CELEX: 62012CJ0151
Povreda obveze države članice
Okoliš
Direktiva 2000/60/EZ
Okvir Zajednice za djelovanje Zajednice u području vodne politike
Prenošenje članka 4. stavka 8., članka 7. stavka 2., članka 10. stavaka 1. i 2., kao i odjeljaka 1.3. i 1.4. Priloga V. Direktivi 2000/60
Unutarregionalni i međuregionalni riječni slivovi
Članak 149. stavak 3. in fine španjolskog Ustava
Dopunska odredba

Svojom tužbom Europska komisija zahtijeva od Suda da utvrdi da Kraljevina Španjolska, ne poduzevši sve mjere potrebne za prenošenje članka 4. stavka 8., članka 7. stavka 2., članka 10. stavaka 1. i 2., kao i odjeljaka 1.3. i 1.4. Priloga V. Direktivi 2000/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2000. o uspostavi okvira za djelovanje Zajednice u području vodne politike (
SL L 327, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 1., str. 48.), u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova, nije ispunila obveze koje ima na temelju navedene direktive.
Pravni okvir
Pravo Unije
Na temelju članka 1., svrha je Direktive 2000/60 uspostava okvira za zaštitu kopnenih površinskih voda, prijelaznih voda, obalnih voda i podzemnih voda.
U skladu s člankom 2. točkom 13. te direktive „riječni sliv” jest „površina kopna s kojeg se sve površinsko otjecanje kroz niz potoka, rijeka i, eventualno, jezera slijeva u more kroz isto ušće, estuarij ili deltu”.
Člankom 4., naslovljenim „Okolišni ciljevi”, stavkom 8. navedene direktive, određuje se:
„Prilikom primjene stavaka 3., 4., 5., 6. i 7., država članica mora osigurati da tom primjenom trajno ne isključi ili dovede u pitanje postizanje ciljeva ove Direktive na drugim vodnim tijelima u istom vodnom području, te da primjena bude konzistentna s provedbom ostalim zakonodavstvom Zajednice koje se tiče okoliša.”
Člankom 7., naslovljenim „Vode koje se koriste za zahvaćanje pitke vode”, stavkom 2. iste direktive, predviđa se:
„Za svako vodno tijelo utvrđeno sukladno stavku 1., osim postizanja ciljeva iz članka 4. u skladu sa zahtjevima ove Direktive, za površinska vodna tijela, uključujući standarde kvalitete uspostavljene na razini Zajednice sukladno članku 16., države članice dužne su osigurati da voda dobivena nakon primjene režima pročišćavanja, i u sukladnosti sa zakonodavstvom Zajednice, zadovoljava zahtjeve Direktive 80/778/EEZ, kako je izmijenjena Direktivom 98/83/EZ.”
Člankom 8., naslovljenim „Praćenje stanja površinskih voda, podzemnih voda i zaštićenih područja”, stavkom 2. Direktive 2000/60, izražava se:
„[Programi praćenja stanja voda] postat će operativni najkasnije šest godina od datuma stupanja na snagu ove Direktive, ako drugim propisima nije određeno drukčije. Praćenje stanja provodit će se u skladu zahtjevima iz Priloga V.”
Člankom 10., naslovljenim „Kombinirani pristup za točkaste i raspršene izvore”, stavcima 1. i 2. te direktive, određuje se:
„1.   Države članice dužne su osigurati da sva ispuštanja iz stavka 2. u površinske vode budu pod kontrolom sukladno kombiniranom pristupu utvrđenom u ovom članku.
