CELEX: 62007TJ0262
Poľnohospodárstvo
Spoločná organizácia trhov
Opatrenia, ktoré majú byť prijaté z dôvodu pristúpenia nových členských štátov
Akt o pristúpení z roku 2003
Určenie nadbytočných zásob poľnohospodárskych produktov iných ako cukor a finančné dosahy ich odstránenia
Cieľ sledovaný ustanovením primárneho práva
Rozhodnutie 2007/361/ES

Okolnosti predchádzajúce sporu
V kontexte rozšírenia Európskej únie, ktoré 1. mája 2004 viedlo k pristúpeniu Českej republiky, Estónskej republiky, Cyperskej republiky, Lotyšskej republiky, Litovskej republiky, Maďarskej republiky, Maltskej republiky, Poľskej republiky, Slovinskej republiky a Slovenskej republiky (ďalej len „nové členské štáty“) k Únii (ďalej len „pristúpenie“), Únia a nové členské štáty začali rokovania o viacerých otázkach zoskupených do kapitol. Rokovanie v rámci kapitoly týkajúcej sa poľnohospodárstva sa týkalo najmä právnej situácie zásob poľnohospodárskych produktov vo voľnom obehu prekračujúcich množstvo, ktoré možno považovať za obvyklý prenos zásob (ďalej len „nadbytky“), existujúcich na území nových členských štátoch ku dňu pristúpenia.
Táto otázka sa na základe článku 22 Aktu o podmienkach pristúpenia nových členských štátov k Európskej Únii a o úpravách zmlúv, na ktorých je založená Európska únia (
Ú. v. EÚ L 236, 2003, s. 39
, ďalej len „akt o pristúpení“) riadi bodom 4 prílohy IV aktu o pristúpení (
Ú. v. EÚ L 236, 2003, s. 798
), v zmysle ktorého:
„…
2.   Všetky zásoby [poľnohospodárskych produktov], verejné aj súkromné, ktoré sú ku dňu pristúpenia vo voľnom obehu na území nového členského štátu a ktoré presahujú množstvo, ktoré možno považovať za obvyklý prenos zásob, musia byť odstránené na náklady nových členských štátov.
Pojem obvyklý prenos zásob bude definovaný pre každý výrobok samostatne na základe kritérií a cieľov špecifických pre každú spoločnú organizáciu trhu.
…
4.   Komisia bude vykonávať a uplatňovať uvedenú úpravu…“
Dňa 4. mája 2007 Komisia Európskych spoločenstiev prijala na základe prílohy IV bodu 4 ods. 4 aktu o pristúpení rozhodnutie 2007/361/ES o určení nadbytočných zásob poľnohospodárskych produktov iných ako cukor a o finančných dosahoch ich odstránenia v súvislosti s pristúpením nových členských štátov (
Ú. v. EÚ L 138, s. 14
, ďalej len „napadnuté rozhodnutie“).
V odôvodneniach č. 11 a 12 napadnutého rozhodnutia Komisia uviedla:
„Vzhľadom na cieľ [prílohy IV bodu 4 ods. 2 aktu o pristúpení] by najvhodnejšou metódou pre výpočet finančných dosahov nadbytočných zásob malo byť odhadnutie nákladov vyplývajúcich z ich odstránenia pre každý príslušný sektor. Ak v roku, ktorý nasledoval po pristúpení, existovali na produkty vývozné náhrady, je vhodné finančné dosahy stanoviť na základe rozdielu medzi úrovňou vnútroštátnych cien a cien mimo daného štátu, ktorý je vyjadrený prostredníctvom priemernej vývoznej náhrady počas dvanástich mesiacov nasledujúcich bezprostredne po pristúpení.
Pre produkty, na ktoré sa nevzťahujú vývozné náhrady… je v záujme rovnocenného prístupu vhodné považovať za základ rozdiely medzi priemernými vnútroštátnymi cenami a cenami mimo tohto štátu. Vzhľadom na dočasnú povahu finančných dosahov vyplývajúcich z vytvorenia nadbytočných zásob rozličných poľnohospodárskych produktov v niektorých členských štátoch by príslušné členské štáty mali uhradiť zodpovedajúce sumy do rozpočtu Spoločenstva. Je nevyhnutné ustanoviť dátum, ku ktorému sa tieto platby majú uhradiť.“
Výrok napadnutého rozhodnutia znie takto:
„Článok 1
Množstvá poľnohospodárskych produktov vo voľnom obehu v nových členských štátoch ku dňu pristúpenia presahujúce množstvá, ktoré možno považovať za obvyklý prenos zásob k 1. máju 2004, ako aj sumy, ktoré sa účtujú novým členským štátom v dôsledku nákladov vyplývajúcich z odstránenia týchto množstiev, sú stanovené v prílohe.
