CELEX: 62008CJ0212
Išimtinės teisės rengti žirgų lenktynių lažybas už hipodromo ribų režimas
EB 49 straipsnis
Laisvės teikti paslaugas ribojimas
Privalomieji bendrojo intereso pagrindai
Kovos su priklausomybe nuo lošimų ir sukčiavimu bei nusikalstama veikla ir prisidėjimo prie kaimo plėtros tikslai
Proporcingumas
Ribojamoji priemonė, kuria turi būti sumažinta progų lošti ir nuosekliai bei sistemiškai apribota azartinių lošimų veikla
Dinamišką verslo politiką vykdantis ūkio subjektas
Saikinga reklamos politika
Kliūties tiekti rinkai tradiciniais būdais ir internetu vertinimas

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su EB 49 ir 50 straipsnių išaiškinimu.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant ginčą tarp
Zeturf Ltd
(toliau –
Zeturf
), pagal Maltos teisę įsteigtos bendrovės, ir Prancūzijos
Premier ministre
(Ministras Pirmininkas) dėl jo priimto implicitinio sprendimo atsisakyti panaikinti nacionalines priemones, kuriomis Prancūzijoje
ekonominių interesų grupei
Pari Mutuel Urbain
(toliau – PMU) suteiktas monopolis rengti žirgų lenktynių lažybas už hipodromo ribų.

Teisinis pagrindas

Sąjungos teisės aktai
1990 m. birželio 26 d. Tarybos direktyvos 90/428/EEB dėl prekybos varžyboms skirtais arklinių šeimos gyvūnais ir nustatančios
dalyvavimo varžybose sąlygas (OL L 224, p. 60; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 10 t., p. 170) antroje konstatuojamojoje
dalyje nustatytas tikslas – Bendrijos lygiu nustatyti prekybos arklinių šeimos gyvūnais, skirtais varžyboms, Bendrijos viduje
taisykles.
Šios direktyvos penkta konstatuojamoji dalis suformuluota taip:
„kadangi prekybą varžyboms skirtais arklinių šeimos gyvūnais ir dalyvavimą varžybose gali apsunkinti skirtumai, esantys taisyklėse
dėl laimėjimų ir pelno sumos dalies panaudojimo veislininkystei apsaugoti, plėsti ir gerinti valstybėse narėse; <...>“
Šios direktyvos 1 straipsnyje teigiama, kad joje: „[nustatomos] prekybą varžyboms skirtais arklinių šeimos gyvūnais ir jų
dalyvavimą varžybose [reglamentuojančios sąlygos]“.
Direktyvos 90/428 2 straipsnio antroje pastraipoje numatyta, kad „<...> „varžybos“ reiškia bet kurias jojimo varžybas <...>“.
Šios direktyvos 3 straipsnyje draudžiama bet kokia arklinių šeimos gyvūnų, registruotų ar kurių kilmė yra kitoje valstybėje
narėje nei ta, kurioje organizuojamos varžybos, diskriminacija nustatant sportinių varžybų taisykles.
Tos pačios direktyvos 4 straipsnyje nustatyta:
„1.      3 straipsnyje išvardyti įpareigojimai visų pirma galioja:
<...>
c) iš varžybų gaunamiems laimėjimams ir pelnui.
2. Tačiau:
<...>
–        nuo kiekvienų varžybų ar varžybų rūšies, tarpininkaujant oficialiai šiam tikslui patvirtintoms ar pripažintoms institucijoms,
valstybėms narėms leidžiama pasilikti tam tikrą procentą nuo [šio straipsnio 1 dalies c punkte nurodytų laimėjimų ar pelno
sumos veislininkystei apsaugoti, plėtoti ir gerinti].
<...>“

Nacionalinės teisės aktai
Žirgų lenktynių organizavimas
Pagrindinei bylai taikytinos redakcijos 1891 m. birželio 2 d. įstatymo, kuriuo reglamentuojami žirgų lenktynių veiklos leidimai
ir vykdymas (
Bulletin des lois
1891 m., Nr. 23707, toliau – 1891 m. įstatymas), 1 straipsnyje numatyta:
„Be išankstinio Žemės ūkio ministro leidimo negali būti atidarytas joks hipodromas.
1891 m. įstatymo 2 straipsnyje teigiama:
„Leidžiamos tik tokios žirgų lenktynės, kurių vienintelis tikslas – žirgų veislės gerinimas, ir kurias organizuoja bendrovės,
kurių įstatus patvirtino Žemės ūkio ministras, susipažinęs su Vyresniosios žirgų veislininkystės tarybos (
Conseil supérieur des haras
) nuomone.“
Pagrindinei bylai taikytinos redakcijos 1997 m. gegužės 5 d. dekreto Nr. 97-456 dėl žirgų lenktynes organizuojančių bendrovių
ir abipusių lažybų (JORF, 1997 m. gegužės 8 d., p. 7012, toliau – 1997 m. dekretas) 1 straipsnis suformuluotas taip:
„Žirgų lenktynių bendrovėms taikomas 1901 m. liepos 1 d. Asociacijos sutarties įstatymas tiek, kiek jo nuostatos neprieštarauja
[1891m.] įstatymo ir jam įgyvendinti priimtų teisės aktų nuostatoms.
Lenktynių bendrovių tikslas – organizuoti žirgų lenktynes ir su šiuo tikslu tiesiogiai susijusią veiklą arba veiklą, kurią
vykdyti joms suteikti įgaliojimai pagal įstatymą.
Bendrovių įstatus tvirtina už žemės ūkį atsakingas ministras ir jie turi atitikti, be kita ko, šioje antraštinėje dalyje numatytas
sąlygas. Lenktynių bendrovių įstatai <...> turi atitikti ministro patvirtintus pavyzdinius įstatus.“
Pagrindinės bylos aplinkybių susidarymo dieną lenktynių bendrovės turėjo Žemės ūkio ministrui pateikti įstatus, atitinkančius
1997 m. gruodžio 26 d. potvarkio dėl pavyzdinių žirgų lenktynių bendrovių įstatų (JORF, 1998 m. vasario 14 d., p. 2344) priede
esančius pavyzdinius įstatus.
1997 m. dekreto 3 straipsnyje numatyta:
„Leidimą organizuoti žirgų lenktynes vieniems metams suteikia už žemės ūkį atsakingas ministras, susipažinęs su prefekto nuomone;
leidimas gali būti atimtas anksčiau laiko iš bendrovių, kurios nesilaikė įstatymų ar kitų teisės aktų nuostatų arba neįvykdė
iš jų įstatų kylančių pareigų.
Įstatuose turi būti numatyta, kad lenktynių bendrovės, kuriai trejus metus iš eilės nesuteikiamas leidimas organizuoti žirgų
lenktynes, veikla automatiškai nutraukiama.“
Žirgų lenktynių lažybų organizavimas
Žirgų lenktynių lažyboms taikomas bendrasis draudimo principas, išplaukiantis iš 1891 m. įstatymo 4 straipsnio, kuriame numatyta,
jog tas, kuris tiesiogiai ar per tarpininką, nesvarbu, kurioje vietoje ir kokia forma, siūlo priimti ar priima lažybas dėl
žirgų lenktynių, baudžiamas laisvės atėmimu ir bauda.