2.   Države članice dužne su osigurati uspostavljanje i/ili provedbu:
(a)
kontrola emisija utemeljenih na najboljoj postojećoj tehnologiji; ili
(b)
odgovarajućih graničnih vrijednosti emisija; ili
(c)
kod raspršenih izvora, kontrola koje uključuju, u dotičnom slučaju, najbolju ekološku praksu
navedenu u:
—
Direktivi Vijeća 96/61/EZ od 24. rujna 1996. o cjelovitom sprečavanju i kontroli onečišćenja [(
SL L 257, str. 26
.)],
—
Direktivi Vijeća 91/271/EEZ od 21. svibnja 1991. o pročišćavanju komunalnih otpadnih voda [(
SL L 135, str. 40
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 1., str. 5.)],
—
Direktivi Vijeća 91/676/EEZ od 12. prosinca 1991. o zaštiti voda od onečišćenja [uzrokovanog] nitratima iz poljoprivrednih izvora [(
SL L 375, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 6., str. 6.)],
—
Direktivama donesenima sukladno članku 16. ove Direktive,
—
Direktivama navedenim u Prilogu IX.,
—
svom drugom relevantnom zakonodavstvu Zajednice
najkasnije 12 godina od dana stupanja na snagu ove Direktive, osim ako je u dotičnom zakonodavstvu navedeno drukčije.”
Prilog V. Direktivi 2000/60 uključuje odjeljak 1.3., naslovljen „Praćenje ekološkog i kemijskog stanja površinskih voda”. Tim se odjeljkom određuje:
„Treba uspostaviti mrežu za praćenje površinskih voda, sukladno zahtjevima iz članka 8. Mrežu treba planirati tako da osigurava cjelovit i sveobuhvatan pregled ekološkog i kemijskog stanja u svakom riječnom slivu, te da omogućuje klasifikaciju vodnih tijela u pet vrsta sukladnih normativnim definicijama iz odjeljka 1.2. Države članice osigurat će karte na kojima je prikazana mreža za praćenje površinskih voda u planu upravljanja riječnim slivom.
Na osnovu klasifikacije i ocjene utjecaja provedene sukladno članku 5. i Prilogu II., države članice uspostavljaju za svako razdoblje, na koje se odnosi plan upravljanja riječnim slivom, programe nadzornog i operativnog praćenja. U pojedinim slučajevima države članice će trebati uspostaviti i programe istraživačkog praćenja.
Države članice također će pratiti pokazatelje koji su indikativni za stanje svakog relevantnog elementa kvalitete. Pri izboru pokazatelja za biološke elemente kvalitete države članice utvrđuju odgovarajuću taksonomsku razinu potrebnu za postizanje odgovarajuće pouzdanosti i preciznosti u klasificiranju elemenata kvalitete. Procjene stupnja pouzdanosti i preciznosti rezultata koje daju programi praćenja navode se u plan.”
Pododjeljcima 1.3.1. do 1.3.6. Priloga V. toj direktivi predviđaju se pravila u području plana nadzornog praćenja, plana operativnog praćenja, plana istraživačkog praćenja, učestalosti praćenja, potrebe za dodatnim praćenjem za zaštićena područja i standarda za praćenje elemenata kvalitete.
Odjeljak 1.4. Priloga V. Direktivi 2000/60, naslovljen „Klasifikacija i prezentiranje ekološkog stanja” sadržava pododjeljak 1.4.1., naslovljen „Usporedivost rezultata biološkog praćenja”, kojim se predviđa kako slijedi:
„i.
Države članice uspostavljaju sustave za praćenje u svrhu procjenjivanja vrijednosti elemenata biološke kvalitete specificiranih za svaku kategoriju površinskih voda ili za znatno promijenjena ili umjetna vodna tijela. U primjeni niže opisanog postupka na znatno promijenjena ili umjetna vodna tijela napomene o ekološkom stanju treba formulirati kao napomene o ekološkom potencijalu. Takav sustav može koristiti određene vrste ili grupe vrsta koje su reprezentativne za element kvalitete u cjelini.
ii.
Kako bi se osigurala usporedivost takvih sustava praćenja, rezultati sustava primijenjenih u svakoj državi članici moraju biti izraženi kao dijelovi ekološke kvalitete za potrebe klasifikacije ekološkog stanja. Ti dijelovi trebaju prikazivati odnos vrijednosti bioloških parametara opaženih u određenom tijelu površinskih voda i vrijednosti tih pokazatelja u referentnim uvjetima primjenjivima na to vodno tijelo. Dio se izražava brojčanim vrijednostima od nula do jedan, pri čemu se vrlo dobro ekološko stanje prikazuje brojkom bliskom broju jedan, a loše stanje brojkom blizu nuli.
iii.
