CELEX: 62013CJ0684
Predhodno odločanje
Kmetijstvo
Skupna kmetijska politika
Shema enotnega plačila
Uredba (ES) št. 1782/2003
Člen 44(2)
Uredba (ES) št. 73/2009
Člen 34(2)(a)
Pojem ,upravičeni hektar‘
Površine okoli vzletno-pristajalnih stez, voznih stez in poti ustavljanja
Uporaba za kmetijske dejavnosti
Dopustnost
Povrnitev neupravičeno dodeljenih kmetijskih pomoči

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 44(2) Uredbe Sveta (ES) št. 1782/2003 z dne 29. septembra 2003 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete ter o spremembi uredb (EGS) št. 2019/93, (ES) št. 1452/2001, (ES) št. 1453/2001, (ES) št. 1454/2001, (ES) št. 1868/94, (ES) št. 1251/1999, (ES) št. 1254/1999, (ES) št. 1673/2000, (EGS) št. 2358/71 in (ES) št. 2529/2001 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 40, str. 269), členov 34(2)(a) in 137 Uredbe Sveta (ES) št. 73/2009 z dne 19. januarja 2009 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor za kmete v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete, spremembi uredb (ES) št. 1290/2005, (ES) št. 247/2006, (ES) št. 378/2007 in razveljavitvi Uredbe št. 1782/2003 (
UL L 30, str. 16
, in popravek v
UL 2010, L 43, str. 7
) ter člena 73(4) in (5) Uredbe Komisije (ES) št. 796/2004 z dne 21. aprila 2004 o podrobnih pravilih za izvajanje navzkrižne skladnosti, modulacije in integriranega administrativnega in kontrolnega sistema, predvidenih z Uredbo št. 1782/2003 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 44, str. 243), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 2184/2005 z dne 23. decembra 2005 (
UL L 347, str. 61
, v nadaljevanju: Uredba št. 796/2004).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med J. Demmerjem in Fødevareministeriets Klagecenter (služba za pritožbe ministrstva za prehrano, v nadaljevanju: Klagecenter) glede upravičenosti površin, ki se uporabljajo za pridelavo sušene krme in ki obkrožajo vzletno-pristajalne steze, vozne steze in poti ustavljanja v letalski bazi Skrydstrup (Danska) in na letališču Aalborg (Danska), do pomoči v okviru sheme enotnega plačila.
Pravni okvir
Pravo Unije
Uredba št. 1782/2003
V uvodni izjavi 21 Uredbe št. 1782/2003 je bilo navedeno:
„Sheme podpore v okviru skupne kmetijske politike predvidevajo neposredno dohodkovno podporo, zlasti z namenom, da se kmetijski skupnosti zagotovi primeren življenjski standard. Ta cilj je tesno povezan z ohranjanjem podeželja […]“
Člen 1 te uredbe je določal:
„Ta uredba določa:
[…]
—
dohodkovno podporo za kmete (v nadaljnjem besedilu: ‚shema enotnega plačila‘);
[…]“
V skladu s členom 2(b) in (c) navedene uredbe se uporabljajo te opredelitve:
„(b)
‚kmetijsko gospodarstvo‘ so vse proizvodne enote, s katerimi upravlja kmet in ki se nahajajo na ozemlju iste države članice,
(c)
‚kmetijska dejavnost‘ je proizvodnja, vzreja ali gojenje kmetijskih proizvodov, vključno z žetvijo, molžo, rejo živali in kmetijsko rejo živali ali ohranjanje zemljišča po dobrih kmetijskih in okoljskih pogojih, določeno v členu 5.“
Člen 43(1), prvi pododstavek, te uredbe je določal:
„Brez vpliva na člen 48 [vsak] kmet prejme pravico do plačila na hektar, ki se izračuna tako, da se referenčni znesek deli s triletnim povprečnim številom vseh hektarjev, na podlagi katerih je imel kmet med referenčnim obdobjem pravico do neposrednih plačil, navedenih v Prilogi VI.“
Člen 44(1) in (2) Uredbe št. 1782/2003 je določal:
„1.   Na podlagi vsake pravice do plačila, ki vključuje upravičen hektar, se pridobi pravica do plačila zneska, ki ga določa pravica do plačila.
2.   ‚Upravičen hektar‘ pomeni vsako kmetijsko površino kmetijskega gospodarstva, ki se uporablja kot orno zemljišče in trajni travnik, razen površin, ki se uporabljajo za trajne nasade, gozdove ali nekmetijske dejavnosti.“
Uredba št. 73/2009
Uredba št. 73/2009 je razveljavila in nadomestila Uredbo št. 1782/2003 s 1. januarjem 2009.
V uvodni izjavi 49 Uredbe št. 73/2009 je bilo navedeno:
„Pri prvi dodelitvi pravic do plačila s strani držav članic so nekatere napake privedle do posebej visokih plačil kmetom. Takšno nespoštovanje predpisov se običajno odpravi s finančnim popravkom, dokler se ne sprejmejo korektivni ukrepi. Vendar bi glede na čas, ki je pretekel od prve dodelitve pravic do plačila, potrebna korekcija pripeljala do nesorazmerno velikih sodnih in upravnih ovir za države članice. Zato bi bilo treba zaradi pravne varnosti dodeljevanje takih plač urediti s predpisi.“
Člen 2 te uredbe je določal te opredelitve:
„[…]
(b)
‚kmetijsko gospodarstvo‘ pomeni vse proizvodne enote, s katerimi upravlja kmet in ki so na ozemlju iste države članice;
(c)
‚kmetijska dejavnost‘ pomeni proizvodnjo, vzrejo ali gojenje kmetijskih proizvodov, vključno z žetvijo, molžo, rejo živali in kmetijsko rejo živali, ali ohranjanje zemljišča v dobrih kmetijskih in okoljskih pogojih, kakor je določeno v členu 6;
[…]
(h)
‚kmetijska površina‘ pomeni katero koli površino, ki se uporablja kot orno zemljišče, trajni pašnik ali trajni nasad.“
Člen 34 navedene uredbe je določal:
„1.   Podpora v okviru sheme enotnega plačila se dodeli kmetom po aktiviranju pravice do plačila na upravičeni hektar. Aktivirane pravice do plačila dajejo pravico do plačila v njih določenih zneskov.
