CELEX: 62012CJ0515
Direktīva 2005/29/EK
Negodīga komercprakse
Pārdošanas veicināšanas piramīdveida shēma
Patērētāju iespējamo maksājumu nozīme, lai saņemtu kompensāciju
Jēdziena “maksājums” interpretācija

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīvas 2005/29/EK, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (“Negodīgas komercprakses direktīva”) (
OV L 149, 22. lpp.
), I pielikuma 14) punktu.
Šis lūgums tika iesniegts tiesvedībā starp “
4finance
”
UAB
(turpmāk tekstā – “
4finance
”) un
Valstybinė vartotojų teisių apsaugos tarnyba
(Valsts patērētāju tiesību aizsardzības birojs) un
Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos
(Lietuvas Republikas Finanšu ministrijas Valsts nodokļu inspekcija) par šai sabiedrībai uzlikto naudas sodu par Lietuvas likuma, ar ko aizliedz negodīgu komercpraksi attiecībā pret patērētājiem, pārkāpumu.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Direktīvas 2005/29 preambulas 8., 9., 11. un 17. apsvērumā ir noteikts:
“(8)
Ar šo direktīvu patērētāju ekonomiskās intereses ir tieši aizsargātas no negodīgas uzņēmēju komercprakses pret patērētājiem. [..]
(9)
Šī direktīva neskar atsevišķas prasības, ko ceļ personas, kam kāda negodīga komercprakse ir radījusi kaitējumu. [..] Finanšu pakalpojumi un nekustamais īpašums, dēļ to sarežģītības un tiem piemītošiem nopietniem riskiem, rada vajadzību pēc sīki izstrādātām prasībām, tostarp pozitīvu pienākumu uzlikšanu tirgotājiem. Tādēļ finanšu pakalpojumu un nekustamā īpašuma jomā šī direktīva neskar dalībvalstu tiesības rīkoties ārpus tajā paredzētajiem noteikumiem, aizsargājot patērētāju ekonomiskās intereses. [..]
[..]
(11)
Augstais konverģences līmenis, kas ir sasniegts, tuvinot valstu noteikumus ar šīs direktīvas starpniecību, rada vispārēju augsta līmeņa patērētāju tiesību aizsardzību. Ar šo direktīvu nosaka vienotu vispārēju aizliegumu tādai negodīgai komercpraksei, kas kropļo patērētāju saimniecisko rīcību. Ar to arī paredz noteikumus par agresīvu komercpraksi, kas pašreiz nav reglamentēta Kopienas līmenī.
[..]
(17)
Vēlams precizēt, kāda komercprakse ir negodīga visos apstākļos, lai nodrošinātu lielāku juridisku noteiktību. Tādēļ I pielikumā ietverts pilns visu šādas prakses paveidu saraksts. Šie ir vienīgie komercprakses piemēri, ko var uzskatīt par negodīgiem, neizvērtējot katra atsevišķa gadījuma atbilstību 5. līdz 9. pantam. Sarakstu var grozīt tikai ar šīs direktīvas pārskatīšanu.”
Direktīvas 2005/29 1. pantā ir noteikts:
“Šīs direktīvas mērķis ir dot ieguldījumu iekšējā tirgus pareizā darbībā un sasniegt augsta līmeņa patērētāju tiesību aizsardzību, tuvinot dalībvalstu normatīvos un administratīvos aktus, kas attiecas uz negodīgu komercpraksi, kura rada kaitējumu patērētāju ekonomiskajām interesēm”.
Minētās direktīvas 2. panta d) punktā ir paredzēts:
“Šajā direktīvā:
[..]
d)
“uzņēmēja komercprakse attiecībā pret patērētājiem” (turpmāk arī – “komercprakse”) ir jebkura tirgotāja veikta darbība, noklusējums, uzvedība vai apgalvojums, komerciāls paziņojums, tostarp reklāma un tirgdarbība, kas ir tieši saistīta ar produkta popularizēšanu, pārdošanu vai piegādi patērētājiem;
[..].”