Tačiau valstybė leidžia tam tikroms žirgų lenktynių bendrovėms organizuoti Žirgų lenktynių lažybas. Pavyzdžiui, 1891 m. įstatymo
5 straipsnio pirmoje pastraipoje teigiama:
„<...> bendrovės, atitinkančios 2 straipsnyje nustatytas sąlygas, galės pagal specialų Žemės ūkio ministro išduotą leidimą,
kuris bet kuriuo metu gali būti atšauktas, ir už fiksuoto dydžio rinkliavą, skirtą vietos labdaringai ir gyvulininkystės veiklai,
organizuoti abipuses lažybas, tačiau šis leidimas neturi pažeisti kitų 4 straipsnio nuostatų.“
Dėl šios lenktynių bendrovėms suteiktos galimybės organizuoti žirgų lenktynių lažybas pažymėtina, kad 1997 m. dekreto 27 straipsnyje
nustatomas PMU monopolis priimti lažybas už hipodromo ribų tokiomis sąlygomis:
„Lenktynių bendrovės, kurioms leidžiama organizuoti abipuses lažybas už hipodromo ribų minėto [1891 m.] įstatymo 5 straipsnyje
nustatytomis sąlygomis, administruoti lažybas jų sąskaita paveda iš jų sudarytai ekonominių interesų grupei minėtu 1967 m.
rugsėjo 23 d. nutarimu nustatytomis sąlygomis. Šios organizacijos, kuri vadinasi –
Pari mutuel urbain
(PMU), įstatus tvirtina už žemės ūkį ir biudžetą atsakingi ministrai.
2 straipsnyje apibrėžtos patronuojančios bendrovės taip pat gali šiai ekonominių interesų grupei patikėti jų sąskaita administruoti
abipuses lažybas jų hipodromuose.
Tuo atveju, kai ši ekonominių interesų grupė leidžia privatiems asmenims eksploatuoti lažybų registracijos punktus, šis leidimas
turi būti suteiktas po to, kai Vidaus reikalų ministras atliko tyrimą ir pateikė palankią nuomonę.“
1985 m. rugsėjo 13 d. potvarkiu dėl abipusių lažybų reglamento (JORF, 1985 m. rugsėjo 18 d., p. 10714) su pakeitimais, padarytais
2001 m. rugpjūčio 29 d. potvarkiu (JORF, 2001 m. rugsėjo 28 d., p. 15333, toliau – 1985 m. potvarkis), papildomai numatyta
lažybų internetu galimybė. PMU interneto svetainė yra viena iš penkių didžiausių Prancūzijoje komercinių svetainių.
PMU organizavimas ir jos veiklos reglamentavimas
PMU įstatų 3 straipsnyje numatyta:
„[PMU] tikslas – kiekvienos [PMU] sudarančios lenktynių bendrovės naudai įgyvendinti visas technines, administracines, teisines,
finansines ir personalo priemones, būtinas užtikrinti nuolatines ir nenutrūkstamas abipusių lažybų paslaugas už hipodromo
ribų ir patronuojančių bendrovių hipodromuose, visiems ar daliai jų organizuojamų susirinkimų.
Ji gali įgyti visų Prancūzijos ar užsienio bendrovių, grupių ar teisės subjektų, kurie Prancūzijoje ar užsienyje tiesiogiai
ar netiesiogiai dalyvauja organizuojant abipuses lažybas ir teikiant bet kokias su šia veikla susijusias paslaugas, kapitalo
dalių ir užtikrinti jų administravimą.
Ji įgyvendina bet kokią papildomą ir jos pagrindiniam tikslui įgyvendinti tiesiogiai naudingą veiklą.
Kaip ir kiekvienos ją sudarančios bendrovės narės, [PMU] tikslas – naudos sau ir pelno nesiekianti civilinio pobūdžio veikla.“
Dėl PMU valdybos 1997 m. dekreto 29 straipsnyje teigiama:
„[PMU] administruoja valdyba, kurią sudaro dešimt visuotinio susirinkimo skiriamų narių:
[PMU] valdybos pirmininkas-generalinis direktorius, siūlomas bendrovių narių, kuris gali būti pasirenkamas ne iš susirinkimo
narių ir kurį turi patvirtinti už žemės ūkį ir biudžetą atsakingi ministrai;
generalinio direktoriaus pavaduotojas, kurį pasiūlo generalinis direktorius ir kurį turi patvirtinti už žemės ūkį ir biudžetą
atsakingi ministrai;
keturi [PMU] bendrovių narių atstovai;
keturi valstybės atstovai, iš kurių du pasiūlo už žemės ūkį atsakingas ministras, o kitus du – už biudžetą atsakingas ministras.
[PMU] generalinio direktoriaus įgaliojimų laikas – ketveri metai su galimybe atnaujinti. Generalinio direktoriaus pavaduotojo
įgaliojimai baigiasi tuo pačiu metu kaip ir generalinio direktoriaus, kuris jį pasiūlė.
Valdybos svarstymuose kiekvienas narys turi vieną balsą; tačiau balsams pasiskirsčius po lygiai generalinio direktoriaus balsas
yra lemiamas. Valstybės kontrolierius ir vyriausybės komisaras valdybos posėdžiuose dalyvauja, tačiau nebalsuoja.“
1997 m. dekreto 40 straipsnyje numatyta žirgų lenktynių ir žirgų lenktynių lažybų kontrolė tokiomis sąlygomis:
„Žirgų lenktynių ir abipusių lažybų kontrolę ir priežiūrą bendrai užtikrina Žemės ūkio ministerijos Kaimo ir miškų direkcijos
darbuotojai, Policijos tarnybos, Vidaus reikalų ministerijoje atsakingos už žirgų lenktynes, pareigūnai ir Iždo vyresnieji
auditoriai arba jų atstovai.
Už žirgų lenktynių ir abipusių lažybų kontrolę bei priežiūrą atsakingi tarnautojai gali reikalauti pateikti visus su šia veikla
susijusius dokumentus ir įrodymus. Jie turi teisę prieš lenktynes, jų metu ir po jų patekti į visas patalpas ir įrenginius,
kuriuose priimamos ir centralizuojamos lažybos hipodromuose ar už jų ribų.<...>“
Dėl lažybų, kurias gali siūlyti PMU, tvarkos ir rūšių 1997 m. dekreto 39 straipsnyje numatyta:
„Abipusių lažybų reglamentą tvirtina už žemės ūkį ir biudžetą atsakingi ministrai, [PMU] siūlymu ir susipažinę su Vidaus reikalų
ministro nuomone. Jis skelbiamas Prancūzijos Respublikos oficialiajame leidinyje (
Journal officiel de la République française
).“
1985 m. potvarkio 1 straipsnyje teigiama:
„Šiuo potvarkiu reglamentuojamas lažybas sudaro spėjimas dėl įvykio, susijusio su vienų ar kelerių žirgų lenktynių, kurias
pagal leidimą atidarytuose hipodromuose organizuoja Žemės ūkio ministro tam įgaliotos bendrovės, baigtimi, kai rungtynių eiga
reglamentuojama įvairiuose lenktynių kodeksuose.
