CELEX: 62013CJ0004
Socialinė apsauga
Reglamentas (EEB) Nr. 1408/71
Išmokos šeimai
Taisyklės, kai teisės į išmokas šeimai sutampa

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1971 m. birželio 14 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims, savarankiškai dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje, iš dalies pakeisto ir atnaujinto 1996 m. gruodžio 2 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 118/97 (
OL L 28, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 3 t., p. 3) ir iš dalies pakeisto 1998 m. birželio 29 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1606/98 (
OL L 209, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 3 t., p. 308, toliau – Reglamentas Nr. 1408/71), 76 straipsnio 2 dalies išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant
Agentur für Arbeit Krefeld – Familienkasse
(Krėfeldo darbo agentūra – Išmokų šeimai kasa, toliau –
Familienkasse
) ir Belgijoje gyvenančios, o Vokietijoje pagal darbo sutartį dirbančios S. Fassbender-Firman ginčą dėl prašymo grąžinti pašalpas šeimai, kurias jai sumokėjo
Familienkasse
.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisės
Reglamento Nr. 1408/71 13 straipsnyje „Bendrosios taisyklės“ nurodyta:
„1.   Laikantis 14c ir 14f straipsnių, asmenims, kuriems taikomas šis reglamentas, taikomi tik vienos valstybės narės teisės aktai. Tokie teisės aktai nustatomi remiantis šios antraštinės dalies nuostatomis.
2.   Laikantis 14–17 straipsnių:
a)
vienos valstybės narės teritorijoje pagal darbo sutartį dirbančiam asmeniui taikomi tos valstybės teisės aktai, net jeigu jis gyvena kitos valstybės narės teritorijoje arba įmonės, kurioje jis dirba, buveinė juridiškai įregistruota ar veiklos vieta arba jį nusamdęs asmuo yra kitos valstybės narės teritorijoje;
<…>“
Reglamento Nr. 1408/71 73 straipsnyje numatyta:
„Pagal darbo sutartį dirbantis asmuo arba savarankiškai dirbantis asmuo, kuriam taikomi valstybės narės teisės aktai, už savo šeimos narius, gyvenančius kitos valstybės narės teritorijoje, turi teisę gauti išmokas šeimai, mokamas pagal pirmosios valstybės teisės aktų nuostatas, tartum jie gyventų toje valstybėje, laikantis VI priedo nuostatų.“
Šio reglamento 76 straipsnis suformuluotas taip:
„1.   Jeigu tą patį laikotarpį tam pačiam šeimos nariui ir darbinei veiklai tęsti yra mokamos išmokos šeimai pagal tos valstybės narės, kurios teritorijoje šeimos nariai gyvena, teisės aktus, teisė gauti išmokas šeimai, mokamas pagal kitos valstybės narės teisės aktus, jei tai numatyta pagal 73 ar 74 straipsnius, sumažinama tokiu dydžiu, kuris mokamas pagal pirmosios valstybės narės teisės aktus.
2.   Jeigu valstybėse narėse, kurių teritorijoje šeimos nariai gyvena, išmokų skirti neprašoma, kitos valstybės narės kompetentinga įstaiga gali taikyti 1 dalies nuostatas, tartum išmokas būtų paskyrusi pirmoji valstybė narė.“
1972 m. kovo 21 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 574/72, nustatančio Reglamento Nr. 1408/71 įgyvendinimo tvarką (
OL L 74, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 1 t., p. 83), iš dalies pakeisto ir atnaujinto 1996 m. gruodžio 2 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 118/97 (toliau – Reglamentas Nr. 574/72), 10 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„a)
Teisė gauti išmokas ar pašalpas šeimai, priklausančias pagal vienos valstybės narės teisės aktus, pagal kuriuos teisės į tas išmokas ar pašalpas įgijimas nepriklauso nuo draudimo, darbo pagal darbo sutartį arba savarankiško darbo sąlygų, sustabdoma, kai tuo pačiu laikotarpiu ir tam pačiam šeimos nariui išmokos yra mokėtinos tik pagal kitos valstybės narės nacionalinės teisės aktus arba laikantis reglamento [Nr. 1408/71] 73, 74, 77 ar 78 straipsnių nuostatų, bendra šių išmokų dydžių suma.