2.   V tem naslovu ‚upravičeni hektar‘ pomeni:
(a)
kmetijske površine kmetijskega gospodarstva in površine, zasajene s hitro rastočim panjevcem (oznaka KN ex 0602 90 41), ki se uporablja za kmetijsko dejavnost ali ki se, če se površine prav tako uporabljajo za nekmetijske dejavnosti, pretežno uporablja za kmetijske dejavnosti […]
[…]
Komisija po postopku iz člena 141(2) določi podrobna pravila glede uporabe upravičenih hektarjev za nekmetijske dejavnosti.
Razen v primeru višje sile ali v izjemnih okoliščinah hektarji izpolnjujejo pogoj za upravičenost skozi celotno koledarsko leto.“
Člen 137 Uredbe št. 73/2009 je določal:
„1.   Pravice do plačila, dodeljene kmetom pred 1. januarjem 2009, se štejejo za zakonite in redne od 1. januarja 2010.
2.   Odstavek 1 se ne uporablja za pravice do plačila, dodeljene kmetom na podlagi vsebinsko napačnih zahtevkov, razen v primerih, ko ni razumno pričakovati, da bi kmet lahko napako odkril.
[…]“
Uredba (ES) št. 795/2004
V skladu s členom 2(a) Uredbe Komisije (ES) št. 795/2004 z dne 21. aprila 2004 o podrobnih pravilih za izvajanje sheme enotnega plačila, predvidenega v Uredbi št. 1782/2003 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 44, str. 243) je pomenilo „‚kmetijsko zemljišče‘ […] celotno zemljišče, ki zajema orna zemljišča, trajne travnike in trajne nasade“.
Uredba (ES) št. 370/2009
V uvodni izjavi 3 Uredbe Komisije (ES) št. 370/2009 z dne 6. maja 2009 o spremembi Uredbe št. 795/2004 (
UL L 114, str. 3
) je navedeno:
„Določbe o upravičenosti iz člena 3b Uredbe […] št. 795/2004 so zastarele, zato jih je treba odstraniti. Člen 34(2)(a) Uredbe […] št. 73/2009 pa vključuje uporabo upravičenih hektarjev za nekmetijske dejavnosti. Določiti je treba okvir meril za vse države članice.“
Člen 1, točka 3, Uredbe št. 370/2009 je v Uredbo št. 795/2004 dodal člen 3c, ki določa:
„Za namene uporabe člena 34(2)(a) Uredbe […] št. 73/2009 šteje, da se kmetijsko zemljišče gospodarstva, ki se uporablja tudi za nekmetijske dejavnosti, uporablja pretežno za kmetijske dejavnosti, če se kmetijska dejavnost lahko izvaja, ne da bi bila znatno ovirana z intenzivnostjo, naravo, trajanjem in periodičnostjo nekmetijske dejavnosti.
Države članice določijo merila za izvajanje prvega pododstavka na svojem ozemlju.“
V skladu s členom 2 Uredbe št. 370/2009 se ta uredba uporablja od 1. januarja 2009.
Uredba št. 796/2004
Člen 2 Uredbe št. 796/2004 je določal:
„[…] uporabljajo [se] naslednje opredelitve:
(1)
‚orna zemljišča‘ so zemljišča, obdelana zaradi proizvodnje rastlinskih pridelkov, in zemljišča v prahi ali zemljišča, ki se vzdržujejo po načelu dobrega kmetijskega in okoljskega delovanja […];
[…]
(2)
‚trajni pašnik‘ pomeni zemljišče, ki se uporablja za gojenje trav ali druge naravne zelnate krme (samoposejane) ali gojene (posejane) in ki ni vključeno v kolobarjenje kmetijskega gospodarstva pet let ali več […];
[…]“
Člen 12 te uredbe je določal:
„1.   Enotni zahtevek vsebuje vse potrebne informacije za ugotovitev upravičenosti do pomoči, in zlasti:
[…]
(d)
podrobnosti, ki omogočajo identifikacijo vseh enot rabe oziroma poljin na kmetijskem gospodarstvu, njihovo površino, izraženo v hektarih na dve decimalni mesti, njihovo lokacijo in, kadar je primerno, njihovo uporabo ter ali je enota rabe oziroma poljina namakana;
[…]
(f)
izjavo kmeta, da je seznanjen s pogoji, ki zadevajo zadevne sheme pomoči.
[…]
4.   Pri predložitvi obrazca za zahtevek kmet popravi vnaprej natisnjeni obrazec iz odstavkov 2 in 3, če je prišlo do kakršnih koli sprememb, zlasti prenosov pravic do plačila v skladu s členom 46 Uredbe […] št. 1782/2003, ali če je katera od informacij, navedenih na vnaprej natisnjenih obrazcih, nepravilna.
[…]“
Člen 24 Uredbe št. 796/2004 je določal:
„1.   Administrativni pregledi iz člena 23 Uredbe […] št. 1782/2003 omogočajo, da se ugotovijo nepravilnosti, zlasti avtomatizirano odkrivanje nepravilnosti z uporabo računalniških sredstev, vključno z navzkrižnimi kontrolami:
[…]
(c)
med enotami rabe, kakor so prijavljene v enotnem zahtevku, in referenčnimi enotami rabe, ki jih vsebuje identifikacijski sistem za enote rabe oziroma poljine, za preverjanje upravičenosti do pomoči takih površin;
[…]“
Člen 73 navedene uredbe je določal:
„1.   Če je izvršeno neupravičeno plačilo, kmet povrne zadevni znesek z obrestmi, izračunanimi v skladu z odstavkom 3.
[…]
4.   Obveznost povračila iz odstavka 1 se ne uporabi, če je izplačilo pomotoma izvršil pristojni organ ali katerikoli organ in če napake kmet ni mogel [razumno] ugotoviti.
Kadar pa se napaka nanaša na dejanske elemente, pomembne za izračun zadevnega plačila, se prvi pododstavek uporablja le, če sklep o povračilu ni bil sporočen v 12 mesecih po izplačilu.
5.   Obveznost povračila iz odstavka 1 se ne uporablja, če je obdobje, ki je preteklo med datumom plačila pomoči in datumom, ko pristojni organ prvič uradno obvesti prejemnika v zvezi z neupravičeno naravo plačila, večje od deset let.
Vendar pa se obdobje iz prvega pododstavka skrajša na štiri leta, če je upravičenec ravnal v dobri veri.
