C 344, s. 1), at 23. betragtning
til direktivet følger af forslaget fra Europa-Parlamentet, der i betragtningen ønskede præciseret, at overføring til almenheden
som omhandlet i det nævnte direktiv ikke omfatter begrebet »direkte forestilling eller fremførelse«, der henviser til begrebet
»offentlig fremførelse« i Bernerkonventionens artikel 11, stk. 1, som indbefatter fremførelse af værkerne foran et publikum,
der befinder sig i fysisk og direkte kontakt med den, der fortolker eller fremfører disse værker (jf. dommen i sagen Football
Association Premier League m.fl., præmis 201).
For at udelukke en sådan direkte offentlig fremførelse fra at være omfattet af begrebet »overføring til almenheden« inden
for rammerne af direktiv 2001/29, præciserer den nævnte betragtning derfor, at overføring til almenheden omfatter enhver overføring
til den del af almenheden, som ikke befinder sig på det sted, hvorfra overføringen finder sted (jf. dommen i sagen Football
Association Premier League m.fl., præmis 202).
I en situation som den i hovedsagen omhandlede, hvor, som det fremgår af forelæggelsesafgørelsen, de musikalske værker, der
i forbindelse med cirkus- og kabaretforestillinger overføres til almenheden, fremføres direkte, foreligger der en sådan fysisk
og direkte kontakt, således at almenheden i modsætning til kravet i henhold til andet punktum i 23. betragtning til direktiv
2001/29 befinder sig på et sted, hvorfra overføringen finder sted.
Hvad dernæst angår det formål, der forfølges med direktiv 2001/29, bemærkes, at det fremgår af direktivets anden og femte
betragtning, at dette tilsigter at skabe en generel og fleksibel ramme på EU-niveau for at fremme udviklingen af informationssamfundet
og tilpasse og supplere de nugældende retsregler vedrørende ophavsret og beslægtede rettigheder for at tage hensyn til den
teknologiske udvikling, der har indebåret nye former for udnyttelse af beskyttede værker.
Det følger heraf, at den harmonisering, som tilstræbtes med direktivet, og som 23. betragtnings første punktum henviser til,
ikke skal omfatte »traditionelle« former for overføring til almenheden, såsom direkte gengivelse eller fremførelse af et værk.
Dette understøttes endvidere af tredje og fjerde punktum i 23. betragtning til direktiv 2001/29, hvorefter retten til overføring
til almenheden omfatter enhver form for trådbunden eller trådløs transmission eller retransmission af et værk til almenheden,
herunder udsendelse i radio og fjernsyn og ikke omfatter andre handlinger. Denne ret omfatter således ikke handlinger, der
ikke indebærer en »transmission« eller »retransmission« af et værk, såsom handlinger vedrørende direkte gengivelses eller
fremførelse et værk.
På baggrund af ovenstående betragtninger skal det første og det andet spørgsmål besvares med, at direktiv 2001/29 og særligt
dets artikel 3, stk. 1, skal fortolkes således, at det udelukkende omfatter overføring til den del af almenheden, som ikke
befinder sig på det sted, hvorfra overføringen finder sted, med udelukkelse af enhver overføring af et værk, som fremføres
direkte på et offentligt tilgængeligt sted, uanset metoden til offentlig fremførelse eller direkte præsentation af værket.

Det tredje spørgsmål
Henset til besvarelsen af første og andet spørgsmål er det ufornødent at besvare det tredje spørgsmål.

Sagens omkostninger
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer
det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt
i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Tredje Afdeling) for ret:
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29/EF af 22. maj 2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede
rettigheder i informationssamfundet og særligt dets artikel 3, stk. 1, skal fortolkes således, at det udelukkende omfatter
overføring til den del af almenheden, som ikke befinder sig på det sted, hvorfra overføringen finder sted, med udelukkelse
af enhver overføring af et værk, som fremføres direkte på et offentligt tilgængeligt sted, uanset metoden til offentlig fremførelse
eller direkte præsentation af værket.
Underskrifter
*
Processprog: rumænsk.