Žemės ūkio ministro potvarkiu nustatoma, kokios rūšies lažybas leidžiama rengti kiekvienai bendrovei.“
1985 m. potvarkio 2 straipsnio pirmoje pastraipoje numatyta:
„Abipusių lažybų principas reiškia, kad lošėjo statomos sumos tam tikros rūšies lažybose perskirstomos tarp tos pačios rūšies
lažybas laimėjusių lošėjų, atskaičius pagal galiojančius teisės aktus nustatytus atskaitymus.“
1985 m. potvarkio 8 straipsnio pirmoje pastraipoje dar kartą patvirtinamas bendras žirgų lenktynių lažybų draudimas tokiomis
sąlygomis:
„Draudžiama bet kokiam asmeniui lažintis arba priimti lažybas dėl Prancūzijoje organizuojamų lenktynių ne per Prancūzijos
abipusių lažybų tarnybas.“
Per [PMU] vykdomose lažybose įmokėtos sumos iki 74 % perskirstomos lošėjams. Maždaug 12 % atskaito valstybė, apie 8 % skiriama
žirgų sektoriui ir apie 5 % skiriama padengti PMU patirtas lažybų surinkimo ir tvarkymo išlaidas.

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

Zeturf
yra žirgų lenktynių lažybų paslaugas internete teikianti bendrovė. Ji turi Maltos azartinių lošimų reguliavimo tarnybos išduotą
licenciją ir savo interneto svetainėje siūlo, be kita ko, lažybas dėl Prancūzijos žirgų lenktynių.
2005 m. liepos 18 d.
Zeturf
paprašė Žemės ūkio ministro panaikinti 1997 m. dekreto 27 straipsnį, ypač jo pirmą pastraipą, kuria PMU suteiktas monopolis
rengti žirgų lenktynių lažybas už hipodromo ribų.
Ministro neatsakymas į šį prašymą lėmė implicitinį sprendimą atmesti, kurį
Zeturf
apskundė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui. Ši bendrovė minėto teismo taip pat prašė nurodyti
Premier ministre
ir Žemės ūkio ministrui paskelbti netekusia galios minėto 27 straipsnio pirmą pastraipą ir kaip sankciją skirti periodinę
150 EUR baudą už kiekvieną vėlavimo dieną skaičiuojant nuo pranešimo apie sprendimą, kuris bus priimtas, dienos.

Zeturf
pateiktas skundas
Conseil d’État
, be kita ko, grindžiamas EB 49 straipsniu garantuojamos laisvės teikti paslaugas pažeidimu.
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konstatavo, kad 1997 m. dekreto 27 straipsnio pirma pastraipa
sudaro laisvės teikti paslaugas apribojimą, nes ji gali riboti kitų nei Prancūzijos Respublikos paslaugų teikėjų  galimybę
eksploatuoti žirgų lenktynių lažybas už Prancūzijos hipodromų ribų.
Tačiau jis pripažįsta, kad toks ribojimas gali būti leidžiamas pagal EB sutartyje numatytas nukrypti leidžiančias priemones
arba pateisinamas remiantis privalomaisiais bendrojo intereso pagrindais, jeigu jis atitinka Sąjungos teisės keliamus proporcingumo
reikalavimus.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme
Zeturf
, be kita ko, teigia, kad kompetentingos nacionalinės valdžios institucijos neįrodė, jog egzistuoja privalomasis bendrojo
intereso pagrindas, pateisinantis minėtą apribojimą; kad net darant prielaidą, jog tai gali būti įrodyta, šis apribojimas
nėra proporcingas siekiamiems tikslams; ir kad PMU vykdo ekspansinę verslo politiką, pagrįstą lošimų ir išlaidavimo skatinimu,
kuri nesiderina su teisės aktuose nustatytas tikslais.
Minėtos valdžios institucijos savo ruožtu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme teigia, kad PMU suteikto
monopolio tikslas – apsaugoti socialinę tvarką, atsižvelgiant į lošimo poveikį asmenims ir visuomenei, ir viešąją tvarką,
siekiant kovoti su piniginių lošimų naudojimu nusikalstamais ar sukčiavimo tikslais, ir kad tokiu monopoliu prisidedama prie
kaimo plėtros, finansuojant žirgininkystės sektorių. Be to, PMU vykdoma augimo politika yra pateisinama tikslu veiksmingai
kovoti su pagunda lošti išlaikant teisėtą pasiūlą patrauklią, kad lošėjai rinktųsi leidžiamą ir reglamentuotą veiklą.
Šiomis aplinkybėmis
Conseil d’État
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Ar [EB] 49 ir 50 straipsniai turi būti aiškinami kaip draudžiantys nacionalinės teisės aktus, įtvirtinančius vienintelio pelno
nesiekiančio subjekto išimtinę teisę rengti žirgų lenktynių lažybas už hipodromo ribų, kurie, nors atrodo tinkami įgyvendinti
kovos su nusikalstamumu, taigi viešosios tvarkos apsaugos, tikslą veiksmingiau nei kitos, mažiau ribojančios, priemonės, vis
dėlto, siekiant išvengti neleistinų lošimų grandinės atsiradimo rizikos ir skatinti lošėjus rinktis teisėtą pasiūlą, yra lydimi
dinamiškos to subjekto verslo politikos ir dėl to nevisiškai įgyvendina tikslą sumažinti lošimo galimybių skaičių?
2.      Ar norint nustatyti, ar nacionalinės teisės aktai, kaip antai galiojantys Prancūzijoje, įtvirtinantys vienintelio pelno nesiekiančio
subjekto išimtinę teisę administruoti žirgų lenktynių lažybas už hipodromo ribų, prieštarauja [EB] 49 ir 50 straipsniams,
būtina laisvės teikti paslaugas pažeidimą vertinti tik vieninteliu – žirgų lenktynių lažybų internete pasiūlos apribojimo
– atžvilgiu, ar reikia atsižvelgti į visą žirgų lenktynių lažybų sektorių, nesvarbu, kokia forma jos yra siūlomos ir prieinamos
lošėjams?“

Dėl prejudicinių klausimų
Kaip buvo pažymėta šio sprendimo 30 punkte, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konstatavo, kad pagrindinėje
byloje nagrinėjami Prancūzijos teisės aktai žirgų lenktynių lažybų srityje sudaro laisvės teikti paslaugas kliūtį. Taigi pateikti
klausimai susiję tik su šios kliūties pateisinamumu.