[…]“
Člen 73a Uredbe št. 796/2004 je določal:
„1.   Če se potem, ko so bile kmetom dodeljene pravice do plačila v skladu z Uredbo […] št. 795/2004, ugotovi, da so bile nekatere pravice do plačila neupravičeno dodeljene, zadevni kmet navedeno neupravičeno število prepusti nacionalni rezervi iz člena 42 Uredbe […] št. 1782/2003.
[…]
Šteje se, da so bile neupravičeno dodeljene pravice do plačila, dodeljene kot take od začetka.
[…]
4.   Neupravičeno izplačani zneski se povrnejo v skladu s členom 73.“
Dansko pravo
Iz predložitvene odločbe je razvidno, da je zahteve, ki se nanašajo na varna območja letališč, na Danskem določil Trafikstyrelsen (urad za promet) s pravili o civilnem letalstvu (Bestemmelser for Civil Luftfart).
V teh pravilih je varno območje letališča opredeljeno kot območje, katerega cilj je zmanjšati tveganje za nastanek materialne škode na letalu, ki vozi po tleh, in zaščititi letalo ob vzletu in pristanku.
Po mnenju predložitvenega sodišča je obdelovanje varnih območij urejeno v pravilih o civilnem letalstvu 3‑16 z dne 31. januarja 2005 o ukrepih za zmanjšanje tveganja za trčenje med letali in pticami ali sesalci na letališčih, v katerih je med drugim določeno:
„5.2.2
Zemljiške parcele brez trdnega zgornjega ustroja, ki ležijo znotraj območja letališča do vzletno-pristajalne steze/vzletno-pristajalnih stez ter do razdalje največ 150 metrov od meja letališča:
a)
Zemljišča so zatravljena […]
[…]
5.2.3
Zemljiške parcele brez trdnega zgornjega ustroja, ki ležijo znotraj območja letališča na razdalji med 150 metrov in 300 metrov od meja vzletno-pristajalne steze/vzletno-pristajalnih stez:
a)
Zemljišča se uporabljajo za gojenje trave, razen kjer naravna vegetacija, na primer vresje, dovolj vpliva na neprivlačnost zemljišč za ptice/sesalce.
b)
Zemljišča se uporabljajo za pridelavo rastlinskih pridelkov samo po posvetu s svetovalcem […]
5.2.4
Zemljiške parcele brez trdnega zgornjega ustroja, ki ležijo znotraj območja letališča na razdalji več kot 300 metrov od meja vzletno-pristajalne steze/vzletno-pristajalnih stez, se lahko uporabljajo za kmetijstvo samo po posvetu s svetovalcem.
[…]
6.4.1
Pri obdelovanju zemljišč se uporabljajo ta pravila:
a)
Na vzletno-pristajalni stezi in vozni stezi/vzletno-pristajalnih stezah in voznih stezah brez makadamskega ali trdnega zgornjega ustroja […] je treba višino trave stalno vzdrževati do največ 20 centimetrov.
b)
Zunaj območij iz točke (a), vendar znotraj območij iz odstavka 5.2.2, je treba višino trave stalno vzdrževati med najmanj 20 centimetri in največ 40 centimetri […]
[…]“
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
J. Demmer je 21. decembra 1999 in 10. maja 2000 z letališčem Aalborg in letalsko bazo Skrydstrup sklenil pogodbi o najemu površin znotraj letališča in letalske baze.
J. Demmer je na podlagi navedenih pogodb kot najemnik v zameno za najemnino in ob upoštevanju pogojev iz teh pogodb pridobil pravico do košnje in uporabe trave na zadevnih površinah.
Na podlagi pogodbe z letališčem Aalborg je moral J. Demmer obvestiti najemodajalca o zahtevi za dostop do najetih površin, oboroženim silam pa je bila zagotovljena neomejena pravica, da uporabljajo ali dovolijo uporabo navedenih površin za kakršne koli vojaške vaje.
V tej pogodbi je bilo med drugim določeno, da se mora gnojenje začeti šele aprila in da mora biti mogoče posipanje takoj zaustaviti, če se oceni, da bi njegovo nadaljevanje pomenilo tveganje za varnost letenja.
Dalje je bil najemnik zavezan, da travo pokosi, preden toliko zraste, da bi lokalni vojaški organ menil, da lahko znatno ovira vojaške vaje.
Nazadnje je bilo v navedeni pogodbi določeno, da mora najemnik od 1. januarja 2005 zadevne površine uporabljati na način, da bo upravičen do dodelitve pravic do plačila.
V pogodbi z letalsko bazo Skrydstrup je bilo določeno, da vzdrževanje travnate površine vključuje posipanje umetnega gnojila ter njeno košnjo in valjanje.
J. Demmer je bil med drugim dolžan kositi travo do višine 15 centimetrov ob vzletno-pristajalnih stezah in voznih stezah z uporabo naprav, ki omogočajo košnjo čim bliže napravam. Košnja se je opravila, po potrebi, na zahtevo kontrole zračnega prometa, ob zadnji košnji oktobra ali novembra pa je bilo treba travo popolnoma pokositi.
Na zemljiščih okoli vzletno-pristajalnih stez je bilo treba travo kositi po potrebi, prvič med 1. majem in 15. julijem, pozneje pa na morebitno zahtevo kontrole zračnega prometa.
Najemodajalec je bil dolžan podati zahtevo za košnjo ob vzletno-pristajalnih stezah in zemljiščih okoli vzletno-pristajalnih stez pet delovnih dni vnaprej. Košnja se je morala začeti na zahtevani dan in se nadaljevati, dokler delo ni bilo opravljeno, najemnik pa je bil dolžan pokošeno travo odstraniti takoj po košnji.
Poleg tega je bilo treba opraviti valjanje vsako pomlad, nato na zahtevo kontrole zračnega prometa, in sicer v dolžini 30 metrov na vsaki strani glavne vzletno-pristajalne steze in vzporednih stez.
J. Demmer je imel pravico posipanja umetnega gnojila, kolikor je potrebno za uporabo pokošene trave, ni pa mu bilo dovoljeno to storiti pred koncem marca. Uporaba pesticidov na najetih zemljiščih pa je bila prepovedana.
Nazadnje je bil J. Demmer zavezan upoštevati zahteve v zvezi z letalskimi operacijami in spoštovati morebitna navodila in prepovedi, ki jih izda kontrola zračnega prometa ali uprava letalske baze.