Šīs pašas direktīvas 3. panta 1. punkts ir formulēts šādi:
“Šī direktīva attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi attiecībā pret patērētājiem, kā izklāstīts 5. pantā, pirms komercdarījuma, kas attiecas uz kādu produktu, pēc tā un tā laikā”.
Direktīvas 2005/29 5. panta redakcija ir šāda:
“1.   Negodīga komercprakse ir aizliegta.
2.   Komercprakse ir negodīga, ja:
a)
tā ir pretrunā profesionālās rūpības prasībām
un
b)
tā attiecībā uz produktu būtiski kropļo vai var būtiski kropļot tā vidusmēra patērētāja saimniecisko rīcību, kuru produkts sasniedz vai kuram tas adresēts, vai vidusmēra grupas pārstāvja saimniecisko rīcību attiecībā uz produktu, ja komercprakse ir vērsta uz īpašu patērētāju grupu.
[..]
4.   Jo īpaši komercprakse ir negodīga, ja:
a)
tā maldina, kā izklāstīts 6. un 7. pantā,
vai
b)
tā ir agresīva, kā izklāstīts 8. un 9. pantā.
5.   Šīs direktīvas I pielikumā dotajā sarakstā ietverti komercprakses veidi, kas visos apstākļos uzskatāmi par negodīgiem. To pašu vienotu sarakstu piemēro visās dalībvalstīs, un to var grozīt tikai ar šīs direktīvas pārskatīšanu.”
Direktīvas 2005/29 I pielikuma “Komercprakse, kas jebkuros apstākļos uzskatāma par negodīgu” 14) punktā ir noteikts:
“Ja veido, veic vai veicina pārdošanas veicināšanas piramīdveida shēmu, saskaņā ar ko patērētāji maksā par iespēju saņemt kompensāciju, kas izriet galvenokārt no citu patērētāju iekļaušanas shēmā, nevis no produktu pārdošanas vai lietošanas.”
Lietuvas tiesības
Likuma par negodīgas komercprakses pret patērētājiem aizliegumu, redakcijā, kas ir piemērojama pamatlietas apstākļiem, 7. panta 22. punktā ir noteikts:
“Tiek prezumēts, ka komercprakse ir maldinoša, ja tā veido, veic vai veicina piramīdveida shēmu preču izplatīšanai, kurā patērētājiem tiek dota iespēja saņemt kompensāciju galvenokārt par citu patērētāju iekļaušanu shēmā, nevis par preču pārdošanu vai lietošanu.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
4finance
, prasītāja pamatlietā, ir sabiedrība, kas, izmantojot distances līgumus, īsā laika posmā piešķir maza apmēra aizdevumus. Tai ar
Valstybinė vartotojų teisių apsaugos tarnyba
[Valsts Patērētāju tiesību aizsardzības biroja] 2011. gada 28. jūlija lēmumu tika piemērots naudas sods 8000 Lietuvas litu (LTL) apmērā par Likuma par negodīgu komercpraksi pret patērētājiem aizliegumu 7. panta 22. punkta pārkāpumu. No šī lēmuma izriet, ka
4finance
no 2010. gada 26. oktobra līdz 2011. gada 15. februārim veica reklāmas kampaņu, ar ko tā esot īstenojusi “piramīdveida shēmu preču izplatīšanai, kurā patērētājiem tiek dota iespēja saņemt kompensāciju galvenokārt par citu patērētāju iekļaušanu shēmā, nevis par preču pārdošanu vai lietošanu”.
Minētais lēmums tika apstiprināts ar
Vilniaus apygardos administracinis teismas
(Viļņas apgabala Administratīvā tiesa) 2011. gada 25. gada spriedumu, pēc tam
4finance
par šo spriedumu iesniedza apelācijas sūdzību
Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas
(Lietuvas Augstākā administratīvā tiesa).