Svaka država članica dijeli skalu omjera ekološke kvalitete u svom sustavu praćenja za svaku klasifikaciju površinskih voda na pet vrsta, od vrlo dobrog do lošeg ekološkog stanja, kako je određeno u odjeljku 1.2., određujući brojčanu vrijednost svake granice između pojedinih razreda. Granična vrijednost između vrlo dobrog i dobrog stanja, kao i između dobrog i umjereno dobrog stanja bit će utvrđena niže opisanim postupkom interkalibracije.
[...]”
Španjolsko pravo
U svrhu upravljanja vodama, u skladu sa španjolskim zakonodavstvom razlikuju se dvije kategorije riječnih slivova, to jest „međuregionalni” riječi slivovi, koji obuhvaćaju vode koje teku na području više autonomnih zajednica i o kojima se isključivo država može donositi zakone, te slivovi „unutarregionalni”, koji se pružaju na području samo jedne autonomne zajednice i u pogledu kojih autonomne zajednice mogu imati normativne ovlasti.
U skladu s člankom 149. stavkom 3. Ustava:
„Područja koja ovim Ustavom nisu izričito dodijeljena Državi mogu pripadati Autonomnim Zajednicama u skladu s njihovim statutima. Nadležnost za područja koja nisu preuzeta autonomnim statutima pripada Državi, čija pravna pravila će u slučaju sukoba imati jaču pravnu snagu od pravnih pravila Autonomnih Zajednica u svim područjima koja nisu dodijeljena u njihovu isključivu nadležnost. Državno pravo u svakom slučaju nadopunjuje pravo Autonomnih Zajednica.”
Što se tiče međuregionalnih riječnih slivova, provedba relevantnih odredbi Direktive 2000/60 osigurana je Uredbom ARM/2656/2008 od 10. rujna 2008. o odobrenju uputa za hidrološko planiranje (BOE br. 229, od 22. rujna 2008., str. 38472., u daljnjem tekstu: Uredba iz 2008.).
Jedinim člankom stavkom 2. Uredbe iz 2008. određuje se da „se upute koje su odobrene primjenjuju na međuregionalne riječne slivove.”
Uredba iz 2008. izmijenjena je u određenim dijelovima Uredbom ARM/1195/2011 od 11. svibnja 2011. (BOE br. 114, od 13. svibnja 2011., str. 48584., u daljnjem tekstu: Uredba iz 2011.)
Što se tiče unutarregionalnih riječnih slivova, jedino je autonomna zajednica Katalonija izvršila svoju normativnu ovlast za provedbu predmetnih odredbi Direktive 2000/60. U tu svrhu donijela je dvije mjere, to jest Uredbu 380/2006 od 10. listopada 2006. o odobrenju Uredbe o hidrološkom planiranju u Kataloniji (Diario Oficial de la Generalidad de Cataluña br. 4740, od 16. listopada 2006., str. 42776., u daljnjem tekstu: Uredba 380/2006) te Vladin sporazum GOV/128/2008 od 3. lipnja 2008. o programu nadzora i kontrole riječnog sliva Katalonije (u daljnjem tekstu: Vladin sporazum iz 2008.).
Predsudski postupak
Pismom opomene od 24. veljače 2009. Komisija je obavijestila Kraljevinu Španjolsku kako smatra da nije ispunila obveze koje ima na temelju određenih odredbi Direktive 2000/60, osobito članka 4. stavka 8., članka 7. stavka 2., članka 10. stavaka 1. i 2., kao i odjeljaka 1.3. i 1.4. Priloga V. toj direktivi, time što je pogrešno prenijela i pogrešno primijenila navedene odredbe u španjolskom pravnom poretku.
Kraljevina Španjolska odgovorila je dopisom od 23. lipnja 2009.
Smatrajući da se na temelju tog odgovora ne može zaključiti da je Direktiva 2000/60 u potpunosti prenesena, Komisija je 22. ožujka 2010. Kraljevini Španjolskoj uputila obrazloženo mišljenje, pozivajući je da poduzme potrebne mjere kako bi postupila u skladu s tim mišljenjem u roku od dva mjeseca od dana njegova primitka. Taj rok istekao je 22. svibnja 2010.