Dėl pirmojo klausimo
Norint atsakyti į pirmąjį klausimą, reikia išnagrinėti, pirma, sąlygas, kuriomis EB 49 straipsniu leidžiama nustatyti režimą,
pagal kurį išimtinė teisė organizuoti žirgų lenktynių lažybas už hipodromo ribų suteikiama vieninteliam subjektui, koks yra
pagrindinėje byloje, ir, antra, kiek tokią išimtinę teisę turinčio subjekto vykdoma dinamiška verslo politika gali būti suderinama
su šiuo išimtinės teisės režimu siekiamais tikslais.
Sąlygos, kuriomis nustatytas išimtinės teisės organizuoti žirgų lenktynių lažybas režimas
Pirmiausia reikia priminti, kad laisvės teikti paslaugas apribojimas, kokį konstatavo prašymą priimti prejudicinį sprendimą
pateikęs teismas, gali būti leidžiamas remiantis EB 45 ir 46 straipsniuose, taikomuose šiai sričiai pagal EB 55 straipsnį,
aiškiai numatytomis nukrypti leidžiančiomis nuostatomis arba pateisinamas privalomaisiais bendrojo intereso pagrindais pagal
Teisingumo Teismo praktiką (2009 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo
Liga Portuguesa de Futebol Profissional ir Bwin International
, C‑42/07, Rink. p. I‑7633, 55 punktas).
Konkrečiau dėl pateisinimų, kurie gali būti priimti, Teisingumo Teismas yra pažymėjęs, kad azartinių lošimų ir loterijų srityje
priimtais nacionalinės teisės aktais siekiami tikslai, vertinami kaip visuma, dažniausiai susiję su atitinkamų paslaugų gavėjų
ir apskritai vartotojų apsauga, taip pat socialinės tvarkos apsauga. Jis taip pat pabrėžė, kad tokie tikslai yra bendrojo
intereso pagrindų, galinčių pateisinti paslaugų teikimo laisvės pažeidimus, dalis (2010 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo
Stoß ir kt
., C‑316/07, C‑358/07–C‑360/07, C‑409/07 ir C‑410/07, Rink. p. I‑0000, 74 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
Be to, Teisingumo Teismas yra daug kartų pažymėjęs, kad moralės, religijos ar kultūros ypatumais bei asmeniui ir visuomenei
morališkai ir finansiškai žalingais padariniais, susijusiais su lošimais ir lažybomis, galima pateisinti pakankamą nacionalinių
valdžios institucijų diskreciją nustatyti vartotojų ir socialinės santvarkos apsaugos reikalavimus, remiantis savo vertybių
sistema (minėto Sprendimo
Stoß ir kt
. 76 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
Todėl valstybės narės iš principo gali nekliudomos nustatyti savo politikos azartinių lošimų srityje tikslus ir, jei reikia,
tiksliai apibrėžti siektiną apsaugos lygį (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
Liga Portuguesa de Futebol Profissional ir Bwin International
59 punktą).
Taigi, kaip Teisingumo Teismas yra pripažinęs savo praktikoje, valstybė narė, siekianti užtikrinti ypač aukštą apsaugos lygį,
gali pagrįstai nuspręsti, kad vien išimtinių teisių suteikimas vieninteliam valdžios institucijų griežtai kontroliuojamam
subjektui gali leisti joms pakankamai veiksmingai suvaldyti su lošimų sektoriumi susijusią riziką ir siekti skatinimo pernelyg
išlaidauti lošiant prevencijos bei kovos su priklausomybe nuo lošimų tikslų (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
Stoß ir kt.
81 ir 83 punktus).
Nacionalinės viešosios valdžios institucijos turi teisę manyti, jog aplinkybė, kad kontroliuodamos monopolį turintį subjektą,
be teisės aktais nustatytų reguliavimo ir priežiūros mechanizmų, jos turės papildomų priemonių, kuriomis galės daryti įtaką
jo elgesiui, gali leisti šioms institucijoms užtikrinti geresnį azartinių lošimų pasiūlos valdymą ir geresnes lošimų politikos
įgyvendinimo veiksmingumo garantijas, nei būtų užtikrinta tuo atveju, jei šia veikla verstųsi konkuruojantys privatūs ūkio
subjektai, kuriems būtų taikoma leidimų sistema ir kontrolės bei sankcijų režimas (minėto Sprendimo
Stoß ir kt.
82 punktas).
Vis dėlto nustatyti apribojimai turi atitikti iš Teisingumo Teismo praktikos kylančias proporcingumo sąlygas, o tai patikrinti
turi nacionaliniai teismai (minėtų sprendimų
Liga Portuguesa de Futebol Profissional ir Bwin International
59 ir 60 punktai bei
Stoß ir kt
. 77 ir 78 punktai).
Atsižvelgiant į pagrindinės bylos kontekstą ir į Teisingumo Teismui pateiktas pastabas, šiuo klausimu reikia pateikti paaiškinimus
dėl, pirma, nacionalinės teisės aktais siekiamų tikslų patikrinimo ir, antra, dėl viešosios valdžios institucijų iš tikrųjų
vykdomos PMU kontrolės.
–       Dėl nacionalinės teisės aktais siekiamų tikslų
Iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo Teisingumo Teismui perduotos bylos medžiagos ir iš Teisingumo Teisme
Prancūzijos vyriausybės išsakytų pastabų matyti, kad nacionalinės teisės aktais siekiama trijų tikslų, kurių pagrindiniai
du yra šie: pirma, kovoti su sukčiavimu bei pinigų plovimu žirgų lenktynių lažybų srityje ir, antra, apsaugoti socialinę tvarką,
atsižvelgiant į azartinių lošimų poveikį asmenims ir visuomenei. Trečiasis tikslas, kurį PMU ir Prancūzijos vyriausybė nurodo
tik papildomai, – prisidėti prie kaimo plėtros, finansuojant žirgininkystės sektorių.
Pirmieji du tikslai, kaip pažymėta šio sprendimo 38 punkte, yra vieni iš tų, kurie buvo pripažinti kaip galintys pateisinti
laisvės teikti paslaugas azartinių lošimų srityje kliūtis. Tačiau, kaip priminta šio sprendimo 41 punkte, tokios ribojančios
priemonės, kaip antai monopolis, nustatymas gali būti pateisinamas tik siekiu užtikrinti ypač aukštą apsaugos lygį, kiek tai
susiję su minėtais tikslais.
Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turės patikrinti, ar pagrindinės bylos aplinkybių susidarymo
momentu nacionalinės valdžios institucijos iš tikrųjų siekė užtikrinti ypač aukštą apsaugos lygį, be to, ar, atsižvelgiant
į šį siekiamą apsaugos lygį, iš tiesų galėjo būti laikoma būtina nustatyti monopolį.