Attiecībā uz apstākļiem, kas tiek pārmesti
4finance
, iesniedzējtiesa izklāsta, ka šī sabiedrība katram jaunam klientam piešķīra prēmiju LTL 20 apmērā par katra cita viņa iesaistītā klienta reģistrēšanos. Lai kļūtu par
4finance
klientu, reģistrējoties tās interneta vietnē, jaunajam klientam bija jāsamaksā reģistrēšanās maksa LTL 0,01 apmērā.
Šādā kontekstā iesniedzējtiesai rodas jautājums, pirmkārt, par Direktīvas 2005/29 I pielikuma 14) punkta interpretāciju, kā arī Likuma par negodīgu komercpraksi pret patērētājiem aizliegumu 7. panta 22. punkta atbilstību šai normai. Šajā ziņā tā norāda, ka šī Lietuvas tiesību norma, vienlaikus būdama atbilstoša šīs direktīvas vācu un lietuviešu valodas redakcijām, neesot atbilstoša tās redakcijām citās valodās, piemēram, spāņu, franču un poļu. Pēdējo minēto redakciju attiecīgajā 14) punktā ir ietverti vārdi, saskaņā ar kuriem “patērētāji maksā par iespēju saņemt kompensāciju, kas izriet galvenokārt no citu patērētāju iekļaušanas shēmā”. Lai gan šīs pašas normas vācu un lietuviešu valodas redakcijā nav paredzēts šis patērētāja maksāšanas kritērijs.
Otrkārt, gadījumā, ja Tiesas ieskatā patērētāja veiktā maksāšana būtu neatņemama sastāvdaļa, lai pārdošanas veicināšanas shēmu varētu uzskatīt par pārdošanas veicināšanas piramīdveida shēmu Direktīvas 2005/29 izpratnē, iesniedzējtiesa vaicā Tiesai par jēdziena “maksāšana” interpretāciju. Tā uzskata, ka, pirmkārt, ir būtiski noskaidrot, vai katra iemaksātā summa, lai vai cik maza tā būtu, var tikt uzskatīta par maksāšanu un, otrkārt, vai simboliskas summas, tādas kā pamatlietā, iemaksāšana ir pietiekama, lai tā varētu būt aizliegta shēma. Šajā ziņā tā norāda, ka summa LTL 0,01, ko jaunais klients iemaksāja
4finance
kontā, bija vismazākā praktiski pārskaitāmā summa, ka šī maksājuma mērķis esot bijis tikai šī klienta precīza identificēšana, lai ļautu noslēgt kredītlīgumu, un ka ar šādi veiktām iemaksām prēmijas, kas izmaksātas, izmantojot pārdošanas veicināšanas kārtību, tikušas finansētas tikai ļoti mazā apmērā.
Ņemot vērā šos apsvērumus,
Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai Direktīvas 2005/29 [..] I pielikuma 14) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pārdošanas veicināšanas piramīdveida shēmas izveidošana, veikšana vai veicināšana jebkuros apstākļos tiek uzskatīta par maldinošu komercpraksi vienīgi tad, ja patērētājam ir jāmaksā par iespēju saņemt kompensāciju galvenokārt par citu patērētāju iekļaušanu shēmā, nevis par produktu pārdošanu vai lietošanu?
2)
Ja patērētājam ir jāmaksā par tiesībām saņemt kompensāciju, vai summai, ko patērētājs maksāja par iespēju saņemt kompensāciju, kas galvenokārt ir par citu patērētāju iekļaušanu shēmā, nevis par produktu pārdošanu vai lietošanu, ir ietekme uz pārdošanas veicināšanas piramīdveida shēmas kvalifikāciju par maldinošu komercpraksi Direktīvas [2005/29] I pielikuma 14) punkta izpratnē? Vai tīri simbolisku dalības maksu, ko patērētāji iemaksā, lai tos varētu identificēt, var uzskatīt kā maksu par iespēju saņemt kompensāciju Direktīvas I pielikuma 14) punkta izpratnē?