Článok 2
1.   Sumy stanovené v prílohe sa považujú za príjem do rozpočtu Spoločenstva.
2.   Členský štát môže do rozpočtu Spoločenstva uhradiť tieto sumy stanovené v prílohe v štyroch rovnakých splátkach. Prvá splátka sa uhradí do posledného dňa druhého mesiaca, ktorý nasleduje po mesiaci, v ktorom je toto rozhodnutie oznámené príslušným novým členským štátom. Následné splátky sa uhradia do 31. mája 2008, 31. mája 2009 a 31. mája 2010.
Článok 3
Toto rozhodnutie je určené Českej republike, Estónskej republike, Cyperskej republike, Lotyšskej republike, Litovskej republike, Maltskej republike, Poľskej republike, Slovinskej republike a Slovenskej republike.“
Množstvá a sumy uvedené v článku 1 napadnutého rozhodnutia, ktoré sa vzťahujú na nové členské štáty uvedené v článku 3 tohto rozhodnutia, boli stanovené v jeho prílohe. Čo sa týka Litovskej republiky, boli stanovené takto:
Skupina produktov
Množstvo v tonách
Sumy v tisícoch EUR
Mlieko
2 804
2 971
Ovocie
Ryža
Spolu

3 181
Konanie a návrhy účastníkov konania
Litovská republika návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 13. júla 2007 podala na základe článku 230 ES žalobu o neplatnosť napadnutého rozhodnutia.
Podaniami podanými do kancelárie Súdu prvého stupňa 24. a 29. októbra 2007 Slovenská republika a Poľská republika požiadali o vstup do konania ako vedľajší účastníci konania na podporu návrhov Litovskej republiky, v čom im bolo vyhovené uznesením predsedu prvej komory Súdu prvého stupňa z 18. januára 2008.
V dňoch 29. februára a 6. marca 2008 Poľská republika a Slovenská republika podali svoje vyjadrenia vedľajšieho účastníka konania. Dňa 20. júna 2008 Litovská republika predložila svoje pripomienky k týmto vyjadreniam. V dňoch 2. a 23. júla 2008 Komisia predložila svoje pripomienky k vyjadreniam vedľajších účastníkov konania podaným Slovenskou republikou a Poľskou republikou.
Vzhľadom na to, že zloženie komôr Všeobecného súdu bolo zmenené, sudca spravodajca bol pridelený k ôsmej komore, ktorej bola následne prejednávaná vec pridelená.
Dňa 10. marca 2011 položil Všeobecný súd účastníkom konania písomné otázky, ktorí na ne v stanovenej lehote odpovedali.
Na základe správy sudcu spravodajcu Všeobecný súd rozhodol o otvorení ústnej časti konania.
Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na otázky, ktoré im Všeobecný súd položil, boli vypočuté na pojednávaní 13. apríla 2011.
Litovská republika, ktorú v konaní podporujú Poľská republika a Slovenská republika, navrhuje, aby Všeobecný súd:
—
zrušil napadnuté rozhodnutie alebo subsidiárne zrušil napadnuté rozhodnutie v časti, v ktorej sa týka Litovskej republiky,
—
zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.
Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:
—
zamietol žalobu,
—
zaviazal Litovskú republiku na náhradu trov konania.
Právny stav
Tvrdenia Litovskej republiky možno v podstate zoskupiť do siedmich žalobných dôvodov založených po prvé na nedostatku právomoci Komisie na prijatie napadnutého rozhodnutia a porušení prílohy IV bodu 4 ods. 2 aktu o pristúpení, po druhé na použití nesprávneho právneho základu a prekročení lehoty stanovenej v článku 41 aktu o pristúpení, po tretie na porušení zásady právnej istoty, po štvrté na porušení zásady zákazu diskriminácie, po piate na porušení zásady transparentnosti a riadnej správy vecí verejných, po šieste na nedostatočnom odôvodnení a po siedme na existencii zjavne nesprávnych posúdení.
Svojím prvým žalobným dôvodom Litovská republika v podstate tvrdí, že príloha IV bod 4 ods. 4 aktu o pristúpení, právny základ napadnutého rozhodnutia, nepriznáva Komisii právomoc uložiť novým členským štátom povinnosť zaplatiť sumy stanovené týmto rozhodnutím do rozpočtu Spoločenstva.
Ako sa pripomenulo v bode 2 vyššie, príloha IV bod 4 ods. 4 aktu o pristúpení stanovuje, že Komisia bude vykonávať a uplatňovať prílohu IV bod 4 ods. 2 uvedeného aktu. Tieto ustanovenia teda poverujú Komisiu vytvoriť systém, ktorý zaručí, že nadbytky existujúce na území nových členských štátov ku dňu pristúpenia budú odstránené na náklady týchto členských štátov.
Litovská republika nespochybňuje právomoc Komisie konať s cieľom vykonať prílohu IV bod 4 ods. 2 aktu o pristúpení ako takú, metóda zvolená Komisiou na tieto účely je však podľa nej v rozpore s týmto ustanovením.
