CELEX: 62012CJ0321
Socialinė apsauga
Reglamentas (EEB) Nr. 1408/71
28 straipsnio 2 dalies b punktas
Sveikatos draudimo išmokos
Pensininkai, gaunantys senatvės pensijas keliose valstybėse narėse
Gyvenamoji vieta kitoje valstybėje narėje
Išmokų natūra mokėjimas gyvenamosios vietos valstybėje
Su išmokomis susijusių išlaidų našta
Valstybė narė, kurios „teisės aktai“ pensininkui buvo taikomi ilgiausią laiką
Sąvoka

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1971 m. birželio 14 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims, savarankiškai dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje, iš dalies pakeisto ir atnaujinto 1996 m. gruodžio 2 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 118/97 (
OL L 28
, 1997, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 3 t., p. 3) ir iš dalies pakeisto 2006 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1992/2006 (
OL L 392, p. 1
; toliau – Reglamentas Nr. 1408/71), 28 straipsnio 2 dalies b punkto išaiškinimu.
Šis prašymas pateiktas sprendžiant ginčą tarp F. van der Helder ir D. Farrington, viena šalis, ir
College voor zorgverzekeringen
(Sveikatos priežiūros draudimo įstaigos valdyba, toliau – CVZ), kita šalis, dėl įmokų mokėjimo pagal Nyderlanduose taikomo valstybinio privalomojo sveikatos draudimo sistemą.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Reglamento Nr. 1408/71 1 straipsnyje „Apibrėžimai“ nustatyta:
„Šiame reglamente:
<…>
j)
teisės aktai
reiškia kiekvienos atskiros valstybės narės statutus, reglamentus ir kitas nuostatas bei visas kitas įgyvendinimo priemones, esamas ar būsimas, susijusias su socialinės apsaugos sritimis ir sistemomis, kurioms taikomos 4 straipsnio 1 ir 2 dalys, arba su tomis specialiomis, nesusijusiomis su įmokų mokėjimu išmokomis, kurioms taikoma 4 straipsnio 2a dalis.
<…>
r)
draudimo laikotarpiai
reiškia įmokų mokėjimo laikotarpius arba darbo pagal darbo sutartį laikotarpius, arba savarankiško darbo laikotarpius, kurie tokiais nustatomi arba pripažįstami teisės aktais, pagal kuriuos jie buvo įgyti [arba laikomi įgytais], ir visus taip traktuojamus laikotarpius, jeigu pagal minėtus teisės aktus jie prilyginami draudimo laikotarpiams <...>“
Šio reglamento 4 straipsnio „Taikymo sritys“ 1 dalyje numatyta:
„Šis reglamentas taikomas visiems teisės aktams, kurie apima šias socialinės apsaugos sritis:
a)
ligos ir motinystės išmokas;
b)
invalidumo išmokas, įskaitant tas, kurios skirtos darbingumui išsaugoti ar atgauti;
c)
senatvės išmokas;
d)
išmokas išlaikytiniams;
e)
išmokas dėl nelaimingų atsitikimų darbe ir profesinių ligų;
f)
išmokas mirties atveju;
g)
bedarbio išmokas;
h)
išmokas šeimai.“
Šio reglamento III dalyje išdėstytos specialiosios nuostatos, susijusios su įvairiomis išmokų rūšimis. Aptariamo reglamento III dalies 1 skyrius skirtas ligos ir motinystės išmokoms. Šio skyriaus 5 skirsnis „Pensininkai ir jų šeimos nariai“ apima Reglamento Nr. 1408/71 27– 34 straipsnius.