b)
Tačiau, jeigu profesinė ar darbinė veikla vykdoma pirmosios valstybės narės teritorijoje:
i)
teisė gauti išmokas, priklausančias tik pagal kitos valstybės narės nacionalinės teisės aktus arba pagal reglamento 73 ar 74 straipsnį asmeniui, turinčiam teisę gauti išmokas šeimai dydžių suma arba asmeniui, kuriam jos turi būti mokamos tik pagal kitos valstybės narės nacionalinės teisės aktus arba pagal šiuos straipsnius mokamas išmokas šeimai, apribojama bendra išmokų šeimai dydžių suma, numatyta valstybės narės, kurios teritorijoje šeimos narys gyvena, teisės aktų. Valstybės narės, kurios teritorijoje šeimos narys gyvena, mokamų išmokų išlaidas padengia ta valstybė narė;
<…>“
Pažymėtina, kad, viena vertus, Reglamentas Nr. 1408/71 buvo pakeistas 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 883/2004 dėl socialinės apsaugos sistemų koordinavimo (
OL L 166, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 5 t., p. 72) ir, kita vertus, Reglamentas Nr. 574/72 buvo pakeistas 2009 m. rugsėjo 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 987/2009, nustatančiu Reglamento (EB) Nr. 883/2004 įgyvendinimo tvarką (
OL L 284, p. 1
); šie nauji reglamentai pradėti taikyti 2010 m. gegužės 1 d., kaip numatyta Reglamento Nr. 883/2004 91 straipsnyje ir Reglamento Nr. 987/2009 97 straipsnyje. Tačiau atsižvelgiant į pagrindinės bylos faktinių aplinkybių susiklostymo laikotarpį taikomi reglamentai Nr. 1408/71 ir Nr. 547/72.
Vokietijos teisė
Pagrindinės bylos aplinkybių susiklostymo metu galiojusios redakcijos Pajamų mokesčio įstatymo (
Einkommensteuergesetz
) 65 straipsnyje „Kitos išmokos vaikui“ nustatyta:
„1.   Išmokos vaikui nėra mokamos už vaiką, už kurį mokama (arba būtų mokama, jeigu būtų paduotas toks prašymas) viena iš šių išmokų:
1)
pašalpos, numatytos teisės aktuose dėl draudimo nuo nelaimingų atsitikimų, arba priedas už vaiką, numatytas teisės aktuose dėl valstybinio pensijų draudimo;
2)
užsienyje skiriamos išmokos vaikui, panašios į pašalpas šeimai arba į 1 punkte nurodytas išmokas;
<…>“
Pagrindinės bylos aplinkybių susiklostymo metu galiojusios redakcijos Federalinio išmokų vaikui įstatymo (
Bundeskindergeldgesetz
) 4 straipsnyje „Kitos išmokos vaikui“ nustatyta:
„Išmokos vaikui nėra mokamos už vaiką, už kurį mokama (arba būtų mokama, jeigu būtų paduotas toks prašymas) viena iš šių išmokų:
1)
pašalpos, numatytos teisės aktuose dėl draudimo nuo nelaimingų atsitikimų, arba priedas už vaiką, numatytas teisės aktuose dėl valstybinio pensijų draudimo;
2)
už Vokietijos ribų skiriamos išmokos vaikui, panašios į pašalpas šeimai arba į 1 punkte nurodytas išmokas;
<…>“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
Vokietijos pilietė S. Fassbender-Firman ir jos sutuoktinis (Belgijos pilietis) turi 1995 m. gimusį sūnų. Vokietijoje gyvenusi šeima 2006 m. birželio mėn. persikėlė į Belgiją ir nuo tada gyvena šioje valstybėje narėje. S. Fassbender-Firman dirba Vokietijoje, kur moka privalomojo socialinio draudimo įmokas. Jos sutuoktinis nuo 2006 m. lapkričio mėn. dirba Belgijos laikinojo įdarbinimo įmonėje, o anksčiau buvo bedarbis.