Kraljevina Španjolska odgovorila je, nakon isteka roka određenog u obrazloženom mišljenju, četirima dopisima u kojima je najavila mjere koje će uskoro donijeti s ciljem usklađivanja s tim mišljenjem. Jednako tako, ta država članica dostavila je Komisiji izvješća o napretku donošenja navedenih mjera, kao i određenog broja akata donesenih u tu svrhu. Među aktima koji su proslijeđeni Komisiji nalazi se, među ostalim, Uredba iz 2011.
Uzimajući u obzir odgovore, Komisija je smatrala da je stanje i dalje nezadovoljavajuće u pogledu prenošenja članka 4. stavka 8., članka 7. stavka 2., članka 10. stavaka 1. i 2., kao i odjeljaka 1.3. i 1.4. Priloga V. Direktivi 2000/60 što se tiče unutarregionalnih riječnih slivova. Zato je odlučila podnijeti ovu tužbu.
O tužbi
Prigovori koji se temelje na neprenošenju odredbi Direktive 2000/60 u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova smještenih izvan Katalonije
Argumentacija stranaka
Komisija prihvaća da su odjeljak 1.4. Priloga V. Direktivi 2000/60 s jedne strane i članak 4. stavak 8., članak 7. stavak 2., članak 10. stavci 1. i 2., kao i odjeljak 1.3. Priloga V. toj direktivi s druge strane, preneseni u španjolski pravni poredak odjeljkom 5.1. Uredbe iz 2008. i jedinim člankom stavcima 2. do 6. Uredbe iz 2011. Međutim, s obzirom na to da se te uredbe primjenjuju samo na međuregionalne riječne slivove, Komisija iz toga zaključuje da gore navedene odredbe Direktive 2000/60 nisu prenesene u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova.
Kraljevina Španjolska tvrdi da je prenošenje u nacionalno pravo obveza koje proizlaze iz predmetnih odredbi Direktive 2000/60 u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova smještenih izvan Katalonije zajamčeno dopunskom odredbom u članku 149. stavku 3.
in fine
Ustava. Iz navedene dopunske odredbe proizlazi da, kada autonomna zajednica koja ima normativnu ovlast u određenom području tu ovlast ne izvršava ili je samo djelomično izvršava, pravne norme središnje države ostaju na snazi, u potpunosti ili djelomično, u pitanjima koja uređuje autonomna zajednica. Kraljevina Španjolska isto tako tvrdi, pozivajući se na Uredbu iz 2008., da je potpuna primjena pravnih normi središnje države u ovom slučaju zajamčena u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova. Nadalje, Kraljevina Španjolska prigovara Komisiji da je protivno članku 4. stavku 2. UEU‑a i članku 288. trećem stavku UFEU‑a htjela naložiti način prenošenja u toj državi članici.
Komisija ne prihvaća potonju tvrdnju. Što se tiče dopunske primjene pravnih normi središnje države u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova, tvrdi da tumačenje dopunske odredbe koje je predložila Kraljevina Španjolska nije tumačenje u skladu sa španjolskom ustavnosudskom praksom. U svakom slučaju, prema mišljenju Komisije, stvarna primjena gore navedenih uredbi u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova ne postoji u ovom postupku.
Ocjena Suda
– Prigovor koji se temelji na neprenošenju odjeljka 1.4. Priloga V. Direktivi 2000/60, na koji se upućuje člankom 8. stavkom 2. te direktive
Najprije valja istaknuti, u pogledu prigovora Komisije koji se temelji na neprenošenju odjeljka 1.4. Priloga V. Direktivi 2000/60, da je tijekom rasprave Komisija taj prigovor ograničila na neprenošenje točaka i. do iii. pododjeljka 1.4.1. Priloga V. toj direktivi.
U tom pogledu valja podsjetiti da prema ustaljenoj sudskoj praksi odredbe direktive moraju se provesti s neupitnom obvezujućom snagom, uz specifičnost, preciznost i jasnoću koje su potrebne da bi se zadovoljili zahtjevi pravne sigurnosti (vidjeti osobito presude od 20. studenoga 2003., Komisija/Francuska,
C‑296/01, Zb., str. I‑13909., t. 54.
i od 16. srpnja 2009., Komisija/Irska,
C‑427/07, Zb. str. I‑6277., t. 55.