J. Demmer je 25. aprila 2005 podal zahtevek za udeležbo v shemi enotnega plačila, v katerem je navedel površine v letalski bazi Skrydstrup v skupnem obsegu 232,65 hektarja in na letališču Aalborg v skupnem obsegu 317 hektarjev.
Direktoratet for FødevareErhverv (agencija za prehrano) je z odločbo z dne 29. maja 2006 J. Demmerju dodelila pravice do plačila za površine, ki jih je prijavil v tem zahtevku, in ustrezen znesek pomoči mu je bil izplačan za leto 2005.
V vmesnem času je J. Demmer 1. februarja 2006 pravice do plačila, ki so se nanašale na površine na letališču Aalborg, prenesel na oborožene sile.
V obdobju od leta 2006 do 2009 je J. Demmer še naprej prejemal pomoč v okviru sheme enotnega plačila za površine znotraj letalske baze Skrydstrup.
J. Demmer je bil z dopisom z dne 24. novembra 2008 obveščen, da so bila na podlagi revizije danskega registra kmetijskih zemljišč nekatere površine, ki jih je prijavil v okviru sheme enotnega plačila, zmanjšane ali celo izbrisane iz tega registra, in sicer je šlo za zmanjšanje za 166,48 hektarja za letališče Aalborg in za 218,03 hektarja za letalsko bazo Skrydstrup, ker varnih območij letališča ni mogoče šteti za površine, upravičene do zadevne pomoči. J. Demmer je bil tudi obveščen, da bodo ponovno preučeni zahtevki, ki jih je vložil za pretekla leta, in da bodo na podlagi tega preizkusa preračunane njegove pravice do plačila.
Pravice J. Demmerja do plačila so bile z odločbo z dne 2. maja 2011 zmanjšane in odrejeno mu je bilo, da povrne znesek pomoči, ki mu je bil neupravičeno izplačan. V posebni odločbi z istega dne so bile tudi površine, ki jih je J. Demmer prijavil v zahtevku za leto 2010, zmanjšane s 319,43 hektarja na 96,11 hektarja.
J. Demmer je ti odločbi izpodbijal pri Klagecenter, ki ju je potrdila z odločbama z dne 15. maja in 12. junija 2012.
J. Demmer je 13. novembra 2012 vložil tožbo zoper zadnjenavedeni odločbi.
Ker je po mnenju Vestre Landsret (pritožbeno sodišče za zahodno pokrajino) rešitev spora o glavni stvari odvisna od razlage prava Unije, je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
(a)
Ali je treba zahtevo, da se kmetijska površina ne sme uporabljati za ‚nekmetijske dejavnosti‘ v smislu člena 44(2) Uredbe št. 1782/2003, in zahtevo, da se kmetijska površina uporablja za ‚kmetijsko dejavnost ali […] pretežno uporablja za kmetijske dejavnosti‘ v smislu člena 34(2)(a) Uredbe št. 73/2009, razlagati tako, da je pogoj za pomoč, da je primarni namen rabe površine kmetijski?
(b)
Če je odgovor pritrdilen, se Sodišče naproša, naj navede, katere okoliščine je treba upoštevati pri odločitvi, kateri je ‚temeljni‘ namen rabe, če se območje hkrati uporablja za več različnih namenov.
(c)
Če je odgovor pritrdilen, se Sodišče dalje naproša, naj ugotovi, ali v takem primeru to pomeni, da so varna območja okoli vzletno-pristajalnih stez, voznih stez in poti ustavljanja na letališčih – ki so del letališča in za katera veljajo posebna pravila in omejitve, kakršni so te v sporu, ki se nanašajo na rabo zemljišč, a se hkrati uporabljajo za pridobivanje trave za proizvodnjo krmnih peletov – po svoji naravi in rabi na podlagi zgoraj navedenih določb upravičena do pomoči.
2.
Ali je treba zahtevo, da je kmetijsko zemljišče del ‚kmetijskega gospodarstva‘ v smislu člena 44(2) Uredbe št. 1782/2003 in člena 34(2)(a) Uredbe št. 73/2009, razlagati tako, da so varna območja okoli vzletno-pristajalnih stez, voznih stez in poti ustavljanja na letališčih – ki so del letališča in za katera veljajo posebna pravila in omejitve, kakršne so te v sporu, ki se nanašajo na rabo zemljišč, a se hkrati uporabljajo za pridobivanje trave za proizvodnjo krmnih peletov – na podlagi gornjih določb upravičena do pomoči?
3.
Če je odgovor na prvo vprašanje pod (c) in/ali drugo vprašanje nikalen, ali torej, ker so zemljiške parcele poleg tega, da se uporabljajo za vzdrževanje trajnega travnika za proizvodnjo krmnih peletov, tudi varna območja okoli vzletno-pristajalnih stez, voznih stez in poti ustavljanja, obstaja:
(a)
napaka, ki bi jo kmet lahko razumno odkril za namene člena 137 Uredbe št. 73/2009, če so pravice do plačila za območja vendarle dodeljene;
(b)
napaka, ki bi jo kmet lahko [razumno] ugotovil za namene člena 73(4) Uredbe št. 796/2004, če je bila pomoč za območja vendarle plačana;
(c)
neupravičeno plačilo, v zvezi s katerim za upravičenca ni mogoče šteti, da je ravnal v dobri veri za namene člena 73(5) Uredbe št. 796/2004, če je bila pomoč za območja vendarle plačana?
4.
Kateri trenutek je odločilen za presojo, ali:
(a)
obstaja napaka, ki bi jo kmet lahko razumno odkril za namene člena 137 Uredbe št. 73/2009,
(b)
obstaja napaka, ki bi jo kmet lahko razumno ugotovil za namene člena 73(4) Uredbe št. 796/2004,
(c)
je za upravičenca mogoče šteti, da je ravnal v dobri veri za namene člena 73(5) Uredbe št. 796/2004?
5.
Ali je treba presojo iz četrtega vprašanja, od (a) do (c), opraviti za vsako posamezno leto pomoči ali za plačilo kot celoto?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Prvo in drugo vprašanje
Predložitveno sodišče s prvim in drugim vprašanjem, ki ju je treba preučiti skupaj, v bistvu sprašuje, v kolikšnem obsegu je mogoče površine okoli vzletno-pristajalnih stez, voznih stez in poti ustavljanja na letališčih šteti za „upravičeni hektar“ v smislu člena 44(2) Uredbe št. 1782/2003 in člena 34(2)(a) Uredbe št. 73/2009.