Už vaiką S. Fassbender-Firman ilgą laiką Vokietijoje gavo pašalpas šeimai. Jos sutuoktinis Belgijoje tokių pašalpų nei prašė, nei gavo.
Sužinojusi, kad šeima persikėlė gyventi į Belgiją,
Familienkasse
nuo 2006 m. liepos mėn. nutraukė pašalpų šeimai mokėjimą ir pareikalavo grąžinti tas pašalpas, kurios jai buvo išmokėtos nuo 2006 m. liepos mėn. iki 2007 m. kovo mėn. (toliau – nagrinėjamas laikotarpis).
Byloje dėl S. Fassbender-Firman pateikto administracinio skundo
Familienkasse
tvirtino, kad nors pagal Vokietijos teisės aktus S. Fassbender-Firman turėjo teisę gauti pašalpas šeimai už nagrinėjamą laikotarpį, ji taip pat turėjo teisę tokias pašalpas gauti Belgijoje.
Familienkasse
teigimu, 2006 m. liepos–rugsėjo mėn. ši pašalpa buvo 77,05 EUR per mėnesį, o 2006 m. spalio mėn.–2007 m. kovo mėn. – 78,59 EUR per mėnesį. Anot
Familienkasse
, taikant Reglamento Nr. 1408/71 76–79 straipsnius, Vokietijoje įtvirtinta teisė gauti pašalpas šeimai turėjo būti sumažinta Belgijoje nustatytos pašalpos šeimai suma ir galėjo būti mokamas tik sumų, kurias gauti teisė buvo suteikta Vokietijoje ir Belgijoje, skirtumas.
Familienkasse
pažymėjo, jog tai, kad nebuvo pateiktas prašymas skirti Belgijoje numatytas pašalpas šeimai, neturi reikšmės pagal Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnio 2 dalį. Iš tiesų šia nuostata aiškiai siekiama išvengti, kad nebūtų apeita Reglamente Nr. 1408/71 nustatyta įgaliojimų suteikimo sistema, apdraustajam nepateikus prašymo skirti pašalpas šeimai.
Finanzgericht
(Finansų teismas), į kurį kreipėsi S. Fassbender-Firman, šį
Familienkasse
sprendimą nutraukti pašalpų šeimai mokėjimą ir susigrąžinti išmokėtas pašalpas pripažino neteisėtu.
Tas teismas nusprendė, kad nors pagal taikytinas nuostatas Vokietijos pašalpų šeimai skyrimo sąlygos buvo įvykdytos tik iš dalies, vis dėlto
Familienkasse
nepasinaudojo Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnio 2 dalyje jai suteikta diskrecija; šis 76 straipsnis yra reikšminga sutaptį draudžianti nuostata tiek, kiek ji susijusi su nagrinėjamomis teisėmis, įgyjamomis dėl kelių darbo veiklos rūšių.
Familienkasse
nepagrįstai manė, kad privalo išskaičiuoti Belgijos pašalpas šeimai, todėl veikė neteisėtai.
Finanzgericht
teigimu, pagal Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnio 2 dalį sprendimas iš Vokietijos pašalpų šeimai sumos išskaičiuoti Belgijoje skirtinų pašalpų sumą priklauso nuo valdžios institucijos diskrecijos. Taigi
Finanzgericht
nusprendė, kad esant tokiai situacijai
Familienkasse
neveikė pagal nustatytą kompetenciją.
Savo kasaciniame skunde, kuriuo
Finanzgericht
sprendimas apskųstas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui,
Familienkasse
nurodo, kad Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnio 2 dalis neturi būti suprantama kaip reiškianti, kad diskrecija valdžios institucijai suteikiama, kaip tai suprantama pagal Vokietijos mokesčių ir socialinės teisės aktus, vertinant teisines pasekmes, apie kurias ji sprendžia remdamasi faktinėmis aplinkybėmis. Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnio 1 dalyje įtvirtinta pagrindinė taisyklė, kurias taikant galima išspręsti su teisių į išmokas šeimai sutaptimi susijusias problemas. Iš šios taisyklės matyti, kad teisė gauti Vokietijos pašalpas šeimai sumažinama suma, į kurią S. Fassbender-Firman gali pretenduoti gyvenamosios vietos šalyje tuo atveju, jei mokėti tokias pašalpas numatyta dėl darbo veiklos. Tai reiškia, kad nors iš principo teisė gauti išmokas šeimai egzistuoja, ji faktiškai neprivalo būti įgyvendinama. Net jei tai yra teisė, kuri negali būti įgyvendinama, nurodytas sumažinimas vyksta automatiškai.