).
Međutim, činjenica je da u skladu sa samim tekstom članka 288. trećeg stavka UFEU‑a, države članice imaju mogućnost odabira oblika i metoda provedbe direktiva kako bi se postigao najbolji rezultat kojem te direktive teže. Iz te odredbe proizlazi da prenošenje direktive ne zahtijeva nužno zakonodavnu aktivnost u svakoj državi članici.
Sud je zato više puta presudio da se ne zahtijeva uvijek formalno preuzimanje odredbi određene direktive izričitim i specifičnim zakonskim propisom, već se provedba određene direktive može ostvariti, s obzirom na njezin sadržaj, i u općem pravnom kontekstu. Osobito, postojanje općih načela ustavnog ili upravnog prava može učiniti suvišnim prenošenje putem zakonskih ili podzakonskih mjera pod uvjetom, međutim, da ta načela učinkovito jamče potpunu primjenu direktive od strane nacionalne administracije i da, u slučaju kada je cilj odnosne odredbe direktive stvaranje prava za pojedince, pravna situacija koja iz tih načela proizlazi bude dovoljno precizna i jasna i da su korisnici u mogućnosti saznati sva svoja prava i obveze i, ako je potrebno, da se na njih mogu pozvati pred nacionalnim sudovima (vidjeti presudu od 30. studenoga 2006., Komisija/Luksemburg,
C‑32/05, Zb., str. I‑11323., t. 34.
i navedenu sudsku praksu).
Prigovor Komisije valja ispitati s obzirom na tu sudsku praksu.
Nesporno je da Kraljevina Španjolska nije poduzela zakonodavne mjere za prenošenje odjeljka 1.4. Priloga V. Direktivi 2000/60 u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova smještenih izvan Katalonije, s obzirom na to da se Uredba iz 2008. primjenjuje samo na međuregionalne riječne slivove.
Prema mišljenju Kraljevine Španjolske, to prenošenje jamči se dopunskom odredbom u članku 149. stavku 3.
in fine
Ustava, u skladu s kojom se Uredba iz 2008., s obzirom na to da autonomne zajednice nisu izvršile svoju normativnu ovlast za prenošenje Direktive 2000/60, primjenjuje i u pogledu navedenih unutarregionalnih slivova.
Ponajprije, čak i ako se dopunska odredba može primijeniti u ovom slučaju, Kraljevina Španjolska ipak nije obrazložila kako se tim načelom može ispraviti nepostojanje propisa u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova, uzimajući u obzir izrazitu ograničenost područja primjene Uredbe iz 2008. na međuregionalne riječne slivove.
Nadalje, valja istaknuti da, ako dopunsku primjenu Uredbe iz 2008. valja tumačiti na način da se odredbe o provedbi predviđene u odjeljku 5.1. te uredbe neovisno o tekstu jedinog članka stavka 2. te uredbe primjenjuju na unutarregionalne riječne slivove, kao što je istaknula nezavisna odvjetnica u točkama 23. do 25. svojeg mišljenja, pravna situacija koja iz toga proizlazi ne ispunjava zahtjeve jasnoće i preciznosti potrebne u nacionalnim mjerama prenošenja (vidjeti u tom smislu presudu od 24. siječnja 2002., Komisija/Italija,
C‑372/99, Zb., str. I‑819., t. 18.
).
Valja isto tako dodati da Komisija, a da joj Kraljevina Španjolska u tom pitanju nije proturječila, oslanjajući se na izvješće Consejo de Estado od 15. prosinca 2010. navodi nesigurnost, u sadašnjem stanju španjolskog ustavnog prava, u pogledu dosega dopunske odredbe kao instrumenta jamstva provedbe prava Unije.
Konačno, valja istaknuti da, prema sudskoj praksi Tribunala Constitucional koju Kraljevina Španjolska navodi u svojim očitovanjima, čini se da članak 149. stavak 3.
in fine
španjolskog Ustava ne omogućuje dopunsku primjenu pravnih normi središnje države u nedostatku propisa autonomnih zajednica, već samo popunjavanje utvrđenih praznina. Valja dodati da je Kraljevina Španjolska na raspravi potvrdila da u ovom slučaju autonomne zajednice, izuzev autonomne zajednice Katalonije, nisu izvršile svoju normativnu ovlast. U tim okolnostima, primjena dopunske odredbe u ovom slučaju nije relevantna u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova izvan Katalonije.