Najprej je treba spomniti, da na podlagi člena 44(2) Uredbe št. 1782/2003 „upravičeni hektar“ pomeni vsako kmetijsko površino kmetijskega gospodarstva, ki se uporablja kot orno zemljišče in trajni travnik, razen površin, ki se uporabljajo za trajne nasade, gozdove ali nekmetijske dejavnosti.
Uredbo št. 1782/2003 je s 1. januarjem 2009 nadomestila Uredba št. 73/2009. Na podlagi člena 34(2)(a) zadnjenavedene uredbe je treba za „upravičeni hektar“ šteti kmetijske površine kmetijskega gospodarstva, ki se uporabljajo za kmetijsko dejavnost, ali površine, ki se, če se prav tako uporabljajo za nekmetijske dejavnosti, pretežno uporabljajo za kmetijske dejavnosti.
Glede na obdobje, ki je upoštevno v okviru dejanskega stanja spora o glavni stvari, to je obdobje od leta 2005 do 2009, se ti uredbi uporabljata
ratione temporis
. Vendar je treba navesti, da se besedili člena 44(2) Uredbe št. 1782/2003 in člena 34(2)(a) Uredbe št. 73/2009 razlikujeta.
Medtem ko iz besedila člena 34(2)(a) Uredbe št. 73/2009 nedvoumno izhaja, da kmetijska površina, ki se uporablja za nekmetijske dejavnosti, spada v pojem „upravičeni hektar“, če se pretežno uporablja za kmetijske dejavnosti, to ne velja z vidika člena 44(2) Uredbe št. 1782/2003.
Ker pa ni neobičajno, da se kmetijska površina uporablja tako za kmetijske kot za nekmetijske dejavnosti, in ker v pripravljalnem gradivu Uredbe št. 73/2009 ni nikjer naveden namen zakonodajalca, da se spremeni pojem „upravičeni hektar“, kakor je bil opredeljen v Uredbi št. 1782/2003, se člen 34(2)(a) Uredbe št. 73/2009 v povezavi s členom 3c Uredbe št. 795/2004 razume kot rezultat volje zakonodajalca Unije, da pojasni ta pojem.
V teh okoliščinah je treba prvo in drugo vprašanje preučiti z vidika pojma „upravičeni hektar“, kakor je opredeljen v členu 34(2)(a) Uredbe št. 73/2009, za celotno obdobje od leta 2005 do 2009.
Zato mora biti površina, ki je predmet postopka v glavni stvari, da bi lahko bila upravičena do zadevne pomoči, kmetijska površina in del kmetijskega gospodarstva ter se mora uporabljati za kmetijske dejavnosti ali se mora, če se uporablja tudi za druge dejavnosti, pretežno uporabljati za kmetijske dejavnosti.
Prvič, pojem „kmetijska površina“ opredeljuje člen 2(h) Uredbe št. 73/2009 kot „katero koli površino, ki se uporablja kot orno zemljišče, trajni pašnik ali trajni nasad“.
V postopku v glavni stvari ni sporno, da je zadevne površine J. Demmer uporabljal za pridelavo trave za proizvodnjo krmnih peletov. V zvezi s tem je treba pojasniti, da ker so bile te površine uporabljane kot „trajni pašnik“ v smislu člena 2, točka 2, Uredbe št. 796/2004, kar mora predložitveno sodišče preveriti, je treba navedene površine opredeliti kot „kmetijske“. Opredelitev „trajni pašnik“ v smislu te določbe in posledično opredelitev „kmetijska površina“ je namreč odvisna od dejanske namembnosti zadevnih zemljišč (glej v tem smislu sodbo Landkreis Bad Dürkheim, C‑61/09,
EU:C:2010:606
, točka 37).
Dejstvo, da košnja trave v bližini vzletno-pristajalnih stez in poti ustavljanja izpolnjuje tudi cilj v zvezi z varnostjo letalskega prometa, v zvezi s tem zato ni upoštevno. Enako velja za dejstvo, da je v skladu z zakonodajo, ki se uporablja, namen samih spornih površin zagotoviti varnost letal ob vzletu in pristanku.
Drugič, kmetijska površina, ki je predmet postopka v glavni stvari, mora biti, da bi lahko bila „upravičena do pomoči“ v smislu člena 44(2) Uredbe št. 1782/2003 in člena 34(2)(a) Uredbe št. 73/2009, del zadevnega kmetijskega gospodarstva. V zvezi s tem je Sodišče presodilo, da je tak primer, kadar ima kmet pravico do njenega upravljanja za izvajanje kmetijske dejavnosti, torej kadar je kmet pri opravljanju kmetijske dejavnosti dovolj samostojen glede uporabe te površine (sodba Landkreis Bad Dürkheim, C‑61/09,
EU:C:2010:606
, točki 58 in 62).
V obravnavanem primeru pravila in omejitve, ki se uporabljajo za uporabo varnih območij okoli vzletno-pristajalnih stez in voznih stez ter poti ustavljanja, izhajajo tako iz nacionalnih in mednarodnih predpisov, ki zagotavljajo varnost letalskega prometa, kot iz pogodbenih klavzul, v skladu s katerimi so bile površine, ki so predmet postopka v glavni stvari, dane na voljo J. Demmerju. Ti predpisi in klavzule, ki se zlasti nanašajo na način vzdrževanja teh površin, katere kulture je mogoče gojiti in dopustno dolžino trave, nesporno določajo znatne omejitve svobode J. Demmerja pri razpolaganju z njimi.
Vendar če te omejitve zadevnemu kmetu ne preprečujejo opravljanja kmetijske dejavnosti na obdelovalnih površinah, kar mora preveriti predložitveno sodišče, ni mogoče šteti, da te površine niso del njegovega kmetijskega gospodarstva.
V okoliščinah postopka v glavni stvari je treba še opozoriti, da čeprav pojem upravljanja ne pomeni, da ima kmet neomejeno pravico do razpolaganja z zadevnim zemljiščem, ko ga uporablja za kmetijske dejavnosti, je vendarle pomembno, da kmet ni popolnoma podrejen navodilom najemodajalca (glej v tem smislu sodbo Landkreis Bad Dürkheim, C‑61/09,
EU:C:2010:606
, točki 61 in 63).