Šio reglamento 27 straipsnis „Pensijos, mokėtinos pagal kelių valstybių teisės aktus, kai teisė į išmokas įgyta gyvenamojoje šalyje“ suformuluotas taip:
„Pensininkas, turintis teisę gauti pensijas pagal dviejų ar kelių valstybių narių teisės aktus, iš kurių viena valstybė narė yra ta, kurioje jis gyvena, ir turintis teisę į išmokas pagal pastarosios valstybės narės teisės aktus, kur reikia [prireikus] atsižvelgiant į 18 straipsnio ir VI priedo nuostatas, kartu su savo šeimos nariais [ir jo šeimos nariai] šias išmokas gauna iš gyvenamosios vietos įstaigos ir tos įstaigos sąskaita, tartum atitinkamas asmuo būtų pensininkas, kuriam pensija mokama tiktai pagal pastarosios valstybės narės teisės aktus.“
Minėto reglamento 28 straipsnyje „Pensijos, mokėtinos pagal vienos ar kelių valstybių teisės aktus, kai teisė į išmokas gyvenamojoje šalyje neįgyta“ numatyta:
„1.   Pensininkas, turintis teisę gauti pensiją pagal vienos valstybės narės teisės aktus arba turintis teisę gauti pensijas pagal dviejų ar kelių valstybių narių teisės aktus ir neturintis teisės gauti išmokas pagal valstybės narės, kurios teritorijoje jis gyvena, teisės aktus, nepaisant to, turi teisę jis ir jo šeimos nariai gauti tokias išmokas [gauna tokias išmokas už save patį ir savo šeimos narius], atsižvelgiant į 18 straipsnio ir VI priedo nuostatas, tartum turėtų teisę jas gauti pagal valstybės narės arba bent jau vienos kompetentingos valstybės narės teisės aktus pensijų atžvilgiu [pensijų srityje], jeigu jis gyventų tos valstybės teritorijoje. Išmokos mokamos tokiomis sąlygomis:
a)
išmokas natūra 2 dalies [dalyje] nurodytos įstaigos sąskaita teikia gyvenamosios vietos įstaiga, tartum atitinkamas asmuo būtų pensininkas pagal tos valstybės, kurios teritorijoje jis gyvena, teisės aktus, ir turėtų teisę į tokias išmokas;
<…>
2.   Tais atvejais, kai taikoma 1 dalis, išmokų natūra išlaidas padengia įstaiga [atitinkama įstaiga padengia] pagal šias taisykles:
<…>
b)
tuo atveju, kai pensininkas turi teisę į minėtąsias išmokas pagal dviejų ar daugiau valstybių narių teisės aktus, jų išlaidas padengia tos valstybės narės, kurios teisės aktai pensininkui buvo taikomi ilgiausią laiką, kompetentinga įstaiga; jeigu taikant šią taisyklę atsakingomis už išmokų išlaidas taptų kelios įstaigos, tai išlaidas padengia ta įstaiga, kuri paskiausia administravo teisės aktus taikomus pensininkui [kuri taiko teisės aktus, kurie pensininkui buvo taikomi paskiausiai].“
To paties reglamento 28a straipsnyje „Pensijos, mokėtinos pagal vienos ar kelių valstybių narių, kitų nei šalies, kurioje gyvenama, teisės aktus, kai teisė gauti išmokas įgyta pastarojoje šalyje“ numatyta:
„Tuo atveju, kai pensininkas, turintis teisę gauti pensiją pagal vienos valstybės narės teisės aktus arba pensijas pagal dviejų ar kelių valstybių narių teisės aktus, gyvena teritorijoje valstybės narės, pagal kurios teisės aktus teisė gauti išmokas natūra nesusijusi su draudimu ar užimtumu, ir čia jam nemokama jokia pensija, jam ir jo šeimos nariams teikiamų išmokų natūra išlaidas padengia vienos iš valstybių narių pensijų atžvilgiu kompetentinga įstaiga, vadovaudamasi 28 straipsnio 2 dalyje išdėstytomis taisyklėmis, tiek, kiek tas pensininkas ir jo šeimos nariai turėtų teisę gauti tokias išmokas pagal šios įstaigos administruojamus [taikomus] teisės aktus, jeigu jie gyventų tos valstybės narės, kurioje įsikūrusi įstaiga, teritorijoje.“
Reglamento Nr. 1408/71 33 straipsnyje „Pensininkų mokamos įmokos“ nurodyta:
„1.   Valstybės narės įstaiga, atsakinga už pensijos mokėjimą, kuriai galiojančiais teisės aktais nustatyti atskaitymai iš pensijų įmokoms ligos ir motinystės išmokų draudimui, turi teisę atlikti tuos atskaitymus, apskaičiuotus pagal atitinkamus teisės aktus, iš tokios įstaigos mokamų pensijų tiek, kiek tų išmokų išlaidas pagal 27, 28, 28a, 29, 31 ir 32 straipsnius padengia minėtos valstybės narės įstaiga.
2.   Kai 28a straipsnyje minėtais atvejais ligos ir motinystės išmokų gavimas priklauso nuo įmokų arba panašių mokėjimų pagal valstybės narės, kurios teritorijoje atitinkamas pensininkas gyvena, teisės aktus, toje gyvenamojoje vietoje tos įmokos nemokamos.“
Pagal šio reglamento 36 straipsnio 1 dalį išlaidos už išmokas natūra, kurias, be kita ko, pagal šio reglamento 28, 28a ir 33 straipsnius teikia vienos valstybės narės įstaiga kitos valstybės narės įstaigos sąskaita, turi būti visiškai kompensuotos.