U pogledu upućivanja u planovima upravljanja unutarregionalnim riječnim slivovima na Uredbu iz 2008., istaknutu kako bi se dokazala potpuna primjena navedene uredbe na te slivove, s obzirom na prethodno navedeno, Kraljevina Španjolska nije dokazala da su autonomne zajednice djelovale na temelju pravne obveze kada su navele Uredbu iz 2008. u planovima upravljanja navedenim slivovima. Međutim, iako upućivanje odražava samo upravnu praksu koja se, po naravi, može mijenjati u bilo kojem trenutku i kojoj nedostaje prikladni publicitet, ne može se smatrati valjanim izvršenjem obveza koje proizlaze iz ugovora (vidjeti u tom smislu presudu od 27. siječnja 2011., Komisija/Luksemburg,
C‑490/09, Zb., str. I‑247, t. 47.
i navedenu sudsku praksu).
Što se tiče argumenta Kraljevine Španjolske prema kojem je Komisija pokušala naložiti način prenošenja predmetnih odredbi, protivno članku 4. stavku 2. UEU‑a i članku 288. trećem stavku UFEU‑a, valja utvrditi da se taj argument temelji na pogrešnom tumačenju tužbe Komisije. Naime, Komisija u svojoj tužbi nije navela ili predložila Sudu način na koji bi se predmetne odredbe Direktive 2000/60 trebale prenijeti u španjolski pravni poredak.
S obzirom na prethodno navedeno, valja smatrati osnovanim prigovor koji se temelji na neprenošenju pododjeljka 1.4.1. Priloga V. Direktivi 2000/60, na koji se upućuje člankom 8. stavkom 2. te direktive.
– Prigovor koji se temelji na neprenošenju članka 4. stavka 8., članka 7. stavka 2. i članka 10. stavaka 1. i 2. Direktive 2000/60 kao i odjeljka 1.3. Priloga V. navedenoj direktivi, na koji se upućuje člankom 8. stavkom 2. navedene direktive.
Nesporno je da u verziji Uredbe iz 2008., koja je bila na snazi nakon isteka roka utvrđenog u obrazloženom mišljenju, nije predviđena nikakva odredba o provedbi članka 4. stavka 8., članka 7. stavka 2., i članka 10. stavaka 1. i 2. Direktive 2000/60, kao ni odjeljka 1.3. Priloga V. toj direktivi, na koji se upućuje člankom 8. stavkom 2. navedene direktive.
Kraljevina Španjolska poziva se u svojim podnescima na prenošenje tih odredbi Uredbom iz 2011. u vezi s dopunskom odredbom. U tom pogledu valja istaknuti da je u svakom slučaju Uredba iz 2011. stupila na snagu tek nakon isteka roka utvrđenog u obrazloženom mišljenju. Međutim, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da postojanje povrede obveze valja ocjenjivati ovisno o stanju u predmetnoj državi članici kakvo je bilo u trenutku isteka roka utvrđenog u obrazloženom mišljenju i da naknadno nastale promjene Sud ne može uzeti u obzir (presuda od 6. studenoga 2012., Komisija/Mađarska, C‑286/12, t. 41. i navedena sudska praksa).
Nadalje, što se tiče roka od dvanaest godina predviđenog člankom 10. stavkom 2. Direktive 2000/60 za uspostavu i/ili provedbu određenih kontrola emisija navedenih u toj odredbi, valja istaknuti da se člankom 24. stavkom 1. navedene direktive utvrđuje rok za njezino prenošenje, uključujući članak 10. Stoga se poput nezavisne odvjetnice u točki 7. njezina mišljenja mora utvrditi da članak 10. stavak 2. Direktive 2000/60 ne određuje rok za prenošenje te odredbe, već rok u kojem treba provesti kontrole.