3)
Vai Direktīvas [2005/29] I pielikuma 14) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai uzskatītu, ka pārdošanas veicināšanas piramīdveida shēma ir maldinoša komercprakse, svarīgi ir vienīgi tas, ka jau reģistrētam patērētājam tiek izmaksāta kompensācija, kas izriet galvenokārt no citu patērētāju iekļaušanas shēmā, nevis no produktu pārdošanas vai lietošanas, vai svarīgs tomēr ir arī apmērs, kādā šo kompensāciju, ko izmaksā shēmas dalībniekiem par citu patērētāju iekļaušanu shēmā, finansē no jauno dalībnieku iemaksām? Ja tā ir, vai kompensācijai, ko izmaksā pārdošanas veicināšanas piramīdveida shēmas dalībniekiem, kas tai ir pievienojušies agrāk, ir jābūt pilnībā vai lielā mērā finansētai no jaunu, šai shēmai nesen pievienojušos dalībnieku iemaksām?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Ar saviem jautājumiem, kas ir jāizvērtē kopā, iesniedzējtiesa vaicā Tiesai par nosacījumiem, ar kuriem komerciālu pārdošanas veicināšanas shēmu var uzskatīt par “pārdošanas veicināšanas piramīdveida shēmu” Direktīvas 2005/29 I pielikuma 14) punkta izpratnē, kas tādējādi var būt jebkuros apstākļos aizliegta.
No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka Likuma par negodīgu komercpraksi pret patērētājiem aizliegumu 7. panta 22. punktā Direktīvas 2005/29 I pielikuma 14) punkts ir pareizi transponēts atbilstoši vācu un lietuviešu redakcijai. Tomēr iesniedzējtiesas ieskatā šajā pēdējā minētajā normā vairākās no citām tās valodu redakcijām ir paredzēts papildu nosacījums, lai pārdošanas veicināšanas piramīdveida shēma būtu aizliegta, saskaņā ar kuru “patērētāji maksā”, lai varētu gūt labumu no shēmas. Šī iesniedzējtiesa jautā Tiesai, vai šajā pašā 14) punktā tiek prasīts, lai patērētājam būtu pienākums veikt šādu maksāšanu. Apstiprinošas atbildes gadījumā tā vēlas noskaidrot, vai katra summa neatkarīgi no tās apmēra ir jākvalificē kā maksāšana minētā 14) punkta izpratnē.
Visbeidzot, iesniedzējtiesa jautā Tiesai, vai, lai kvalificētu pārdošanas veicināšanas piramīdveida shēmu, ir jābūt pierādītam, ka kompensācija, ko patērētājs var saņemt, tiek daļēji vai pilnībā finansēta no maksājumiem, ko vēlāk ir veikuši citi patērētāji.
Ir jāatgādina, ka atbilstoši Tiesas pastāvīgajai judikatūrai nepieciešamība vienveidīgi piemērot un interpretēt Savienības tiesību aktu nepieļauj, ka tas tiek ņemts vērā atsevišķi vienā no tā valodu redakcijām, bet gan prasa, lai tas tiktu interpretēts, pamatojoties gan uz tā autora faktisko nolūku, gan arī uz mērķi, ko tas ir vēlējies sasniegt, tostarp ņemot vērā visu valodu piemērojamās redakcijas (skat. spriedumu
Internetportal und Marketing
, C‑569/08,
EU:C:2010:311
, 35. punkts un tajā minētā judikatūra).
Šajā ziņā ir jānorāda, ka pārdošanas veicināšanas piramīdveida shēmu aizlieguma pamatā Direktīvas 2005/29 I pielikuma 14) punktā visu valodu redakcijās ir trīs kopīgi nosacījumi. Vispirms šāda pārdošanas veicināšana ir balstīta uz solījumu, ka patērētājam būs iespēja gūt peļņu. Turklāt šī solījuma izpildīšana ir atkarīga no citu patērētāju iesaistīšanās shēmā. Visbeidzot lielākā daļa ienākumu, kas ļauj finansēt patērētājiem apsolīto kompensāciju, neizriet no reālas saimnieciskās darbības.