1972 m. kovo 21 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 574/72, nustatančio Reglamento Nr. 1408/71 įgyvendinimo tvarką, iš dalies pakeisto ir atnaujinto Reglamentu Nr. 118/97 ir iš dalies pakeisto 1998 m. birželio 4 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1223/98 (
OL L 168, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 3 t., p. 292), 95 straipsnyje numatyta, kad kompetentinga įstaiga kompensuoja išmokų natūra, suteiktų pagal Reglamento Nr. 1408/71 28 ir 28a straipsnius, sumą minėtas išmokas suteikusioms įstaigoms, remdamasi fiksuoto dydžio sumomis, kurios turi būti kuo artimesnės faktinėms išlaidoms ir kurių apskaičiavimo tvarka nustatyta tame straipsnyje.
Nyderlandų teisė
Iki 2006 m. sausio 1 d. Ligonių kasų įstatyme (
Ziekenfondswet
, toliau – ZFW) privalomojo sveikatos draudimo sistema buvo numatyta tik tiems pagal darbo sutartį dirbantiems darbuotojams, kurių pajamos nesiekė tam tikros ribos. Asmenys, kuriems ši sistema nebuvo taikoma, norėdami būti apdrausti nuo su liga susijusios rizikos, turėjo privačiai sudaryti draudimo sutartį su kuria nors draudimo bendrove.
Ši privaloma sistema tam tikromis sąlygomis taip pat buvo taikoma Nyderlanduose negyvenantiems asmenims, turintiems teisę gauti pensiją pagal Bendrąjį senatvės pensijų įstatymą (
Algemene Ouderdomswet
, toliau – AOW) arba išmokas pagal Įstatymą dėl draudimo nuo nedarbingumo (
Wet op de arbeidsongeschiktheidsverzekering
, toliau – WAO).
Nuo 2006 m. sausio 1 d. Sveikatos priežiūros draudimo įstatymu (
Zorgverzekeringswet
, toliau – ZVW) – šiai bylai taikytina jo 2008 m. rugpjūčio 1 d. redakcija – buvo sukurta privalomojo sveikatos draudimo sistema visiems Nyderlanduose gyvenantiems ar dirbantiems asmenims.
Šio įstatymo 69 straipsnio numatyta:
„1.   Užsienyje gyvenantys asmenys, kurie, remiantis Europos Bendrijų Tarybos reglamentu arba atitinkamu reglamentu pagal Europos ekonominės erdvės susitarimą ar susitarimu dėl socialinio draudimo ligos atveju, savo gyvenamosios vietos valstybėje turi teisę į sveikatos priežiūrą arba į jos išlaidų atlyginimą pagal savo gyvenamosios vietos valstybės sveikatos draudimą reglamentuojančius teisės aktus, registruojasi [CVZ], jeigu jie privalomai nedraudžiami pagal šį įstatymą.
2.   Šio straipsnio 1 dalyje nurodyti asmenys moka ministro įsakymu nustatytiną įmoką, kurios dalis, irgi nustatytina ministro įsakymu, Sveikatos draudimo išmokų įstatymo (
Wet op de zorgtoeslag
) taikymo tikslais laikytina sveikatos draudimo įmoka.
<…>
4.   [CVZ] yra atsakinga už šio straipsnio 1 dalies ir joje nurodytų tarptautinių teisės aktų nuostatų įgyvendinimą ir priima sprendimus dėl 2 dalyje nurodytų įmokų rinkimo ir išreikalavimo <...>“
Be to, ir iki 2006 m. sausio 1 d., ir po šios datos Bendruoju ypatingų medicininių išlaidų įstatymu (
Algemene Wet Bijzondere Ziektekosten
) užtikrinta, kad visi gyventojai būtų apdrausti nuo ypatingų medicininių išlaidų rizikos, visų pirma nuo rizikos, kurios nedengia ZFW ir ZVW arba privatus draudimas.
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
F. van der Helder yra Nyderlandų pilietis, pensininkas, nuo 1991 m. gyvenantis Prancūzijoje. Per savo profesinę karjerą jis gyveno ir dirbo įvairiose valstybėse narėse. Remiantis Nyderlandų teisės aktais, nuo 1997 m. rugpjūčio mėn. jis gauna pensiją pagal AOW. Šios pensijos suma atitinka sumą, skiriamą už 43 metų draudimo laikotarpį šioje valstybėje narėje. Šios teisės įgytos iš dalies pagal gyvenamąją vietą, iš dalies – savanoriško draudimo pagrindu. Be to, F. van der Helder gauna pagal Suomijos Respublikos, kur jis buvo apdraustas laikotarpiu nuo 1980 m. iki 1987 m., teisės aktus mokamą senatvės pensiją. Jis taip pat gauna senatvės pensiją pagal Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės teisės aktus.