Atsižvelgiant į šį kontekstą reikėtų priminti, kad paprasčiausia aplinkybė, jog leidimų išdavimas tam tikram skaičiui privačių
subjektų ir jų kontrolė nacionalinės valdžios institucijoms gali kainuoti brangiau nei vieno subjekto atžvilgiu vykdoma priežiūra,
neturi reikšmės. Iš Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad administraciniai nepatogumai nėra motyvas, galintis pateisinti
Sąjungos teisės garantuojamos pagrindinės laisvės kliūtį (šiuo klausimu žr. 2006 m. rugsėjo 14 d. Sprendimo
Centro di Musicologia Walter Stauffer
, C‑386/04, Rink. p. I‑8203, 48 punktą ir 2009 m. sausio 27 d. Sprendimo
Persche
, C‑318/07, Rink. p. I‑359, 55 punktą).
Dėl apsaugos lygio, kurio nurodytų tikslų atžvilgiu siekė nacionalinės valdžios institucijos,
Zeturf
, be kita ko, teigia, jog nuolat išplaunamos didelės pinigų sumos nelegaliai prekiaujant laimėjusiomis PMU kortelėmis, o tai
gali būti įmanoma tik todėl, kad lažybos PMU vykdomos anonimiškai ir dėl to neįmanoma nustatyti lošėjo. Be to,
Zeturf
priduria, kad ši pinigų plovimo technika yra plačiai žinoma ir ją patvirtina Ekonomikos, finansų ir užimtumo bei Biudžeto,
viešojo audito ir viešosios tarnybos ministrams pavaldaus Prancūzijos kovos su pinigų plovimu padalinio „Tracfin“ veiklos
ataskaitos.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi išnagrinėti, kiek šie teiginiai yra pagrįsti ir ar galimas tokios
praktikos toleravimas yra suderinamas su siekiu užtikrinti aukštą apsaugos lygį.
Kalbant apie trečiąjį pagrindinėje byloje nagrinėjamų teisės aktų tikslą, kurį papildomai nurodo Prancūzijos vyriausybė, reikia
konstatuoti, kad kaimo plėtra, kaip ją apibrėžia ši vyriausybė, pagrindinėje byloje gali būti prilyginta labdaringos ar bendrojo
intereso veiklos finansavimui tokiomis aplinkybėmis, kuriomis priimtas 1994 m. kovo 24 d. Sprendimas
Schindler
(C‑275/92, Rink. p. I‑1039).
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas ne kartą yra pažymėjęs, jog nors nėra nesvarbu, kad rinkliava nuo pajamų, gautų iš teisėtos
azartinių lošimų, gali reikšmingai prisidėti prie tokios veiklos finansavimo, toks motyvas tegali būti teigiama šalutinė pasekmė,
o ne realus įgyvendinamos ribojamosios politikos pateisinimas (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
Schindler
60 punktą ir 1999 m. spalio 21 d. Sprendimo
Zenatti
, C‑67/98, Rink. p. I‑7289, 36 punktą). Pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką tarp EB 45 ir 46 straipsnyje įtvirtintų
sumetimų nėra ekonominių motyvų ir jie nėra privalomasis bendrojo intereso pagrindas, kuriuo galima remtis norint pateisinti
įsisteigimo laisvės ir laisvės teikti paslaugas apribojimą (šiuo klausimu žr. 2003 m. lapkričio 6 d. Sprendimo
Gambelli ir kt.
, C‑243/01, Rink. p. I‑13031, 61 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką bei 2009 m. spalio 6 d. Sprendimo
Komisija prieš Ispaniją
, C‑153/08, Rink. p. I‑9735, 43 punktą).
Iš to
a fortiori
aišku, kad tokiu tikslu negali būti pateisinamas tokios ribojančios priemonės, kokia yra monopolis, nustatymas. Todėl papildomu
tikslu, remiantis kuriuo monopolio žirgų lenktynių lažybų už hipodromo ribų srityje įtvirtinimu siekiama prisidėti prie kaimo
plėtros, negali būti pateisinama pagrindinėje byloje nagrinėjamais nacionalinės teisės aktais įtvirtinta kliūtis laisvai teikti
paslaugas.
Be to, reikia konstatuoti, kad, kitaip nei teigia Prancūzijos vyriausybė, Direktyvos 91/428 4 straipsnio 2 dalimi nėra nei
aiškiai, nei implicitiškai leidžiama iš žirgų lenktynių lažybų gautų pajamų skirti arklinių šeimos gyvūnų veislininkystei
apsaugoti, plėtoti ir gerinti. Šia direktyva nereglamentuojami su žirgų lenktynėmis susiję azartiniai lošimai. Ja siekiama
tik panaikinti bet kokią žirgų, kurie įregistruoti ar kurių kilmė yra kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje jie dalyvauja
varžybose, diskriminaciją. Šios varžybos apibrėžiamos tos pačios direktyvos 2 straipsnio antroje pastraipoje ir nurodomos
jos 3 ir 4 straipsniuose. 4 straipsnyje valstybėms narėms pripažįstama galimybė pasilikti tam tikrą procentą nuo laimėjimų
ar pelno, gautų iš šių varžybų, sumos aiškiai siejama su minėtame 3 straipsnyje nurodytais įpareigojimais. Taigi, šios direktyvos
4 straipsnio 2 dalyje kalbama būtent apie laimėjimus ir pelną, gautus iš šių žirgų, o ne iš žirgų lenktynių lažybų, organizuojamų
per tokias varžybas.
–       Dėl PMU veiklos kontrolės
Kaip pažymėjo PMU ir Prancūzijos bei Portugalijos vyriausybės, panašu, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio
teismo pateikti bei šio sprendimo 19–22 punktuose apibendrinti duomenys, be kita ko, susiję, pirma, su PMU valdybos sudėtimi,
dviejų ministerijų vykdoma žirgų lenktynių ir abipusių lažybų kontrole bei priežiūra ir, antra, su PMU siūlomų lažybų tvarka
ir rūšimis, rodo, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama lažybų kontrolės sistema yra analogiška sistemai, dėl kurios priimtas
1999 m. rugsėjo 21 d. Sprendimas
Läärä ir kt
. (C‑124/97, Rink. p. I‑6067) bei minėtas Sprendimas
Liga Portuguesa de Futebol Profissional ir Bwin International
, tačiau tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
Jei taip yra iš tikrųjų, panašu, kad valstybės vykdoma žirgų lenktynių lažybų organizavimo kontrolė itin griežta. Valstybė
tiesiogiai kontroliuoja išimtines teises turinčio subjekto veiklą, įvykių, dėl kurių lažinamasi, organizavimą, leidžiamų lažybų
rūšis ir jų paskirstymo kanalus, įskaitant laimėjimų procentą nuo statymų ir reglamentuojamos veiklos eigą bei priežiūrą.
Taigi, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui iš principo gali tekti konstatuoti, kad pagrindinėje byloje
nagrinėjami teisės aktai yra tinkami užtikrinti kovos su nusikalstama veikla ir sukčiavimu, susijusiais su azartiniais lošimais,
tikslą bei socialinės tvarkos siekį, atsižvelgiant į azartinių lošimų poveikį asmenims ir visuomenei.