Tā tiešām ir, ka, nepastāvot reālai saimnieciskai darbībai, kas ļautu radīt pietiekamus ienākumus, lai finansētu patērētājiem apsolīto kompensāciju, šāda pārdošanas veicināšanas shēma noteikti balstās uz tās dalībnieku ekonomiskiem ieguldījumiem, jo šīs shēmas dalībnieku iespēja saņemt kompensāciju ir galvenokārt atkarīga no papildu dalībnieku veiktajām iemaksām.
Šāda shēma var būt tikai “piramīdveida” tādā ziņā, ka tās ilgtspējai ir nepieciešama arvien lielāka skaita jaunu dalībnieku iestāšanās, lai finansētu jau esošajiem dalībniekiem izmaksātās kompensācijas. Tas nozīmē arī to, ka jaunpienācējiem, kuri ir iestājušies nesenāk, ir mazākas izredzes saņemt kompensāciju par viņu veikto maksāšanu. Šīs shēmas spēja darboties beidzas, kad jaunpienācēju skaita pieaugums, kam teorētiski, lai shēma turpinātos, būtu bijis jāsniedzas līdz bezgalībai, vairs nav pietiekams, lai finansētu visiem dalībniekiem apsolītās kompensācijas.
No iepriekš minētā izriet, ka “pārdošanas veicināšanas piramīdveida shēmas” kvalificēšanai Direktīvas 2005/29 I pielikuma 14) punkta izpratnē, pirmkārt, tiek prasīts, lai šādas shēmas jaunpienācēji veic finansiālu maksājumu.
Šādu interpretāciju apstiprina Direktīvas 2005/29 mērķis, kas atbilstoši tās preambulas 8. apsvērumam ir “patērētāju ekonomisko interešu tieša aizsargāšana no negodīgas uzņēmēju komercprakses pret patērētājiem” un kas saskaņā ar tās 1. pantu ir nodrošināt “augsta līmeņa patērētāju tiesību aizsardzību, tuvinot dalībvalstu normatīvos un administratīvos aktus, kas attiecas uz negodīgu komercpraksi, kura rada kaitējumu patērētāju ekonomiskajām interesēm” (spriedums
Köck
, C‑206/11,
EU:C:2013:14
, 29. punkts un tajā minētā judikatūra). Kā to ir norādījusi ģenerāladvokāte savu secinājumu 32. punktā, ja patērētājs neveiktu finansiālu maksājumu, būtu grūti identificēt pēdējā minētā ekonomisko rīcību, kurai saskaņā ar šo Direktīvu ir vajadzīga aizsardzība.
Turklāt Direktīvas 2005/29 I pielikuma 14) punkta redakcija lielākajā daļā no valodām apstiprina, ka patērētāja veikts maksājums ir pārdošanas veicināšanas piramīdveida shēmu veidojošs apstāklis šīs normas izpratnē.
Attiecībā uz jautājumu par to, vai katra summa, ko dalībnieks iemaksā pārdošanas veicināšanas shēmā, neatkarīgi no tās apmēra ir jāaplūko kā maksāšana Direktīvas 2005/29 I pielikuma 14) punkta izpratnē, ir jānorāda, ka šīs normas valodu redakcijās, kurās ir minēts patērētāja veikts finansiāls maksājums, nav paredzēts nekāds tā minimālais apmērs (skat. pēc analoģijas spriedumu
Purely Creative
u.c., C‑428/11,
EU:C:2012:651
, 30. punkts). Turklāt mērķis nodrošināt lielāku tiesisko noteiktību, identificējot negodīgu komercpraksi, kas paredzēts šīs pašas direktīvas preambulas 17. apsvērumā, nebūtu izpildīts, ja dalībvalstis varētu izlemt, kādas ir summas, ko varētu uzskatīt par finansiālu maksājumu. Līdz ar to patērētāja maksāšanas jēdzienā ir ietverta jebkura viņa veikta finansiāla iemaksa, lai vai kāds arī būtu tās apmērs.