D. Farrington yra Jungtinės Karalystės pilietis, pensininkas, kuris nuo 2004 m. gegužės mėn. gyvena Ispanijoje. Per savo profesinę karjerą jis gyveno ir dirbo keliose valstybėse narėse, būtent Jungtinėje Karalystėje ir Nyderlanduose. Remiantis Nyderlandų teisės aktais, nuo 2006 m. balandžio mėn. jis gauna pensiją pagal AOW. Šios pensijos suma atitinka sumą, skiriamą už 35 metų draudimo laikotarpį šioje valstybėje narėje. Be to, D. Farrington gauna senatvės pensiją pagal Jungtinės Karalystės, kur dirbo laikotarpiu nuo 1957 m. iki 1972 m., teisės aktus.
Iki 2006 m. sausio 1 d. nei F. van der Helder, nei D. Farrington neprivalėjo būti apdrausti pagal Nyderlandų valstybinio sveikatos draudimo sistemą. Jie buvo apdrausti privačiu sveikatos draudimu. Tačiau kai gyveno Nyderlanduose, ir F. van der Helder, ir D. Farrington buvo apdrausti pagal Bendrąjį ypatingų medicininių išlaidų įstatymą.
2006 m. sausio 1 d. įsigaliojus ZVW, CVZ nusprendė, jog kadangi F. van der Helder ir D. Farrington, jeigu gyventų Nyderlanduose, priklausytų ZVW numatytai valstybinei privalomojo sveikatos draudimo sistemai, kadangi jie neturi teisės gauti senatvės pensijos jų gyvenamosios vietos valstybėje narėje ir kadangi jie per savo profesinę karjerą ilgiausiai buvo apdrausti pagal Nyderlandų teisės aktus socialinio draudimo srityje, remiantis Reglamento Nr. 1408/71 28 ir 28a straipsniais, savo gyvenamosios vietos valstybėje narėje jie gauna išmokas natūra, kurių išlaidas padengia Nyderlandai.
CVZ taip pat nusprendė iš F. van der Helder ir D. Farrington mokamų pensijų atskaityti ZVW 69 straipsnyje numatytą įmokų sumą į šiuo įstatymu reglamentuotą valstybinio privalomojo sveikatos draudimo sistemą.
Centrale Raad van Beroep
, į kurį F. van der Helder ir D. Farrington kreipėsi su apeliaciniais skundais dėl
Rechtbank Amsterdam
pirmąja instancija priimtų sprendimų, pažymi, kad ieškovai pagrindinėje byloje turi teisę į pensijas bent jau dviejose valstybėse narėse, todėl, remiantis Reglamento Nr. 1408/71 28 straipsnio 2 dalies b punktu, su išmokomis natūra susijusias išlaidas turi padengti valstybės narės, kurios „teisės aktai“ pensininkui buvo taikomi ilgiausią laiką, kompetentinga įstaiga.
Tas teismas mano, kad ši „teisės aktų“ sąvoka gali būti aiškinama bent jau trimis skirtingais būdais.
Remiantis pirmuoju aiškinimu, kuriuo vadovaujasi F. van der Helder ir D. Farrington, minėta sąvoka apima teisės aktus, susijusius su ligos ir motinystės išmokomis. Nors F. van der Helder ir D. Farrington neginčija to, kad jie Nyderlanduose dirbo ilgiausią laiką ir Nyderlandų teisės aktai socialinio draudimo srityje jiems buvo taikomi ilgiausią laiką, tačiau jie niekuomet nepriklausė Nyderlandų valstybinio privalomojo sveikatos draudimo sistemai arba bet kuriuo atveju šiai sistemai priklausė trumpesnį laikotarpį nei laikotarpis, kuriuo jie buvo apdrausti sveikatos draudimu kitose valstybėse narėse. Todėl nagrinėjamu atveju valstybės narės, kurioms tenka našta padengti su išmokomis susijusias išlaidas natūra gyvenamosios vietos valstybėje, yra atitinkamai Suomija ir Jungtinė Karalystė. Šiuo aiškinimu vadovavosi
Regeringsrätten
(Švedijos aukščiausiasis administracinis teismas) 2011 m. gruodžio 14 d. Sprendime Nr. 4381‑10,
Wehmeyer
. Jeigu būtų vadovaujamasi šiais argumentais, reikėtų išsiaiškinti, ar, siekiant nustatyti valstybės narės „teisės aktus“, kurie ieškovams pagrindinėje byloje buvo taikomi ilgiausią laiką, reikia atsižvelgti tik į valstybinį sveikatos draudimą, ar ir į sveikatos ir motinystės draudimą bendrai.