Tačiau šioje vietoje primintina, kad nacionalinės teisės aktai gali garantuoti nurodyto tikslo įgyvendinimą, tik jeigu jais
iš tikrųjų nuosekliai ir sistemiškai siekiama šio tikslo (2009 m. kovo 10 d. Sprendimo
Hartlauer
, C‑169/07, Rink. p. I‑1721, 55 punktas).
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad tokia ribojamoji priemonė, kaip antai monopolis, turi būti priimama
kartu su teisės aktais, galinčiais užtikrinti, kad šio monopolio turėtojas iš tikrųjų galės nuosekliai ir sistemiškai siekti
tokių nustatytų tikslų, tiekdamas minėto tikslo atžvilgiu kiekybiškai apskaičiuotą ir kokybiškai pritaikytą pasiūlą, kurią
griežtai kontroliuotų viešosios valdžios institucijos (minėto Sprendimo
Stoß ir kt.
83 punktas).
Galima manyti, kad kiekvienam ūkio subjektui, įskaitant turinčius viešosios ar labdaringos organizacijos statusą, egzistuoja
interesų konfliktas tarp poreikio didinti savo pajamas ir siekio sumažinti progas lošti. Viešoji ar pelno nesiekianti organizacija,
kaip ir bet kuris privatus subjektas, gali norėti maksimizuoti savo pajamas bei išplėtoti azartinių lošimų rinką ir taip trukdyti
siekti progų lošti sumažinimo.
Tai ypač būdinga tuo atveju, kai gaunamos pajamos yra skirtos įgyvendinti tikslus, kurie pripažįstami kaip tarnaujantys bendram
interesui, nes ūkio subjektas yra skatinamas didinti iš azartinių lošimų gaunamas pajamas tam, kad galėtų geriau įvykdyti
šiuos tikslus. Be to, pajamų skyrimas šiems tikslams gali lemti situaciją, kai sunku atsisakyti iš azartinių lošimų gaunamų
sumų, todėl natūraliai linkstama didinti lošimų pasiūlą ir pritraukti naujų lošėjų.
Tai juo labiau pasakytina apie aplinkybes, kai išimtines teises kartu ir organizuoti žirgų lenktynes, ir rengti lažybas dėl
šių lenktynių turi vienintelis ūkio subjektas, kaip yra pagrindinėje byloje. Šis ūkio subjektas yra privilegijuotoje padėtyje
ir gali prireikus išplėsti lažybų veiklą, padidindamas įvykių, dėl kurių galima lažintis, skaičių.
Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas, be kita ko, į azartinių lošimų rinkos Prancūzijoje
raidą, turi patikrinti, ar valstybė iš tikrųjų vykdo kontrolę, kuri iš principo taikoma PMU veiklai, nuosekliai ir sistemiškai
siekdama tikslų, nustatytų įtvirtinant išimtinės teisės PMU naudai sistemą (šiuo klausimu žr. 2010 m. birželio 3 d. Sprendimo
Ladbrokes Betting & Gaming ir Ladbrokes International
, C‑258/08, Rink. p. I‑0000, 37 punktą).
Šiuo klausimu pažymėtina, kad, atsižvelgiant į šį kontekstą, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pirmojo
klausimo antroje dalyje konkrečiai pabrėžiamas aspektas, susijęs su PMU vykdoma verslo politika, yra neabejotinai reikšmingas
vertinant, kaip yra siekiama minėtų tikslų.
Dėl dinamiškos verslo politikos vykdymo
Pirmojo klausimo antra dalis susijusi su tuo, kiek ūkio subjekto, turinčio išimtinę teisę organizuoti azartinius lošimus,
vykdoma dinamiška verslo politika gali būti laikoma suderinama su EB 49 straipsnio reikalavimais.
Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą ir iš Teisingumo Teismui pateiktų pastabų matyti, kad dinamišką verslo politiką,
kurią nurodo šį prašymą pateikęs teismas, apibūdina keli aspektai. Visų pirma, neginčijama, kad PMU intensyviai ir vis daugiau
reklamuoja savo produktus, taip pat internete, ir didina lažybų punktų ir lošėjams skirtų produktų skaičių. Be to, ji naudoja
tokią verslo strategiją, kuria siekiama į siūlomus lošimus privilioti naujų lošėjų.
Šiomis aplinkybėmis pirmiausia primintina: jeigu valstybės narės valdžios institucijos ragina ir skatina vartotojus dalyvauti
azartiniuose lošimuose ar lažybose, siekdamos, kad valstybės iždas iš to gautų finansinės naudos, šios valstybės valdžios
institucijos, kad pateisintų kliūtis laisvai teikti paslaugas, negali kaip pateisinimo nurodyti viešosios socialinės tvarkos,
kylančios iš būtinybės mažinti progas lošti (minėto Sprendimo
Gambelli ir kt.
69 punktas).
Tačiau Teisingumo Teismas nusprendė, jog kontroliuojama ekspansinė azartinių lošimų veiklos politika gali būti suderinama
su tikslu padaryti šią veiklą kontroliuojamą ir paskatinti draudžiamoje nelegalioje lošimų ir lažybų veikloje dalyvaujančius
žaidėjus dalyvauti leidžiamoje ir reglamentuojamoje veikloje. Tokia politika gali iš tiesų būti kartu suderinama tiek su tikslu
užkirsti kelią azartinių lošimų veiklą panaudoti nusikalstamiems ir sukčiavimo tikslams, tiek su tikslu užkirsti kelią skatinti
pernelyg išlaidauti lošiant ir kovoti su priklausomybe nuo lošimų, nukreipiant vartotojus rinktis valstybės monopolio turėtojo
pasiūlą, kuri laikoma esanti apsaugota nuo kriminalinės veiklos ir sukurta taip, kad geriau apsaugotų vartotojus nuo pernelyg
didelio išlaidavimo ir priklausomybės nuo lošimo (minėto Sprendimo
Stoß ir kt.
101 ir 102 punktai).
Neginčijama, kad norint pasiekti tikslą padaryti šią veiklą kontroliuojamą, leidimą vykdyti veiklą turintys ūkio subjektai
turi būti patikima, tačiau kartu ir patraukli alternatyva nereglamentuojamai veiklai, o tai savaime gali reikšti plačią lošimų
asortimento pasiūlą, tam tikro masto reklamą ir naujų platinimo būdų naudojimą (žr. 2007 m. kovo 6 d. Sprendimo
Placanica ir kt.
, C‑338/04, C‑359/04 ir C‑360/04, Rink. p. I‑1891, 55 punktą bei minėto Sprendimo
Stoß ir kt.
101 punktą).
Konkrečiai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į nagrinėjamo ginčo aplinkybes, turi įvertinti,
ar PMU verslo politika reklamos masto ir naujų lošimų kūrimo požiūriu gali būti laikoma dalimi tokios kontroliuojamos ekspansinės
politikos azartinių lošimų sektoriuje, kuria iš tiesų siekiama polinkį lošti padaryti kontroliuojamą (minėto Sprendimo
Ladbrokes Betting & Gaming ir Ladbrokes International
37 punktas).