Todėl
Familienkasse
mano, kad Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnio 2 dalyje, pagal kurią numatyta galimybė taikyti šio straipsnio 1 dalies nuostatas, vartojamo žodžio „gali“ negalima aiškinti kaip reiškiančio, kad valdžios institucijai suteikiama diskrecija, ir šis žodis reiškia tik tai, kad net tuo atveju, jeigu valstybėje narėje, kurioje gyvena šeima, nepateiktas joks prašymas skirti išmokas šeimai, valstybė narė, kurios išmoka sumažinta, privalo skirti tik jai mokėti nustatytą išmokos šeimai dalį.
Familienkasse
priduria, jog pagal Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnio 2 dalį leidžiama išvengti to, kad dėl teisingo išmokų šeimai naštos paskirstymo priežasčių asmuo, turintis teisę gauti išmokas šeimai, pateikęs prašymą išmokai šeimai gauti ar jo nepateikęs, galėtų nuspręsti, kuri valstybė narė įpareigota mokėti tokias išmokas.
Tačiau S. Fassbender-Firman laiko
Finanzgericht
sprendimą pagrįstu. Remdamasi Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnio 2 dalies formuluote ji teigia, kad valstybės narės valdžios institucija turi diskreciją nuspręsti, ar jos skiriamų išmokų šeimai sumą sumažinti išmokų, kurias sumokėtų kita valstybė narė, suma. Naudojantis šia diskrecija turėtų būti atsižvelgta į galimybę neleisti asmeniui, galbūt turinčiam teisę gauti išmokas šeimai, nustatyti, kuri valstybė narė turi mokėti šias išmokas.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, pagal Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnio 2 dalį kompetentingai įstaigai suteikiama diskrecija nuspręsti, ar taikyti šio reglamento 76 straipsnio 1 dalį tuo atveju, kai valstybėje narėje, kurios teritorijoje gyvena darbuotojų migrantų šeimos nariai, nepateiktas prašymas skirti išmokas, taigi ir diskrecija nuspręsti, ar panaikinti arba tam tikra dalimi sumažinti teisę gauti išmokas šeimai, kurias ši įstaiga turi mokėti.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad į Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnio 1 dalyje nurodytą sąvoką „numatytos išmokos“ nepatenka atvejis, kai neprašoma skirti išmokų. Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnio 2 dalis yra speciali taisyklė, taikytina specialiu atveju, kai asmuo, turintis teisę gauti išmokas šeimai, nepateikia prašymo skirti išmoką, o tai išplaukia pirmiausia iš šios nuostatos parengiamųjų dokumentų. Papildęs Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnį 2 dalimi, Sąjungos teisės aktų leidėjas atkreipė dėmesį į ankstesnę Teisingumo Teismo praktiką (žr. sprendimus
Salzano
, 191/83, EU:C:1984:343;
Ferraioli
, 153/84,
EU:C:1986:168
ir
Kracht
, C‑117/89,
EU:C:1990:279
), pagal kurią tuo atveju, kai valstybėje narėje, kurios teritorijoje gyvena darbuotojo migranto šeimos nariai, prašymas skirti išmokas nepateiktas, teisė gauti išmokas šeimai šio darbuotojo darbo vietos valstybėje narėje negali būti sumažinama.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad į diskrecijos, suteikiamos pagal Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnio 2 dalį, klausimą jau atkreipė dėmesį nagrinėdamas bylą, kurioje priimtas Sprendimas
Schwemmer
(C‑16/09,
EU:C:2010:605