Remiantis antruoju aiškinimu, kuriuo vadovaujasi
Rechtbank
ir kuriam pirmenybę teikia prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, „teisės aktų“ sąvoka reiškia pensijų draudimą, kuris yra suinteresuotųjų asmenų dabartinių pensijų pagrindas. Toks aiškinimas pagrįstas 2001 m. gegužės 10 d. Sprendimu
Rundgren
(
C-389/99, Rink. p. I-3731, 44
–49 punktai). Be to, jis atitinka sveikatos draudimo sistemų finansavimo suinteresuotųjų asmenų gaunamomis pajamomis pagrįstomis įmokomis, kurios pensininkų atveju yra atskaitymai iš pensijų, būdą. Jeigu būtų vadovaujamasi šiuo aiškinimu, dar reikėtų nustatyti, ar reikia atsižvelgti į visą priklausymo pensijų draudimo sistemai laikotarpį, neatsižvelgiant į jo pagrindą ir tai, ar faktiškai buvo mokamos įmokos. Be to, kyla klausimas, ar turi būti atimti savanoriško draudimo laikotarpiai.
Galiausiai remiantis trečiuoju aiškinimu, kuriuo vadovaujasi CVZ, „teisės aktų“ sąvoka reiškia apskritai teisės aktus, susijusius su socialiniu draudimu. CVZ teigimu, Reglamento Nr. 1408/71 28 straipsnio 2 dalies tikslas – sveikatos priežiūros išlaidų pensijoje naštą priskirti valstybei narei, kurios socialinio draudimo sistemai asmuo ilgiausiai mokėjo įmokas. Tokį aiškinimą patvirtina šio reglamento 1 straipsnio j punktas, kuriame terminas „teisės aktai“ apibrėžiamas darant nuorodą į šio reglamento 4 straipsnį. Jeigu būtų vadovaujamasi šiais argumentais, kyla klausimas, ar reikia atsižvelgti į savanoriško draudimo laikotarpius.
Šiomis aplinkybėmis
Centrale Raad van Beroep
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar Reglamento <...> Nr. 1408/71 28 straipsnio 2 dalies b punkte nurodyti teisės aktai, kurie pensininkui buvo taikomi ilgiausią laiką, reiškia teisės aktus dėl ligos ir motinystės išmokų, teisės aktus dėl senatvės pensijų ar visus šio reglamento 4 straipsnyje nurodytų socialinės apsaugos sričių teisės aktus, kurie buvo taikomi pagal reglamento II dalį?“
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo prašymu Teisingumo Teismo pirmininkas nusprendė, kad šiai bylai turi būti suteikta pirmenybė kitų bylų atžvilgiu pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 53 straipsnio 3 dalį.
Dėl prejudicinio klausimo
Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 1408/71 28 straipsnio 2 dalies b punktas aiškintinas taip, kad šiame punkte nurodyti „teisės aktai“, kurie pensininkui buvo taikomi ilgiausią laiką, yra teisės aktai, susiję su ligos ir motinystės išmokomis, teisės aktai, susiję su pensijomis, ar visi su šio reglamento 4 straipsnyje nurodytomis socialinės apsaugos sritimis susiję teisės aktai, kurie buvo taikomi.
Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad šis klausimas pateiktas sprendžiant ginčą dėl Nyderlandų valdžios institucijų sprendimų iš pensijų, kurias jos moka vienam Nyderlandų ir vienam Jungtinės Karalystės piliečiui, gaunantiems pensijas pagal kelių valstybių narių, išskyrus Prancūziją ir Ispaniją, kur jie gyvena, teisės aktus, atskaityti įmokas už ligos išmokas natūra, pagal Reglamento Nr. 1408/71 28 straipsnį mokamas jų gyvenamosios vietos valstybėje narėje, kur jie neturi teisės į tokias išmokas, teisėtumo. Šie sprendimai priimti 2006 m. sausio 1 d. Nyderlanduose įsigaliojus naujai ZVW reglamentuotai valstybinio privalomojo sveikatos draudimo sistemai, kuri pakeitė iki tol ZFW numatytą sistemą, taikytą tik tiems pagal darbo sutartį dirbantiems darbuotojams, kurių pajamos nesiekė tam tikrų ribų, ir nuo tol taikoma visiems šioje valstybėje narėje gyvenantiems ar dirbantiems asmenims.