Slijedom toga, utemeljen je prigovor koji se temelji na neprenošenju članka 4. stavka 8., članka 7. stavka 2. i članka 10. stavaka 1. i 2. Direktive 2000/60 kao i odjeljka 1.3. Priloga V. navedenoj direktivi, na koji se upućuje člankom 8. stavkom 2. navedene direktive.
Prigovori koji se temelje na neprenošenju odredbi Direktive 2000/60 u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova smještenih u Kataloniji
Argumentacija stranaka
Kraljevina Španjolska oslanja se na dvije mjere koje je donijela ta autonomna zajednica u roku utvrđenom u obrazloženom mišljenju, to jest na Uredbu 380/2006 i Vladin sporazum iz 2008. kako bi dokazala provedbu obveza koje proizlaze iz Direktive 2000/60 u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova smještenih u Kataloniji. Osim toga, poziva se na još tri mjere koje je donijela ta autonomna zajednica nakon isteka roka utvrđenog u obrazloženom mišljenju, to jest na plan upravljanja vodnim područjem u Kataloniji od 23. studenoga 2010., na program mjera Generalidad de Cataluña od 23. studenoga 2010. odobren Vladinim sporazumom (u daljnjem tekstu: program mjera od 23. studenoga 2010.) i na Kraljevsku uredbu 1219/2011, o odobrenju plana upravljanja područjem riječnog sliva Katalonije (BOE od 22. rujna 2011., u daljnjem tekstu: Kraljevska uredba 1219/2011), a da, međutim, ne navodi, što se tiče potonje mjere, odredbe Direktive 2000/60 koje se nastoje provesti.
Komisija ističe da Kraljevina Španjolska, protivno svojoj obvezi lojalne suradnje, u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova smještenih u Kataloniji nije obavijestila Komisiju o mjerama prenošenja Direktive 2000/60 i da ih usto nije priložila svojem odgovoru na tužbu. Podredno, osobito ističe da se Kraljevska uredba 1219/2011 ne može uzeti u obzir s obzirom na to da je donesena nakon isteka roka utvrđenog u obrazloženom mišljenju.
Ocjena Suda
Najprije valja istaknuti da se ne može uzeti u obzir program mjera od 23. studenoga 2010., kao ni Kraljevska uredba 1219/2011, na koje se Kraljevina Španjolska poziva kao na mjere prenošenja odredbi Direktive 2000/60, s obzirom na to da su te mjere donesene nakon isteka roka utvrđenog u obrazloženom mišljenju.
Što se tiče prenošenja članka 7. stavka 2., kao i članka 10. stavaka 1. i 2. Direktive 2000/60, Kraljevina Španjolska u tom se pogledu osim na Uredbu 380/2006 i na Vladin sporazum iz 2008. oslanja na program mjera od 23. studenoga 2010. Iz toga slijedi da su te odredbe Direktive 2000/60 tek djelomično prenesene u okviru roka utvrđenog u obrazloženom mišljenju.
Zato valja utvrditi da su osnovani prigovori Komisije koji se temelje na navodu da Kraljevina Španjolska nije prenijela te odredbe Direktive 2000/60.
Što se tiče prenošenja članka 4. stavka 8. te direktive, Kraljevina Španjolska tvrdi da su te odredbe prenesene Uredbom 380/2006. Što se tiče prenošenja odjeljka 1.3. i pododjeljka 1.4.1. točaka i. do iii. Priloga V. navedenoj direktivi, na koji se upućuje člankom 8. stavkom 2. te direktive, ta država članica oslanja se u tom pogledu na Vladin sporazum iz 2008.
U tom pogledu doista valja istaknuti da se Kraljevina Španjolska na te mjere prenošenja prvi puta pozvala u fazi odgovora na tužbu, što nije u skladu s obvezom lojalne suradnje koju države članice imaju na temelju članka 4. stavka 3. UEU‑a. Međutim, predmet ove tužbe nije povreda obveze obavješćivanja, već povreda obveze prenošenja određenih odredbi Direktive 2000/60. Sama činjenica da Kraljevina Španjolska u predsudskom postupku nije obavijestila Komisiju da je prenošenje već učinjeno sama po sebi nije dostatna da bi se utvrdila navodna povreda (vidjeti u tom smislu presudu od 16. lipnja 2005., Komisija/Italija,
C‑456/03, Zb., str. I‑5335., t. 46. i 47.