), tačiau tame sprendime Teisingumo Teismas neprivalėjo nagrinėti šio klausimo.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat pažymi, kad pagal Vokietijos teisės sampratą žodžio „gali“ vartojimas įstatymo ar kito teisės akto tekste nebūtinai reiškia, kad valdžios institucijai suteikiama diskrecija, nes šį žodį įstatymų ir kitų teisės aktų leidėjas kartais taip pat vartoja tik kaip frazės „yra įgaliotas (-a)“ arba „turi teisę“ sinonimą. Tačiau jis teigia, kad tokio aiškinimo negalima pagrįsti remiantis Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnio 2 dalies, kaip prioritetinės taisyklės, kai teisės sutampa, taikymo sritimi. Be to, nors nėra aišku, kokie diskrecijos suteikimo kriterijai gali būti taikomi, aplinkybė, jog Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnio aiškinimas leidžia nustatyti kelis įmanomus taikyti kriterijus, gali patvirtinti, jog tai yra nuostata, suteikianti valdžios institucijai diskreciją.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad jei pagal Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnio 2 dalį kompetentingai įstaigai suteikiama diskrecija nuspręsti, ar taikyti šio reglamento 76 straipsnio 1 dalį, jeigu gyvenamosios vietos valstybėje narėje negautas prašymas skirti išmokas, tuomet reikia nustatyti, kokiais motyvais ši įstaiga turi pagrįsti savo sprendimą. Jis priduria, kad tokiu atveju taip pat kyla teisminės kontrolės, kuri gali būti vykdoma tokio sprendimo atžvilgiu, apimties klausimas.
Šiomis aplinkybėmis
Bundesfinanzhof
nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnio 2 dalį reikia aiškinti taip, kad valstybės narės, kurioje dirbama, kompetentinga įstaiga gali taikyti Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnio 1 dalį, jeigu valstybėje narėje, kurios teritorijoje gyvena šeimos nariai, nėra pateiktas prašymas skirti išmokas?
2.
Jei į pirmąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai: kokiais vertinimo kriterijais vadovaudamasi už išmokų šeimai mokėjimą atsakinga valstybės narės, kurioje dirbama, įstaiga gali taikyti Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnio 1 dalį, tartum išmokos būtų suteiktos valstybėje narėje, kurioje gyvena šeimos nariai?
3.
Jei į pirmąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai: kiek sprendimui, priimtam kompetentingos įstaigos nuožiūra, taikoma teisminė kontrolė?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nori žinoti, ar Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnio 2 dalį reikia aiškinti taip, kad valstybės narės, kurioje dirba darbuotojas migrantas, kompetentinga įstaiga turi diskreciją taikyti sutaptį draudžiančią taisyklę, numatytą šio reglamento 76 straipsnio 1 dalyje, jeigu valstybėje narėje, kurios teritorijoje gyvena šio darbuotojo šeimos nariai, nėra pateiktas prašymas skirti išmokas šeimai.
Pirminės pastabos
Visų pirma reikia priminti, kad nors Reglamento Nr. 1408/71 73 straipsnyje nustatyta, kad darbuotojas, kuriam taikomi valstybės narės teisės aktai, už savo šeimos narius, gyvenančius kitos valstybės narės teritorijoje, turi teisę gauti išmokas šeimai, numatytas pagal pirmosios valstybės teisės aktus, tartum jie gyventų toje valstybėje, vis dėlto ši nuostata, nors ir yra bendra taisyklė išmokų šeimai srityje, nėra absoliuti (žr. Sprendimo
Schwemmer
,
EU:C:2010:605
, 41 ir 42 punktus bei Sprendimo
Wiering
, C‑347/12,
EU:C:2014:300
, 40 punktą).
Kadangi yra rizika, kad gyvenamosios vietos valstybės teisės aktais numatytos teisės gali sutapti su darbo vietos valstybės teisės aktais numatytomis teisėmis, minėto reglamento 73 straipsniui turi būti taikomos šiame reglamente ir Reglamente Nr. 574/72 įtvirtintos sutaptį draudžiančios taisyklės, t. y. visų pirma Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnis ir Reglamento Nr. 574/72 10 straipsnis (žr. Sprendimo
Schwemmer
,
EU:C:2010:605
, 43 punktą ir Sprendimo
Wiering
,
EU:C:2014:300
, 42 punktą).
Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnyje, kaip matyti iš jo pavadinimo, įtvirtintos „prioritetinės taisyklės, kai teisė gauti išmokas ar šeimos pašalpas pagal 73 ir 74 straipsnius dėl darbinės arba profesinės veiklos valstybėje narėje, kurioje gyvena šeimos nariai, sutampa“. Iš šiame straipsnyje vartojamų formuluočių matyti, kad juo siekiama išspręsti teisės gauti išmokas šeimai, pirma, pagal šio reglamento 73 straipsnį ir, antra, pagal šeimos narių gyvenamosios vietos valstybės nacionalinės teisės aktus, suteikiančius teisę gauti išmokas šeimai dėl profesinės veiklos vykdymo, sutapimo problemą (žr. Sprendimo
Dodl ir Oberhollenzer
, C‑543/03,
EU:C:2005:364
, 53 punktą ir Sprendimo
Schwemmer
,
EU:C:2010:605
, 45 punktą).
Pagrindinėje byloje pagal Reglamento Nr. 1408/71 73 straipsnį S. Fassbender-Firman už savo sūnų byloje nagrinėjamu laikotarpiu turėjo teisę gauti Vokietijoje mokamas pašalpas šeimai. Be to, iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad minėtu laikotarpiu ir už tą patį vaiką S. Fassbender-Firman sutuoktinis Belgijoje taip pat turėjo teisę gauti tokias pašalpas dėl profesinės veiklos vykdymo, pirmiausia kaip bedarbis, turintis teisę į bedarbio išmoką, o vėliau – kaip profesinę veiklą šioje valstybėje narėje vykdantis asmuo.
Iš to, kas pasakyta, matyti, kad Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnis taikomas tokioms kaip pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms.
Pagal Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnio 1 dalyje nustatytą sutaptį draudžiančią taisyklę, jeigu tą patį laikotarpį tam pačiam šeimos nariui ir darbo veiklai tęsti yra mokamos išmokos šeimai pagal gyvenamosios vietos valstybės narės teisės aktus, teisė gauti išmokas šeimai, mokamas taikant šio reglamento 73 straipsnį pagal valstybės narės, kurioje dirba darbuotojas migrantas, teisės aktus, sumažinama tokiu dydžiu, kuris skiriamas pagal gyvenamosios vietos valstybės narės teisės aktus.
Pagal šią taisyklę pagrindinėje byloje teisė gauti pašalpas šeimai, mokamas S. Fassbender-Firman pagal Vokietijos teisės aktus, iš principo taip pat buvo sumažinta Belgijos teisės aktuose nustatytų pašalpų šeimai suma.
Tačiau iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad S. Fassbender-Firman sutuoktinis Belgijoje pašalpų šeimai nei prašė, nei gavo.
Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad jeigu valstybėje narėje, kurios teritorijoje gyvena šeimos nariai, išmokų skirti neprašoma, darbo vietos valstybės narės kompetentinga įstaiga gali taikyti šio straipsnio 1 dalies nuostatas, tartum išmokas būtų skyrusi gyvenamosios vietos valstybė narė.
Teisingumo Teismas nusprendė, kad pagal pastarąją nuostatą valstybei narei, kur dirbama, leidžiama sumažinti teisę į išmokas šeimai, net jei gyvenamosios vietos valstybėje narėje šių išmokų skirti neprašoma, todėl jos šioje valstybėje nėra mokamos (žr. Sprendimo
Schwemmer
,
EU:C:2010:605
, 56 punktą ir Sprendimo
Pérez García ir kt
., C‑225/10,
EU:C:2011:678
, 49 punktą).