Šiuo atžvilgiu primintina, kad Reglamento Nr. 1408/71 28 straipsnyje įtvirtinta „kolizinė norma“, leidžianti nustatyti, be kita ko, kiek tai susiję su pensininkais, kuriems pensijos mokamos pagal kelių valstybių narių teisės aktus ir kurie gyvena kitoje valstybėje narėje, kur neturi teisės į ligos ir motinystės išmokas, minėtas išmokas mokėti turinčią instituciją ir taikytinus teisės aktus (šiuo klausimu žr. 1980 m. sausio 10 d. Sprendimo
Jordens-Vosters
,
69/79, Rink. p. 75
, 12 punktą; minėto Sprendimo
Rundgren
43 ir 44 punktus; 2003 m. liepos 3 d. Sprendimo
van der Duin ir ANOZ Zorgverzekeringen
,
C-156/01, Rink. p. I-7045
39 punktą ir 2010 m. spalio 14 d. Sprendimo
van Delft ir kt
.,
C-345/09, Rink. p. I-9879
, 38 punktą).
Remiantis šio reglamento 28 straipsnio 1 dalimi, šie pensininkai gauna tokias ligos ir motinystės išmokas, mokamas jų gyvenamosios vietos valstybės narės kompetentingos institucijos, jeigu jie turėtų teisę į jas pagal valstybės narės, kuri privalo mokėti pensiją, teisės aktus, tuo atveju, jeigu gyventų jos teritorijoje (šiuo klausimu žr. minėtų sprendimų
van der Duin ir ANOZ Zorgverzekeringen
40, 47 ir 53 punktus ir
van Delft ir kt
. 39 punktą).
Remiantis Reglamento Nr. 1408/71 28 straipsnio 2 dalies b punktu, kai kompetenciją pensijų srityje turi kelios valstybės narės, su ligos ir motinystės išmokomis natūra susijusių išlaidų našta priskiriama vienai iš jų, atsižvelgiant į laikotarpį, kuriuo pensininkui buvo taikomi kiekvienos iš šių valstybių narių teisės aktai, o išlaidas padengia valstybės narės, „kurios teisės aktai pensininkui buvo taikomi ilgiausią laiką,“ kompetentinga įstaiga.
Nagrinėjamu atveju iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad CVZ mano turinti kompetenciją reikalauti iš ieškovų pagrindinėje byloje mokėti įmokas už ligos išmokas natūra, pagal Reglamento Nr. 1408/71 28 straipsnį mokamas jų gyvenamosios vietos valstybėje narėje, ir motyvuoja tuo, kad pagal šio straipsnio 2 dalies b punktą Nyderlandų socialinio draudimo sistema jiems buvo taikoma ilgiausią laiką. Tokiam aiškinimui nagrinėjamoje byloje pritaria Nyderlandų ir Švedijos vyriausybės.
Tačiau ieškovai pagrindinėje byloje savo pastabose dar kartą nurodo, kad minėta nuostata susijusi su ligos ir motinystės išmokomis. Estijos, Suomijos, Jungtinės Karalystės vyriausybės ir Komisija mano, kad reikia remtis nacionalinės teisės aktais pensijų srityje.
Remiantis nusistovėjusia teismų praktika, aiškinant Sąjungos teisės nuostatą reikia atsižvelgti į jos tekstą, kontekstą ir tikslus (žr., be kita ko, minėto Sprendimo
Rundgren
41 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Kalbant apie Reglamento Nr. 1408/71 28 straipsnio 2 dalies b punkto tekstą pažymėtina, kad, kaip tvirtina F. van der Helder, šios nuostatos pirmo sakinio pirmoje dalyje daroma nuoroda į teisės aktus, susijusius su ligos ir motinystės išmokomis.
Tačiau tokia aplinkybė nebūtinai turi būti lemiama siekiant pateikti atsakymą nacionaliniam teismui. Iš tiesų šioje pirmo sakinio dalyje siekiama tik priminti išmokų, kurios yra Reglamento Nr. 1408/71 III dalies dalykas, pobūdį, o šio sakinio antroje dalyje esantis terminas „teisės aktai“, vartojamas šiame klausime, susijęs su nustatymu valstybės narės, kuriai tenka šių išmokų našta ypatingu pensininkų, kuriems pensijos mokėtinos pagal vienos arba kelių valstybių narių „teisės aktus“, atveju.
Be to, nors Reglamento Nr. 1408/71 1 straipsnio j punkte terminas „teisės aktai“ apibrėžtas kaip reiškiantis iš esmės nacionalinės teisės normas, susijusias su socialinės apsaugos sritimis ir sistemomis, nurodytomis šio reglamento 4 straipsnio 1 ir 2 dalyse, arba su tomis specialiomis, nesusijusiomis su įmokų mokėjimu, išmokomis, nurodytomis šio reglamento 4 straipsnio 2a dalyje, negali būti daroma išvada, kad šio termino vartojimas kitose šio reglamento nuostatose visą laiką reiškia, kad daroma nuoroda į visas socialinės apsaugos sritis ir sistemas.