Otrkārt, no šī sprieduma 20.–22. punkta nepārprotami izriet, ka “pārdošanas veicināšanas piramīdveida shēmas” kvalificēšanai Direktīvas 2005/29 I pielikuma 14) punkta izpratnē ir jāpastāv saiknei starp jauno dalībnieku veiktajiem maksājumiem un kompensācijām, ko saņēmuši jau esošie dalībnieki.
Šāda interpretācija tiek apstiprināta lielākajā daļā no Direktīvas 2005/29 I pielikuma 14) punkta valodu redakcijām, no kurām izriet, ka kompensācijas, ko kāds patērētājs var saņemt, finansējums ir “galvenokārt” vai “pārsvarā” atkarīgs no maksājumiem, ko vēlāk ir veikuši jaunie shēmas dalībnieki.
Pretēji tam, ko apgalvo Lietuvas valdība, šāda Direktīvas 2005/29 I pielikuma 14) punkta interpretācija nekādā veidā neapdraud mērķi nodrošināt augsta līmeņa patērētāju tiesību aizsardzību.
Šajā ziņā ir jānorāda, ka saskaņā ar minētās direktīvas 5. pantu aizliegtā prakse ir sadalīta divās kategorijās.
No vienas puses, Direktīvas 2005/29 I pielikumā ir uzskaitīta komercprakse, kas jebkuros apstākļos uzskatāma par negodīgu un kas tādējādi nav jāizvērtē, aplūkojot katru atsevišķu gadījumu, saskaņā ar šīs direktīvas 5.–9. panta normām. No otras puses, prakse, kas nav minēta šajā pielikumā, izvērtējot katra atsevišķa gadījuma pazīmes saistībā ar minētajos 5.–9. pantā paredzētajiem kritērijiem, var tikt atzīta par negodīgu (spriedumi
Purely Creative
u.c.,
EU:C:2012:651
, 45. punkts, kā arī
Köck
,
EU:C:2013:14
, 35. punkts).
No tā izriet, ka pilnīga aizlieguma priekšmets ir tikai patērētājiem viskaitīgākā komercprakse, bet prakse, uz kuru neattiecas Direktīvas 2005/29 I pielikums, tomēr var tikt aizliegta, ja īpaša un konkrēta izvērtēšana ļauj secināt tās negodīgo raksturu šīs pašas direktīvas 5.–9. panta izpratnē.
Šajā lietā no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka
4finance
izveidotajā pārdošanas veicināšanas shēmā prēmijas, kas tika izmaksātas esošajiem dalībniekiem, tika finansētas vienīgi ļoti mazā mērā no jaunajiem dalībniekiem prasītā finansiālā ieguldījuma. Šķiet, ka šādā shēmā nav izpildīts šī sprieduma 27. punktā minētais otrais nosacījums. Ja tas tā ir, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai, šī shēma līdz ar to nevarētu tikt aizliegta, pamatojoties uz Direktīvas 2005/29 I pielikuma 14) punktu.
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdotajiem jautājumiem ir jāatbild, ka Direktīvas 2005/29 I pielikuma 14) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pārdošanas veicināšanas piramīdveida shēma ir komercprakse, kas jebkuros apstākļos uzskatāma par negodīgu tikai tad, ja šādā shēmā no patērētāja tiek prasīts finansiāls maksājums, lai vai kāds būtu tā apmērs, par pēdējā minētā iespēju saņemt kompensāciju, kas izriet galvenokārt no citu patērētāju iekļaušanas shēmā, nevis no produktu pārdošanas vai lietošanas.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:

Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīvas 2005/29/EK, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (“Negodīgas komercprakses direktīva”), I pielikuma 14) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pārdošanas veicināšanas piramīdveida shēma ir komercprakse, kas jebkuros apstākļos uzskatāma par negodīgu tikai tad, ja šādā shēmā no patērētāja tiek prasīts finansiāls maksājums, lai vai kāds būtu tā apmērs, par pēdējā minētā iespēju saņemt kompensāciju, kas izriet galvenokārt no citu patērētāju iekļaušanas shēmā, nevis no produktu pārdošanas vai lietošanas.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – lietuviešu.