Nors prieš 1989 m. spalio 30 d. Reglamentu (EEB) Nr. 3427/89 (
OL L 331, p. 1
) įtraukiant 2 dalį į Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnį Teisingumo Teismas nusprendė, kad teisė į išmokas šeimai, mokamas vieno iš tėvų darbo vietos valstybėje narėje, nesumažinama, kai kitas iš tėvų su vaikais gyvena kitoje valstybėje narėje ir ten vykdo profesinę veiklą, bet už vaikus pašalpų šeimai negauna dėl to, kad netenkinamos visos šios valstybės narės teisės aktuose numatytos sąlygos tokioms išmokoms faktiškai gauti, įskaitant sąlygą iš anksto pateikti prašymą (Sprendimo
Salzano
,
EU:C:1984:343
, 11 punktas; Sprendimo
Ferraioli
,
EU:C:1986:168
, 15 punktas ir Sprendimo
Kracht
,
EU:C:1990:279
, 11 punktas), šis Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnio pakeitimas buvo įtrauktas siekiant leisti sumažinti teisę į išmokas šeimai pagal šio reglamento 76 straipsnio 1 dalį, net jei prašymas gauti išmokas gyvenamosios vietos valstybėje narėje nebuvo pateiktas.
Taigi, atsižvelgiant į Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnio 2 dalies formuluotę, pagal kurią valstybės narės, kurioje dirbama, „kompetentinga įstaiga“„gali“ taikyti Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnio 1 dalies nuostatas, reikia nustatyti, ar įstaiga, kaip nagrinėjamoji pagrindinėje dalyje, t. y.
Familienkasse
, turi diskreciją, kaip nurodė S. Fassbender-Firman prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, tuo atveju, kai gyvenamosios vietos valstybėje narėje nepateiktas prašymas skirti išmokas šeimai, nuspręsti sumažinti teisę gauti išmokas šeimai, mokamas pagal darbo vietos valstybės narės teisės aktus, tokia suma, kuri mokama pagal gyvenamosios vietos valstybės narės teisės aktus.
Teisingumo Teismo atsakymas
Iš Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnio 2 dalies matyti, kad pagal ją ne reikalaujama, o leidžiama sumažinti teisę gauti išmokas šeimai, mokamas pagal darbo vietos valstybės narės teisės aktus, tokia suma, kuri mokama pagal gyvenamosios vietos valstybės narės teisės aktus.
Kaip savo išvados 48 ir 49 punktuose konstatavo generalinis advokatas, pagal Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnio 2 dalį, net jeigu išmokos šeimai iš tikrųjų nesutampa, teisę gauti išmokas, skiriamas pagal valstybės narės teisės aktus, iš darbuotojo migranto ar jo šeimos narių galima atimti ir dėl to jie gautų mažesnes išmokas šeimai, negu numatytos tiek valstybės narės, kurioje dirbama, tiek valstybės narės, kurioje gyvena šeimos nariai, teisės aktuose. Atsižvelgiant į šias pasekmes, ši nuostata turi būti aiškinama siaurai.
Šiomis aplinkybėmis svarbu priminti, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką išmoka gali būti laikoma socialinio draudimo išmoka tada, kai ji suteikiama asmenims neatsižvelgiant į individualų ir diskrecinį asmeninių poreikių vertinimą, remiantis teisės aktais apibrėžta situacija, ir kai ji susijusi su viena iš Reglamento Nr. 1408/71 4 straipsnio 1 dalyje aiškiai išvardytų rizikų (žr. Sprendimo
Lachheb
, C‑177/12,
EU:C:2013:689
, 30 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Reikalavimas išmoką šeimai skirti remiantis teisės aktais apibrėžta situacija reiškia, kad valstybės narės (nagrinėjamu atveju – valstybės narės, kurioje dirbama) teisės aktuose turi būti nustatytos ne tik šios išmokos skyrimo sąlygos, bet prireikus ir jos sumažinimas.
Iš tiesų, taikant teisinio tikrumo ir skaidrumo reikalavimą, darbuotojams migrantams ir jų šeimos nariams turi būti sukurta aiški ir tiksli teisinė aplinka, kuri jiems leistų susipažinti ne tik su visomis teisėmis, bet ir prireikus su šių teisių apribojimais (pagal analogiją žr. Sprendimo
Altmark Trans ir Regierungspräsidium Magdeburg
, C‑280/00,
EU:C:2003:415
, 58 ir 59 punktus).
Todėl, kaip savo pastabose raštu nurodė Europos Komisija, apmokestinamųjų asmenų teisė gauti išmokas šeimai negali priklausyti nuo kompetentingos įstaigos diskrecijos.