Iš tiesų, kaip pagrįstai teigia Suomijos vyriausybė, vienintelis Reglamento Nr. 1408/71 1 straipsnio j punkto ir 4 straipsnio 1 ir 2 dalių tikslas – apriboti materialinę šio reglamento taikymo sritį, neįtraukiant į ją, be kita ko, sutartinių nuostatų. Tačiau šių nuostatų paskirtis jokiu būdu nėra apibrėžti specialias taisykles, taikytinas įvairioms to paties reglamento III dalyje nurodytoms išmokų kategorijoms.
Šiomis sąlygomis, siekiant nustatyti Reglamento Nr. 1408/71 28 straipsnio 2 dalies b punkte pavartotos sąvokos „teisės aktai“, kurie pensininkui buvo taikomi ilgiausią laiką, apimtį, reikia remtis šios nuostatos kontekstu ir tikslu.
Šiuo atžvilgiu pažymėtina, kad Reglamento Nr. 1408/71 28 straipsnis, kaip ir 27 ir 28a straipsniai, yra šio reglamento III dalies I skyriaus 5 skirsnyje, susijusiame su pensininkų teisėmis į ligos ir motinystės išmokas.
Reglamento Nr. 1408/71 27 straipsnyje reglamentuota situacija pensininko, turinčio teisę į pagal kelių valstybių narių teisės aktus mokėtinas pensijas, tarp kurių yra ir valstybės narės, kurioje jis gyvena, pensija, ir turinčio teisę į išmokas pastarojoje valstybėje. Šio reglamento 28 straipsnis, kaip matyti jau iš šio sprendimo 31 ir 32 straipsnių, susijęs su situacija pensininko, turinčio teisę į pagal vienos ar kelių valstybių narių, kitų nei jo gyvenamosios vietos valstybė, teisės aktus mokėtinas pensijas ir neturinčio teisės į išmokas pastarojoje valstybėje. Minėto reglamento 28a straipsnyje reglamentuota situacija, panaši į 28 straipsnyje reglamentuotą situaciją, bet skirtumas yra tas, kad gyvenamosios vietos valstybėje turima teisė į išmokas natūra (minėto Sprendimo
Rundgren
43 punktas).
Pagal sistemą, sukurtą remiantis minėtais 27, 28, ir 28a straipsniais, institucija, turinti padengti ligos ir motinystės išmokų natūra išlaidas, visada yra pensijų atžvilgiu kompetentingos valstybės narės institucija, nes pensininkas turėtų teisę gauti šias išmokas pagal tos valstybės narės teisės aktus, jei jis gyventų jos teritorijoje (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
Rundgren
46 punktą).
Šiuo atžvilgiu Reglamento Nr. 1408/71 28a straipsnyje, kuriame reglamentuota situacija, kai pensininko gyvenamosios vietos valstybė teisės į išmokas natūra nesieja su draudimo arba užimtumo sąlygomis, be to, aiškiai numatyta, kad šių „išmokų natūra išlaidas padengia vienos iš valstybių narių pensijų atžvilgiu kompetentinga įstaiga“, todėl išlaidų našta valstybei narei, kurios teritorijoje gyvena suinteresuotasis asmuo, netenka vien dėl to, kad jis ten gyvena. Taigi šios nuostatos tikslas nebausti valstybių narių, pagal kurių teisės aktus teisė gauti išmokas natūra suteikiama tiesiog gyvenimo jų teritorijoje pagrindu ir nustatoma institucija, kuriai šioje valstybėje mokamų išmokų natūra išlaidų našta tenka pagal taisykles, identiškas toms, kurios pagal minėto reglamento 28 straipsnį taikomos tokios teisės nepripažįstančioms valstybėms narėms (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
Rundgren
45 punktą).
Kaip Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, pagal šias taisykles gyvenamosios vietos valstybės institucija pensininkams išmokas natūra teikia vienos iš pensijų atžvilgiu kompetentingų valstybių narių institucijos sąskaita ir pastaroji institucija padengia išlaidas (žr. minėtų sprendimų
Rundgren
45 punktą ir
van Delft ir kt
. 39 punktą).
Tai reiškia, kad Reglamento Nr. 1408/71 27, 28, ir 28a straipsniais sukurta sistema nustatomas ryšys tarp kompetencijos mokėti pensijas ir pareigos apmokėti ligos ir motinystės išmokų natūra išlaidas; ši pareiga priklauso nuo faktinės kompetencijos pensijų srityje (žr. minėto Sprendimo
Rundgren
47 punktą).
Kaip iš esmės nurodė generalinis advokatas savo išvados 48–51 punktuose, atsižvelgiant į šio sprendimo 45 punkte primintą Reglamento Nr. 1408/71 28a straipsniu siekiamą tikslą, tokia sistema gali būti išvengta to, kad būtų baudžiamos valstybės narės, pagal kurių teisės aktus teisė gauti ligos ir motinystės išmokas suteikiama vien gyvenimo jų teritorijoje pagrindu.