Kmet mora tako med drugim pri opravljanju kmetijske dejavnosti na zadevnih površinah imeti določen manevrski prostor in glede teh površin ne sme delovati izključno na zahtevo najemnika, kar mora prav tako presoditi predložitveno sodišče z vidika vseh okoliščin postopka v glavni stvari.
Tretjič, iz točke 54 te sodbe je razvidno, da se morajo kmetijske površine, ki so predmet postopka o glavni stvari, da bi bile upravičene do pomoči na podlagi člena 44(2) Uredbe št. 1782/2003 in člena 34(2)(a) Uredbe št. 73/2009, uporabljati za kmetijsko dejavnost ali pretežno uporabljati za kmetijske dejavnosti, če se površina uporablja tudi za nekmetijske dejavnosti.
V postopku v glavni stvari ni sporno, da je dejavnost, ki jo J. Demmer opravlja na zadevnih površinah, in sicer pridelava trave za proizvodnjo krmnih peletov, kmetijska dejavnost v smislu člena 2(c) Uredbe št. 1782/2003 in člena 2(c) Uredbe št. 73/2009.
Poleg tega je treba ugotoviti, da za namene člena 44(2) Uredbe št. 1782/2003 in člena 34(2)(a) Uredbe št. 73/2009 ni zelo pomembno, da opravljanje take dejavnosti na zadevnih površinah ustreza zakonskim zahtevam, katerih cilj je zagotoviti varnost letalskega prometa v zadevni letališki bazi (glej v tem smislu sodbo Landkreis Bad Dürkheim, C‑61/09,
EU:C:2010:606
, točka 47).
Iz predložitvene odločbe je razvidno, da se je J. Demmer strinjal z uporabo površin, ki se obravnavajo v postopku v glavni stvari in se nahajajo znotraj letališke baze Skrydstrup, in je pri tem ustrezno upošteval letalske operacije ter da so oborožene sile v skladu z najemno pogodbo, sklenjeno z letališčem Aalborg, imele pravico do uporabe zadevnih površin znotraj tega letališča za organizacijo kakršnih koli vojaških vaj.
Vendar, kot je navedel generalni pravobranilec v točki 41 sklepnih predlogov, niti tega, da obstajajo te klavzule, niti tega, da se navedene površine nahajajo znotraj vzletno-pristajalnih stez in voznih stez ter poti ustavljanja na letališču, ni mogoče šteti za dokaz o opravljanju nekmetijske dejavnosti na teh površinah.
Predložitveno sodišče mora v teh okoliščinah preveriti, ali so se nekmetijske dejavnosti, kot so vojaške aktivnosti ali letalske operacije, dejansko opravljale na navedenih površinah.
Če bi predložitveno sodišče ugotovilo, da so se površine iz postopka v glavni stvari uporabljale tako za kmetijske kot za nekmetijske dejavnosti, je treba spomniti, da bi za te površine na podlagi člena 3c Uredbe št. 795/2004 šteli, da se pretežno uporabljajo za kmetijske dejavnosti za namene člena 34(2)(a) Uredbe št. 73/2009, če se je zadevna kmetijska dejavnost na teh površinah izvajala, ne da bi bila znatno ovirana z intenzivnostjo, naravo, trajanjem in periodičnostjo nekmetijske dejavnosti.
Pri tej presoji je pomembno upoštevati vse dejanske okoliščine v zvezi z različnimi uporabami površin, ki so sporne v postopku v glavni stvari. Kot je generalni pravobranilec navedel v točki 52 sklepnih predlogov, je treba ugotoviti, ali obstaja znatno oviranje kmetijske dejavnosti na navedenih površinah, če zadevni kmet pri njenem izvajanju naleti na dejanske – in ne neznatne – težave ali prepreke, ki nastanejo zaradi vzporednega opravljanja drugačne dejavnosti.
Poleg tega je z vidika člena 3c Uredbe št. 795/2004 pomembno, da kmet lahko izvaja kmetijsko dejavnost na zadevnih površinah kljub omejitvam, ki izhajajo iz izvajanja nekmetijske dejavnosti na istih površinah.
Zato mora predložitveno sodišče preveriti, ali je J. Demmer dejavnost, ki jo izvaja na teh površinah, dejansko lahko izvajal, ne da bi bila znatno ovirana z intenzivnostjo, naravo, trajanjem in periodičnostjo nekmetijske dejavnosti.
Glede na navedene preudarke je treba na prvo in drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 44(2) Uredbe št. 1782/2003 in člen 34(2)(a) Uredbe št. 73/2009 razlagati tako, da je kmetijska površina, ki jo predstavlja varno območje na letališču okoli vzletno-pristajalnih stez, voznih stez ter poti ustavljanja in za katero veljajo posebna pravila in omejitve, površina, ki je upravičena do zadevne pomoči, če je kmet, ki obdeluje to površino, dovolj samostojen pri njeni uporabi in če mu je omogočeno, da to dejavnost izvaja na navedeni površini kljub omejitvam, ki izhajajo iz izvajanja nekmetijske dejavnosti na isti površini.
Tretje, četrto in peto vprašanje
S tretjim, četrtim in petim vprašanjem, ki jih je treba preučiti skupaj, predložitveno sodišče, če bi ugotovilo, da površine, ki so sporne v postopku v glavni stvari, niso upravičene do pomoči, ker kmet nima nobenega manevrskega prostora pri uporabi teh površin za izvajanje svoje kmetijske dejavnosti, in/ali da zaradi omejitev, ki izhajajo iz izvajanja nekmetijske dejavnosti na navedenih površinah, na teh površinah ne more izvajati svoje kmetijske dejavnosti, v bistvu sprašuje, ali bi zadevni kmet lahko razumno odkril napako pri dodelitvi pravice do plačila in pri izplačilu ustrezne pomoči.
Najprej je treba spomniti, da se na podlagi člena 43 Uredbe št. 1782/2003 pravice do plačila, ki se dodelijo kmetom, načeloma določijo na podlagi triletnega povprečnega števila vseh hektarjev, na podlagi katerih je imel kmet med obdobjem od leta 2000 do 2002 pravico do neposrednih plačil, navedenih v Prilogi VI k tej uredbi. Zato okoliščina, da površine, na podlagi katerih je imel pravico do teh neposrednih plačil, v okviru sheme enotnega plačila ne pomenijo upravičenega hektarja, kot taka ne more upravičiti zadevne spremembe pravic do plačila, ki so bile dodeljene v skladu s tem členom 43.