Atlikdamas šį vertinimą, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, be kita ko, turi patikrinti, ar, pirma, su
lošimais susijusi nusikalstama veikla ir sukčiavimas ir, antra, priklausomybė nuo lošimo pagrindinės bylos aplinkybių atsiradimo
momentu Prancūzijoje galėjo būti problema ir ar licencijuotos bei reglamentuotos veiklos ekspansija būtų galėjusi tokią problemą
išspręsti (minėto Sprendimo
Ladbrokes Betting & Gaming ir Ladbrokes International
29 punktas). Teisingumo Teismas visų pirma pabrėžė, kad jeigu valstybė narė ketina remtis tikslu, kuriuo galima pateisinti
laisvės teikti paslaugas kliūtį, atsiradusią dėl ribojamosios nacionalinės priemonės, jis turi pateikti sprendimą šiuo klausimu
turinčiam priimti teismui visą informaciją, kuri leistų šiam įsitikinti, jog minėta priemonė atitinka iš proporcingumo principo
kylančius reikalavimus (minėto Sprendimo
Stoß ir kt
. 71 punktas). Komisija šiuo klausimu nurodė, kad, kitaip nei bylose, kuriose priimti minėti sprendimai
Placanica ir kt
. bei
Liga Portuguesa de Futebol Profissional ir Bwin International
, nacionalinės valdžios institucijos neįrodė realiai esant juodosios žirgų lenktynių lažybų rinkos.
Bet kuriuo atveju valstybės monopolio turėtojo galima reklamos veikla turi būti saikinga ir griežtai apribota tuo, kas būtina,
norint nukreipti lošėjus rinktis kontroliuojamus lošimo tinklus. Tačiau tokia reklama negali būti pirmiausia siekiama žadinti
natūralų žmonių polinkį lošti, skatinant juos aktyviai dalyvauti lošimuose, visų pirma pristatant lošimus kaip įprastą reiškinį,
sukuriant teigiamą įvaizdį, pagrįstą tuo, jog gaunamos pajamos skiriamos bendrojo intereso veiklai, arba didinant lošimų patrauklumą
dėmesį patraukiančiais reklaminiais pranešimais, kuriuose viliojama dideliais laimėjimais (Sprendimo
Stoß ir kt.
103 punktas).
Atsižvelgiant į visus šiuos svarstymus, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad EB 49 straipsnis turi būti aiškinamas taip:
a)      valstybė narė, siekianti užtikrinti ypač aukštą vartotojų apsaugos lygį azartinių lošimų sektoriuje, gali pagrįstai nuspręsti,
kad vien išimtinių teisių suteikimas vieninteliam viešosios valdžios institucijų griežtai kontroliuojamam subjektui gali leisti
pakankamai veiksmingai suvaldyti su šiuo sektoriumi susijusią riziką ir siekti skatinimo pernelyg išlaidauti lošiant prevencijos
bei kovos su priklausomybe nuo lošimų tikslų;
b)      prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar:
–        pagrindinės bylos aplinkybių susidarymo momentu nacionalinės valdžios institucijos iš tikrųjų siekė užtikrinti tokį ypač aukštą
apsaugos lygį, be to, ar, atsižvelgiant į šį siekiamą apsaugos lygį, iš tiesų galėjo būti laikoma būtina nustatyti monopolį,
ir
–        valstybė iš tikrųjų nuosekliai ir sistemiškai vykdo kontrolę, kuri iš principo taikoma išimtines teises turinčio subjekto
veiklai, siekdama šiam subjektui priskirtų tikslų;
c)      tam, kad būtų suderinami su tikslais kovoti su nusikalstamumu bei sumažinti progų lošti, nacionalinės teisės aktai, kuriais
įtvirtinamas monopolis azartinių lošimų sektoriuje, turi:
–        būti pagrįsti konstatavimu, jog su lošimais susijusi nusikalstama veikla ir sukčiavimas bei priklausomybė nuo lošimo atitinkamos
valstybės narės teritorijoje yra problema, kurią licencijuotos bei reglamentuotos veiklos ekspansija galėtų išspręsti, ir
–        leisti vykdyti tik saikingą reklamą, griežtai apribotą tuo, kas būtina, norint nukreipti lošėjus rinktis kontroliuojamus lošimo
tinklus.

Dėl antrojo klausimo
Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, kaip reikia vertinti sistemos,
kuria įtvirtinama vienintelio ūkio subjekto išimtinė teisė organizuoti žirgų lenktynių lažybas, lemiamą laisvės teikti paslaugas
pažeidimą, ir ypač ar žirgų lenktynių lažybų internete rinka gali būti laikoma išskirtina iš viso žirgų lenktynių lažybų sektoriaus.
Pirmiausia reikia konstatuoti, kad bet koks azartinių lošimų pasiūlos internete ribojimas labiau varžo ūkio subjektus, įsisteigusius
už atitinkamos valstybės narės, kurioje adresatai gauna paslaugas, ribų, nes šie ūkio subjektai netenka ypač veiksmingos tiekimo
rinkai priemonės, leidžiančios tiesiogiai patekti į minėtą rinką, palyginti su toje pačioje valstybėje narėje įsisteigusiais
ūkio subjektais (šiuo klausimu žr. 2003 m. gruodžio 11 d. Sprendimo
Deutscher Apothekerverband
, C‑322/01, Rink. p. I‑14887, 74 punktą ir 2010 m. gruodžio 2 d. Sprendimo
Ker‑Optika
, C‑108/09, Rink. p. I‑0000, 54 punktą).
Be to, iš Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad internetas tėra būdas siūlyti azartinius lošimus (2010 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo
Carmen Media Group
, C‑46/08, Rink. p. I‑0000, 100 punktas).
Kadangi pagrindinėje byloje nagrinėjamų nacionalinės teisės aktų tikslais visų pirma siekiama užtikrinti azartinių lošimų
vartotojų apsaugą, konkrečiau kalbant, apsaugą nuo ūkio subjektų sukčiavimo, taip pat nuo skatinimo pernelyg išlaidauti lošiant
ir priklausomybės nuo lošimų, labai reikšmingas aspektas yra galimybė vartotojo požiūriu pakeisti vienus kitais įvairius tiekimo
rinkai būdus. Jeigu, pavyzdžiui, būtų nustatyta, kad vartotojai mano, jog statymas konkrečiose žirgų lenktynių lažybose internetu
yra statymo tose pačiose lažybose tradiciniais būdais pakaitalas, tai būtų pagrindas vertinti bendrai, o ne kiekvieną sektoriaus
paskirstymo būdą atskirai.
Taigi, žirgų lenktynių lažybų rinka turėtų būti iš principo vertinama bendrai, neatsižvelgiant į tai, ar nagrinėjamos lažybos
siūlomos tradiciniais būdais, per fizines vietas, ar internetu, ir reikėtų išnagrinėti lažybų statymų surinkimo veiklos suvaržymus,
neatsižvelgiant į tai, kaip jos vykdomos.