Tai reiškia, kad Reglamento Nr. 1408/71 28 straipsnio 2 dalies b punkte nurodyti „teisės aktai“, kurie pensininkui buvo taikomi ilgiausią laiką, yra teisės aktai, susiję su pensijomis.
Todėl kai suinteresuotieji asmenys, kaip pagrindinėje byloje, yra pensininkai, turintys teisę į pensijas, mokėtinas pagal kelių valstybių narių teisės aktus, ir gyvenantys kitoje valstybėje narėje, kurioje jie neturi teisės į ligos ir motinystės išmokas natūra, šių išmokų išlaidų našta, remiantis minėta nuostata, tenka pensijų srityje kompetentingai valstybei narei, kurios teisės aktai šiuo atžvilgiu šiems suinteresuotiesiems asmenims buvo taikomi ilgiausią laiką.
Tokį aiškinimą patvirtina Reglamento Nr. 1408/71 33 straipsnis, nes pagal jį būtent už pensijos mokėjimą atsakingai valstybei narei, taikančiai teisės aktus, kuriuose nustatyti atskaitymai ligos ir motinystės išmokų draudimo įmokoms, leidžiama atlikti tuos atskaitymus iš tos valstybės mokamų pensijų, jeigu ši valstybė pagal 27, 28 ir 28a straipsnius padengia šių išmokų išlaidas to pensininko gyvenamosios vietos valstybėje.
Šį aiškinimą patvirtina ir Reglamento Nr. 574/72, iš dalies pakeisto ir atnaujinto Reglamentu Nr. 118/97 ir iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 1223/98, 95 straipsnis, iš kurio matyti, kad, remiantis Reglamento Nr. 1408/71 36 straipsniu, pensininkams jų gyvenamosios vietos valstybėse mokamas ligos ir motinystės išmokas natūra bet kuriuo atveju kompensuoja už pensijos mokėjimą atsakinga valstybė narė, kuriai dėl to tenka esminė rizika, susijusi su ligos išmokų natūra teikimu valstybėje narėje, kur šis pensininkas gyvena (šiuo klausimu žr. minėtų sprendimų
van der Duin ir ANOZ Zorgverzekeringen
44 punktą ir
van Delft ir kt
. 79 punktą).
Be to, savo sprendimo motyvuose prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas kelia klausimą, ar taikant Reglamento Nr. 1408/71 28 straipsnio 2 dalies b punktą reikia atsižvelgti tik į privalomojo draudimo laikotarpius ir laikotarpius, kuriais buvo mokamos įmokos, taigi neatsižvelgti į savanoriško draudimo laikotarpius ir laikotarpius, kuriais įmokos nebuvo mokamos.
Tačiau iš Teisingumo Teismui pateiktos medžiagos nematyti, kad atsakymas į šį klausimą, kaip per posėdį, atsakydami į Teisingumo Teismo klausimą, tvirtino F. van der Helder, Nyderlandų vyriausybė ir Komisija, galėtų turėti įtakos pagrindinėje byloje nustatant valstybę narę, kuriai tenka nagrinėjamų išmokų išlaidų našta, nes pensijų srities teisės aktai, kurie ieškovams pagrindinėje byloje buvo taikomi ilgiausią laiką, bet kuriuo atveju yra Nyderlandų teisės aktai.
Kadangi šiomis aplinkybėmis šis klausimas yra hipotetinis, į jį atsakyti nereikia (šiuo klausimu žr. 2010 m. birželio 22 d. Sprendimo
Melki ir Abdeli
,
C-188/10 ir C-189/10, Rink. p. I-5667
, 27 punktą).
Todėl į pateiktą klausimą reikia atsakyti taip: Reglamento Nr. 1408/71 28 straipsnio 2 dalies b punktas aiškintinas taip, kad šiame punkte nurodyti „teisės aktai“, kurie pensininkui buvo taikomi ilgiausią laiką, yra teisės aktai, susiję su pensijomis.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:

1971 m. birželio 14 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims, savarankiškai dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje, iš dalies pakeisto ir atnaujinto 1996 m. gruodžio 2 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 118/97 ir iš dalies pakeisto 2006 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1992/2006, 28 straipsnio 2 dalies b punktas aiškintinas taip, kad šiame punkte nurodyti „teisės aktai“, kurie pensininkui buvo taikomi ilgiausią laiką, yra teisės aktai, susiję su pensijomis.

Parašai.
(
*1
)   Proceso kalba: nyderlandų.