Če bi predložitveno sodišče vendarle moralo ugotoviti, da so bile pravice do plačila iz postopka v glavni stvari neupravičeno dodeljene J. Demmerju, je treba opozoriti, da čeprav je treba v skladu s členom 73a Uredbe št. 796/2004 take pravice prepustiti nacionalni rezervi, je iz člena 137(1) Uredbe št. 73/2009 vendarle razvidno, da se pravice do plačila, neupravičeno dodeljene pred 1. januarjem 2009, štejejo za zakonite in redne od 1. januarja 2010. V skladu s členom 137(2) te uredbe se ta določba sicer ne uporablja za pravice do plačila, ki so bile dodeljene na podlagi vsebinsko napačnih zahtevkov, razen v primerih, ko ni razumno pričakovati, da bi kmet lahko napako odkril.
V obravnavanem primeru je iz predložitvene odločbe razvidno, da je pristojni organ že novembra 2008 J. Demmerja obvestil o tem, da površin iz postopka v glavni stvari ni mogoče šteti za upravičene do pomoči. Ob tej priložnosti je J. Demmer tudi izvedel, da pristojni organ namerava ponovno izračunati pravice do plačila, ki so mu bile prvotno dodeljene.
Kot pa je generalni pravobranilec navedel v točki 70 sklepnih predlogov, je člen 137 Uredbe št. 73/2009 utemeljen z načelom varstva legitimnih pričakovanj. Iz tega sledi, da se J. Demmer od dneva, ko je bil pred 1. januarjem 2010 obveščen o neupravičenosti dodelitve pravic do plačila za navedene površine, nikakor ne bi mogel sklicevati na to določbo, da bi dosegel popravo teh pravic.
J. Demmer bi zato moral na podlagi člena 73a(1) Uredbe št. 796/2004 pravice do plačila, ki so mu bile neupravičeno dodeljene, prepustiti nacionalni rezervi in bi bilo treba šteti, da mu niso bile nikoli dodeljene.
Dalje, neupravičeno izplačane zneske pomoči je treba povrniti v skladu s členom 73(1) Uredbe št. 796/2004. Kot je razvidno iz člena 73a(4) te uredbe, so taka tista plačila, ki se izkažejo za neupravičena, saj so bila izplačana na podlagi samih pravic, ki so bile neupravičeno dodeljene zadevnemu kmetu.
Vendar na podlagi člena 73(4) navedene uredbe kmet načeloma ni dolžan povrniti pomoči, ki jo je neupravičeno dobil, če mu je bila izplačana na podlagi napake pristojnega ali drugega organa, ki je ni mogel razumno odkriti.
Kot je navedel generalni pravobranilec v točki 70 sklepnih predlogov, to izjemo utemeljuje načelo varstva legitimnih pričakovanj.
V obravnavanem primeru je iz odgovora na prvo in drugo vprašanje razvidno, da naj bi napaka v tem primeru bila v tem, da je pristojni organ J. Demmerju izplačal pomoč za površine, ki so sporne v postopku v glavni stvari, čeprav niso bile upravičene do te pomoči, saj niso bile del njegovega kmetijskega gospodarstva in/ali se niso pretežno uporabljale za kmetijske dejavnosti.
Da bi ugotovili, ali je bilo to napako mogoče odkriti, je treba upoštevati dejstvo, da se od kmetov, ki poklicno opravljajo dejavnost, lahko pričakuje, da so posebej skrbni pri vlaganju zahtevkov za pomoč in so seznanjeni s pogoji v zvezi z zadevnimi shemami pomoči. To je zlasti razvidno iz člena 12 Uredbe št. 796/2004, v skladu s katerim mora kmet preveriti pravilnost informacij na vnaprej natisnjenem obrazcu, ki se uporablja pri zahtevku za pomoč v okviru sheme enotnega plačila. Iz tega člena je tudi razvidno, da ta sistem plačila temelji na predpostavki, da so kmetje seznanjeni s pogoji, ki urejajo dodelitev pomoči v okviru zadevnih shem.
Dalje je treba ugotoviti, da je treba člen 73(4) Uredbe št. 796/2004, ker določa izjemo od povrnitve neupravičenih plačil, razlagati strogo in to še toliko bolj, ker je namen te obveznosti zaščititi finančne interese Evropske unije.
V teh okoliščinah in kljub težavam pri razlagi, ki bi se lahko porajale iz upoštevnih določb prava Unije, je treba ugotoviti, da bi kmet, ki je v enakem položaju kot J. Demmer, načeloma lahko razumno odkril, da površine iz postopka v glavni stvari niso upravičene do pomoči, ker niso del njegovega kmetijskega gospodarstva in/ali se pretežno ne uporabljajo za kmetijske dejavnosti ter tako ne izpolnjujejo pogojev iz člena 34(2)(a) Uredbe št. 73/2009.
Pri tej presoji mora predložitveno sodišče vseeno upoštevati vse okoliščine spora o glavni stvari, zlasti vprašanje, ali je na Danskem pred revizijo registra kmetijskih zemljišč leta 2008 obstajala upravna praksa v obliki sistematičnega priznavanja, da so površine, kakršne so v postopku v glavni stvari, upravičene do zadevne pomoči. V tem primeru bi namreč morali domnevati, da J. Demmer ne bi mogel odkriti napake, navedene v točki 83 te sodbe (glej v tem smislu sodbo Vonk Noordegraaf, C‑105/13,
EU:C:2014:1126
, točka 50).
Nasprotno, dejstvo, da so pristojni organi za površine iz postopka v glavni stvari izplačali pomoč, samo po sebi ne dopušča, da bi izključili obstoj napake, ki bi jo zadevni kmet lahko razumno odkril. Določbe, ki jih predložitveno sodišče navaja v vprašanjih, predvsem člen 73 Uredbe št. 796/2004, se namreč natančneje nanašajo na primere, v katerih je bilo neupravičeno plačilo opravljeno, tako da se domneva, da so kmetje vedeli za obstoj tveganja, da se opravijo popravki, tudi po tem, ko jim je bila pomoč izplačana.
Pri presoji, ali bi zadevni kmet lahko razumno odkril napako pri izplačilu pomoči, je upoštevni trenutek dan izplačila pomoči, kot to izhaja iz besedila člena 73(4) Uredbe št. 796/2004.