Tačiau Teisingumo Teismas jau turėjo galimybę pabrėžti tam tikrus ypatumus, susijusius su azartinių lošimų siūlymu internetu
(žr. minėtų sprendimų
Liga Portuguesa de Futebol Profissional ir Bwin International
72 punktą bei
Carmen Media Group
101 punktą).
Jis, be kita ko, pažymėjo, jog dėl to, kad vartotojas ir ūkio subjektas tiesiogiai nebendrauja, azartiniams lošimams internetu
būdingas kitokio pobūdžio ir didesnis pavojus, palyginti su tradicinėmis tokių lošimų rinkomis, turint omenyje galimą ūkio
subjektų sukčiavimą, nukreiptą prieš vartotojus (minėtų sprendimų
Liga Portuguesa de Futebol Profissional ir Bwin International
70 punktas bei
Carmen Media Group
102 punktas).
Be to, Teisingumo Teismas yra pažymėjęs, kad azartinių lošimų siūlymo internetu požymiai lygiai taip pat gali pasirodyti esą
kitokio pobūdžio ir didesnis pavojaus šaltinis, palyginti su tradicinėmis tokių lošimų rinkomis, kalbant apie vartotojų ir
ypač apie jaunimo ir asmenų, kurie turi ypatingą polinkį lošti arba kuriems toks polinkis gali išsivystyti, apsaugą. Be ką
tik paminėtos vartotojo ir operatoriaus tiesioginio kontakto stokos, itin lengva ir nepertraukiama prieiga prie internetu
siūlomų lošimų, taip pat galimas didesnis tokios tarptautinio pobūdžio pasiūlos mastas ir dažnumas aplinkoje, kuriai dar būdinga
ir lošėjo izoliacija, anonimiškumas ir socialinės kontrolės nebuvimas, sudaro tiek daug sąlygų, galinčių paskatinti priklausomybę
nuo lošimų ir pernelyg daug išlaidauti lošiant bei atitinkamai padidinti su tuo susijusias neigiamas socialines ir moralines
pasekmes, kaip išaiškinta nusistovėjusioje teismo praktikoje (minėto Sprendimo
Carmen Media Group
103 punktas).
Todėl reikės atsižvelgti į visus tiekimo rinkai būdus, kurie gali būti pakeisti vieni kitais, nebent dėl interneto naudojimo
padidėtų azartinių lošimų keliami pavojai, palyginti su pavojais, kurie kyla tiekiant rinkai lošimus tradiciniais būdais.
Vadinasi, esant tokiems nacionalinės teisės aktams, dėl kurių pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą, kurie vienodai
taikomi siūlant lažybas internetu ir tradiciniais būdais bei dėl kurių nacionalinis įstatymų leidėjas nenusprendė, jog būtina
daryti skirtumą tarp įvairių tiekimo rinkai būdų, laisvės teikti paslaugas pažeidimą reikės įvertinti atsižvelgiant į visam
atitinkamam sektoriui nustatytus apribojimus.
Taigi, į antrąjį klausimą reikia atsakyti taip: norėdami įvertinti sistemos, kuria įtvirtinama išimtinė teisė organizuoti
žirgų lenktynių lažybas, lemiamą laisvės teikti paslaugas pažeidimą, nacionaliniai teismai turi atsižvelgti į visus šių lažybų
tiekimo rinkai būdus, kurie gali būti pakeisti vieni kitais, nebent dėl interneto naudojimo padidėtų atitinkamų azartinių
lošimų keliami pavojai, palyginti su pavojais, kurie kyla lošimus tiekiant rinkai tradiciniais būdais. Esant tokiems nacionalinės
teisės aktams, kurie vienodai taikomi siūlant žirgų lenktynių lažybas internetu ir tradiciniais būdais, laisvės teikti paslaugas
pažeidimą reikia vertinti atsižvelgiant į visam atitinkamam sektoriui nustatytus apribojimus.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (aštuntoji kolegija) nusprendžia:
1.
EB 49 straipsnis turi būti aiškinamas taip:
a)      valstybė narė, siekianti užtikrinti ypač aukštą vartotojų apsaugos lygį azartinių lošimų sektoriuje, gali pagrįstai nuspręsti,
kad vien išimtinių teisių suteikimas vieninteliam viešosios valdžios institucijų griežtai kontroliuojamam subjektui gali leisti
pakankamai veiksmingai suvaldyti su šiuo sektoriumi susijusią riziką ir siekti skatinimo pernelyg išlaidauti lošiant prevencijos
bei kovos su priklausomybe nuo lošimų tikslų;
b)      prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar:
–
pagrindinės bylos aplinkybių susidarymo momentu nacionalinės valdžios institucijos iš tikrųjų siekė užtikrinti tokį ypač aukštą
apsaugos lygį, be to, ar, atsižvelgiant į šį siekiamą apsaugos lygį, iš tiesų galėjo būti laikoma būtina nustatyti monopolį,
ir
–
valstybė iš tikrųjų nuosekliai ir sistemiškai vykdo kontrolę, kuri iš principo taikoma išimtines teises turinčio subjekto
veiklai, siekdama šiam subjektui priskirtų tikslų;
c)      tam, kad būtų suderinami su tikslais kovoti su nusikalstamumu bei sumažinti progų lošti, nacionalinės teisės aktai, kuriais
įtvirtinamas monopolis azartinių lošimų sektoriuje, turi:
–
būti pagrįsti konstatavimu, jog su lošimais susijusi nusikalstama veikla ir sukčiavimas bei priklausomybė nuo lošimo atitinkamos
valstybės narės teritorijoje yra problema, kurią licencijuotos bei reglamentuotos veiklos ekspansija galėtų išspręsti, ir
–
leisti vykdyti tik saikingą reklamą, griežtai apribotą tuo, kas būtina, norint nukreipti lošėjus rinktis kontroliuojamus lošimo
tinklus.
2.
Norėdami įvertinti sistemos, kuria įtvirtinama išimtinė teisė organizuoti žirgų lenktynių lažybas, lemiamą laisvės teikti
paslaugas pažeidimą, nacionaliniai teismai turi atsižvelgti į visus šių lažybų tiekimo rinkai būdus, kurie gali būti pakeisti
vieni kitais, nebent dėl interneto naudojimo padidėtų atitinkamų azartinių lošimų keliami pavojai, palyginti su pavojais,
kurie kyla lošimus tiekiant rinkai tradiciniais būdais. Esant tokiems nacionalinės teisės aktams, kurie vienodai taikomi siūlant
žirgų lenktynių lažybas internetu ir tradiciniais būdais, laisvės teikti paslaugas pažeidimą reikia vertinti atsižvelgiant
į visam atitinkamam sektoriui nustatytus apribojimus.
Parašai.
*
Proceso kalba: prancūzų.