Todėl laikytina, kad pagal Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnio 2 dalį valstybei narei, kurioje dirbama, leidžiama savo teisės aktuose numatyti, kad kompetentinga įstaiga gali sumažinti teisę gauti išmokas šeimai, jeigu gyvenamosios vietos valstybėje narėje nepateiktas prašymas gauti išmokas šeimai. Tokiomis aplinkybėmis minėta įstaiga neturi diskrecijos pagal šio reglamento 76 straipsnio 2 dalį taikyti sutaptį draudžiančią taisyklę, numatytą Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnio 1 dalyje, tačiau privalo taikyti šią taisyklę, jeigu toks taikymas numatytas pagal valstybės narės, kurioje dirbama, teisės aktus ir tenkinamos šiuose teisės aktuose nustatytos tokio taikymo sąlygos.
Šiuo atveju – su sąlyga, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas tai patikrins – iš Vokietijos vyriausybės Teisingumo Teismui raštu pateikto atsakymo į klausimą matyti, kad teisės gauti išmokas šeimai sumažinimas, jeigu gyvenamosios vietos valstybėje narėje nepateiktas prašymas gauti išmokas šeimai, yra numatytas pagal Vokietijos teisės aktus, konkrečiai pagal pagrindinės bylos aplinkybių susiklostymo metu galiojusios redakcijos Pajamų mokesčio įstatymo 65 straipsnį ir pagrindinės bylos aplinkybių susiklostymo metu galiojusios redakcijos Federalinio išmokų vaikui įstatymo 4 straipsnį, kurie, priėmus Sprendimą
Hudzinski ir Wawrzyniak
(C‑611/10 ir C‑612/10,
EU:C:2012:339
), Sąjungos teisę atitinkančiu būdu buvo aiškinami ir taikomi taip, kad prireikus visuomet mokamas galimas skirtumas tarp Vokietijos pašalpų šeimai ir pašalpų šeimai, skiriamų kitoje valstybėje narėje.
Tokiu atveju įstaiga, kaip nagrinėjamoji pagrindinėje byloje, privalo sumažinti teisę gauti išmokas šeimai, mokamas pagal darbo vietos valstybės narės teisės aktus, tokia išmokų šeimai suma, kuri numatyta pagal gyvenamosios vietos valstybės narės teisės aktus.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, jog pagal ją valstybei narei, kurioje dirbama, leidžiama savo teisės aktuose numatyti, kad kompetentinga įstaiga gali sumažinti teisę gauti išmokas šeimai, jeigu gyvenamosios vietos valstybėje narėje nepateiktas prašymas gauti tokias išmokas. Jei tokiomis aplinkybėmis darbo vietos valstybė narė nacionalinės teisės aktuose numato tokį teisės į išmokas šeimai sumažinimą, pagal šio 76 straipsnio 2 dalį kompetentinga įstaiga privalo jį taikyti, jeigu tenkinamos šiuose teisės aktuose nustatytos tokio sumažinimo taikymo sąlygos, ir šiuo klausimu neturi diskrecijos.
Dėl antrojo ir trečiojo klausimų
Atsižvelgiant į atsakymą į pirmąjį klausimą, nereikia atsakyti į antrąjį ir trečiąjį klausimus.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti tas teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:

1971 m. birželio 14 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims, savarankiškai dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje, iš dalies pakeisto ir atnaujinto 1996 m. gruodžio 2 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 118/97 ir iš dalies pakeisto 1998 m. birželio 29 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1606/98, 76 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją valstybei narei, kurioje dirbama, leidžiama savo teisės aktuose numatyti, kad kompetentinga įstaiga gali sumažinti teisę gauti išmokas šeimai, jeigu gyvenamosios vietos valstybėje narėje nepateiktas prašymas gauti tokias išmokas. Jei tokiomis aplinkybėmis darbo vietos valstybė narė nacionalinės teisės aktuose numato tokį teisės į išmokas šeimai sumažinimą, pagal šio 76 straipsnio 2 dalį kompetentinga įstaiga privalo jį taikyti, jeigu tenkinamos šiuose teisės aktuose nustatytos tokio sumažinimo taikymo sąlygos, ir šiuo klausimu neturi diskrecijos.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: vokiečių.