Ker je pomoč izplačana za vsako leto posebej in ker se lahko upoštevne okoliščine za ugotovitev, ali so zadevne površine upravičene do pomoči, v časovnem obdobju razlikujejo, je treba presojo na podlagi člena 73(4) Uredbe št. 796/2004 opraviti ločeno za vsako zadevno leto.
Nazadnje je treba spomniti, da v skladu z določbo člena 73(5) Uredbe št. 796/2004 obveznost povrnitve neupravičeno izplačane pomoči zastara z iztekom roka desetih let od dneva plačila. Vendar se ta rok skrajša na štiri leta, če je kmet deloval v dobri veri.
V zvezi s tem je treba jasno navesti, da se bo štelo, da je zadevni kmet ravnal v dobri veri, če je bil resnično prepričan, da so zadevne površine upravičene do pomoči. Vendar iz razloga, navedenega v točki 88 te sodbe, dejstvo, da so pristojni organi izplačali pomoč za te površine, samo po sebi ne zadošča za ugotovitev dobrovernosti tega kmeta.
Dalje, ker je namen upoštevanja dobrovernosti kmeta zagotovitev spoštovanja načela legitimnega pričakovanja, mora ta dobrovernost v okoliščinah, kakršne so v postopku v glavni stvari, obstajati v trenutku vložitve zahtevka za pomoč in trajati vsa nadaljnja štiri leta po dnevu izplačila pomoči. Zato je treba obstoj te dobrovernosti za namene člena 73(5) Uredbe št. 796/2004 presojati ločeno za vsako zadevno leto, dobrovernost zadevnega kmeta pa mora obstajati do izteka četrtega leta po dnevu izplačila pomoči.
Glede na navedene preudarke je treba na tretje, četrto in peto vprašanje odgovoriti tako:
—
člen 137 Uredbe št. 73/2009 je treba razlagati tako, da se kmet, ki je bil pred 1. januarjem 2010 obveščen o neupravičenosti dodelitve pravic do plačila, ni upravičen sklicevati na ta člen, da bi dosegel popravo teh pravic;
—
člen 73(4) Uredbe št. 796/2004 je treba razlagati tako, da se šteje, da bi kmet lahko razumno odkril, da do pomoči niso upravičene površine, za uporabo katerih pri izvajanju svoje kmetijske dejavnosti nima nobenega manevrskega prostora in/ali na katerih zaradi omejitev, ki izhajajo iz izvajanja nekmetijske dejavnosti na istih površinah, ne more izvajati kmetijske dejavnosti. Pri presoji, ali bi ta kmet lahko razumno odkril storjeno napako, je upoštevni trenutek dan izplačila pomoči. Presojo na podlagi člena 73(4) Uredbe št. 796/2004 je treba opraviti ločeno za vsako zadevno leto;
—
člen 73(5) Uredbe št. 796/2004 je treba razlagati tako, da se v okoliščinah, kakršne so v postopku v glavni stvari, šteje, da je kmet dobroveren, če je bil resnično prepričan, da so zadevne površine upravičene do pomoči. Dobrovernost tega kmeta za namene člena 73(5) Uredbe št. 796/2004 je treba presojati ločeno za vsako zadevno leto, ta dobrovernost pa mora obstajati do izteka četrtega leta po dnevu izplačila pomoči.
Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopkih pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:

1.
Člen 44(2) Uredbe Sveta (ES) št. 1782/2003 z dne 29. septembra 2003 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete ter o spremembi uredb (EGS) št. 2019/93, (ES) št. 1452/2001, (ES) št. 1453/2001, (ES) št. 1454/2001, (ES) št. 1868/94, (ES) št. 1251/1999, (ES) št. 1254/1999, (ES) št. 1673/2000, (EGS) št. 2358/71 in (ES) št. 2529/2001 in člen 34(2)(a) Uredbe Sveta (ES) št. 73/2009 z dne 19. januarja 2009 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor za kmete v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete, spremembi uredb (ES) št. 1290/2005, (ES) št. 247/2006, (ES) št. 378/2007 in razveljavitvi Uredbe št. 1782/2003 je treba razlagati tako, da je kmetijska površina, ki jo predstavlja varno območje na letališču okoli vzletno-pristajalnih stez, voznih stez ter poti ustavljanja in za katero veljajo posebna pravila in omejitve, površina, ki je upravičena do zadevne pomoči, če je kmet, ki obdeluje to površino, dovolj samostojen pri njeni uporabi in če mu je omogočeno, da to dejavnost izvaja na navedeni površini kljub omejitvam, ki izhajajo iz izvajanja nekmetijske dejavnosti na tej površini.

2.
Člen 137 Uredbe št. 73/2009 je treba razlagati tako, da se kmet, ki je bil pred 1. januarjem 2010 obveščen o neupravičenosti dodelitve pravic do plačila, ni upravičen sklicevati na ta člen, da bi dosegel popravo teh pravic.
Člen 73(4) Uredbe Komisije (ES) št. 796/2004 z dne 21. aprila 2004 o podrobnih pravilih za izvajanje navzkrižne skladnosti, modulacije in integriranega administrativnega in kontrolnega sistema, predvidenih z Uredbo št. 1782/2003, kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 2184/2005 z dne 23. decembra 2005, je treba razlagati tako, da se šteje, da bi kmet lahko razumno odkril, da do pomoči niso upravičene površine, za uporabo katerih pri izvajanju svoje kmetijske dejavnosti nima nobenega manevrskega prostora in/ali na katerih zaradi omejitev, ki izhajajo iz izvajanja nekmetijske dejavnosti na teh površinah, ne more izvajati kmetijske dejavnosti. Pri presoji, ali bi ta kmet lahko razumno odkril storjeno napako, je upoštevni trenutek dan izplačila pomoči. Presojo na podlagi člena 73(4) Uredbe št. 796/2004 je treba opraviti ločeno za vsako zadevno leto.
Člen 73(5) Uredbe št. 796/2004, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 2184/2005, je treba razlagati tako, da se v okoliščinah, kakršne so v postopku v glavni stvari, šteje, da je kmet dobroveren, če je bil resnično prepričan, da so zadevne površine upravičene do pomoči. Dobrovernost tega kmeta za namene člena 73(5) Uredbe št. 796/2004 je treba presojati ločeno za vsako zadevno leto, ta dobrovernost pa mora obstajati do izteka četrtega leta po dnevu izplačila pomoči.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: danščina.