).
Naime, budući da su odredbe nacionalnog prava na koje se poziva Kraljevina Španjolska bile na snazi u trenutku isteka roka utvrđenog u obrazloženom mišljenju, Sud ih mora uzeti u obzir za ocjenu postojanja te povrede (vidjeti gore navedenu presudu od 16. lipnja 2005., Komisija/Italija, t. 48.).
Što se tiče prenošenja članka 4. stavka 8. Direktive 2000/60 te odjeljka 1.3. i pododjeljka 1.4.1. točaka i. do iii. Priloga V. toj direktivi, valja utvrditi da Komisija ne ističe materijalne prigovore protiv Uredbe 380/2006 i Vladinog sporazuma iz 2008. kojima su, kao što tvrdi Kraljevina Španjolska, prenesene gore navedene odredbe Direktive 2000/60.
Slijedom toga, treba odbiti prigovor koji se temelji na neprenošenju članka 4. stavka 8. te odjeljka 1.3. i pododjeljka 1.4.1. točaka i. do iii. Priloga V. Direktivi 2000/60, na koji se upućuje člankom 8. stavkom 2. te direktive.
U tim okolnostima, tužbu valja odbiti u dijelu u kojem se odnosi na utvrđivanje neprenošenja članka 4. stavka 8. te odjeljka 1.3. i pododjeljka 1.4.1. točaka i. do iii. Priloga V. Direktivi 2000/60, na koji se upućuje člankom 8. stavkom 2. te direktive, u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova smještenih u Kataloniji.
S obzirom na sva prethodna razmatranja, valja utvrditi da, nepoduzimanjem svih mjera potrebnih za prenošenje članka 4. stavka 8., članka 7. stavka 2., članka 10. stavaka 1. i 2., kao i odjeljka 1.3. i pododjeljka 1.4.1. točaka i. do iii. Priloga V. Direktivi 2000/60, na koji se upućuje člankom 8. stavkom 2. te direktive u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova smještenih izvan Katalonije, kao i članka 7. stavka 2., članka 10. stavaka 1. i 2. Direktive 2000/60 u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova smještenih u Kataloniji, Kraljevina Španjolska nije ispunila obveze koje ima na temelju te direktive.
U preostalom dijelu tužbu valja odbiti.
Troškovi
Na temelju članka 138. stavka 1. Poslovnika, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. Na temelju stavka 3. tog članka, ako stranke djelomično uspiju u svojim zahtjevima, svaka stranka snosi vlastite troškove. Međutim, ako se to čini opravdanim u danim okolnostima, Sud može odlučiti da, osim vlastitih troškova, jedna stranka snosi i dio troškova druge stranke.
U ovom slučaju, budući da je Komisija podnijela zahtjev da se Kraljevini Španjolskoj naloži snošenje troškova i da ona u bitnom dijelu nije uspjela u postupku i da ta država tijekom predsudskog postupka nije dala sve korisne informacije o odredbama nacionalnog prava na temelju kojih smatra da je ispunila različite obveze koje su joj propisane Direktivom 2000/60, valja joj naložiti snošenje svih troškova.

Slijedom navedenoga, Sud (peto vijeće) proglašava i presuđuje:

1.
Nepoduzimanjem svih mjera potrebnih za prenošenje članka 4. stavka 8., članka 7. stavka 2., članka 10. stavaka 1. i 2., kao i odjeljka 1.3. i pododjeljka 1.4.1. točaka i. do iii. Priloga V. Direktivi 2000/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. listopada 2000. o uspostavi okvira za djelovanje Zajednice u području vodne politike, na koji se upućuje člankom 8. stavkom 2. te direktive u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova smještenih izvan Katalonije, kao i članka 7. stavka 2., članka 10. stavka 2. i članka 10. stavaka 1. i 2. Direktive 2000/60 u pogledu unutarregionalnih riječnih slivova smještenih u Kataloniji, Kraljevina Španjolska povrijedila je obveze koje ima na temelju te direktive.

2.
U preostalom dijelu tužba se odbija.

3.
Kraljevini Španjolskoj nalaže se snošenje troškova.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: španjolski