Podľa Litovskej republiky dotknuté ustanovenie zakladá predovšetkým novým členským štátom povinnosť odstrániť nadbytky na vlastné náklady. Na tieto účely boli Komisii zverené vykonávacie právomoci. Spočívali najmä v právomoci definovať pojem „obvyklý prenos zásob“, metódy výpočtu prenesených zásob a spôsoby dohľadu nad ich odstránením. Povinnosť zaplatiť peňažné sumy uvedené v napadnutom rozhodnutí však v rámci výkonu svojich vykonávacích právomocí nemohla uložiť a mali by sankčnú povahu, pokiaľ by nepredstavovali náhradu za ujmu spôsobenú Spoločenstvu alebo jeho hospodárskym subjektom. V každom prípade Komisia nepredložila nijaký dôkaz existencie ujmy. Sankčná povaha je osobitne zjavná, čo sa týka poľnohospodárskych výrobkov, ktoré nezakladajú právo na vývozné náhrady.
Poľská republika a Slovenská republika sa pripájajú k tvrdeniam Litovskej republiky. Ďalej uvádzajú, že príloha IV bod 4 ods. 2 aktu o pristúpení zakladá povinnosť „fyzického“ odstránenia nadbytkov.
Komisia tvrdí, že spôsoby, ktorými musia byť nadbytky odstránené, nie sú v prílohe IV bode 4 ods. 2 aktu o pristúpení spresnené. V dôsledku toho by v súlade s týmto ustanovením bola akákoľvek predvídateľná forma odstránenia vrátane jednoduchej absorpcie nadbytkov trhom. Takáto absorpcia by však vyvolala isté, avšak nekvantifikovateľné hospodárske účinky, ktoré by sa museli považovať za náklady na odstránenie nadbytkov. Príloha IV bod 4 ods. 2 aktu o pristúpení by sa preto mala vykladať v tom zmysle, že Komisia je povinná primeraným spôsobom vypočítať tieto náklady a zaručiť, že ich budú znášať nové členské štáty prostredníctvom zaplatenia peňažnej sumy do rozpočtu Spoločenstva.
Preto treba konštatovať, že stanovisko žalobkyne v prejednávanej veci vo vzťahu k otázke, aké úkony môže Komisia uskutočniť na účely vykonania prílohy IV bodu 4 ods. 2 aktu o pristúpení, sa zásadne líši od stanoviska Komisie.
Na účely preskúmania argumentácie účastníkov konania týkajúcej sa zlučiteľnosti napadnutého rozhodnutia s prílohou IV bodom 4 ods. 2 aktu o pristúpení je opodstatnené na úvod uviesť rôzne opatrenia prijaté Komisiou pred prijatím napadnutého rozhodnutia o nadbytkoch existujúcich na území nových členských štátov ku dňu pristúpenia.
Úvodné pripomienky týkajúce sa opatrení prijatých Komisiou pred prijatím napadnutého rozhodnutia
Článok 2 ods. 3 Zmluvy medzi Belgickým kráľovstvom, Dánskym kráľovstvom, Spolkovou republikou Nemecko, Helénskou republikou, Španielskym kráľovstvom, Francúzskou republikou, Írskom, Talianskou republikou, Luxemburským veľkovojvodstvom, Holandským kráľovstvom, Rakúskou republikou, Portugalskou republikou, Fínskou republikou, Švédskym kráľovstvom, Spojeným kráľovstvom Veľkej Británie a Severného Írska (členskými štátmi Európskej únie) a novými členskými štátmi o pristúpení nových členských štátov k Európskej únii (
Ú. v. EÚ L 236, s. 17
, ďalej len „Zmluva o pristúpení“) podpísanej v Aténach 16. apríla 2003 stanovuje, že inštitúcie Únie sú oprávnené prijať pred pristúpením opatrenia uvedené najmä v článku 41 a v prílohe IV aktu o pristúpení. Článok 41 prvý odsek uvedeného aktu stanovuje, že prechodné opatrenia potrebné na uľahčenie prechodu zo súčasného režimu na režim vyplývajúci z uplatňovania spoločnej poľnohospodárskej politiky (SPP) podľa podmienok uvedených v tomto akte môžu byť Komisiou prijaté počas obdobia troch rokov nasledujúcich po dni pristúpenia a ich uplatňovanie bude obmedzené na toto obdobie.
Dňa 10. novembra 2003 Komisia na základe článku 2 ods. 3 Zmluvy o pristúpení a článku 41 prvého odseku aktu o pristúpení prijala nariadenie (ES) č. 1972/2003 o prechodných opatreniach prijatých v súvislosti s pristúpením nových členských štátov s ohľadom na obchod s poľnohospodárskymi výrobkami (
Ú. v. EÚ L 293, s. 3
; Mim. vyd. 03/040, s. 474).
Z odôvodnenia č. 1 tohto nariadenia vyplýva, že na zabránenie riziku vychýlenia obchodu, ktoré ovplyvňuje spoločnú organizáciu poľnohospodárskych trhov z dôvodu pristúpenia, by sa mali prijať prechodné opatrenia. V odôvodnení č. 3 uvedeného nariadenia sa uvádza, že tieto vychýlenia obchodu, v dôsledku ktorých dochádza k narušeniu organizovania trhu, sa často týkajú výrobkov umelo presunutých s ohľadom na rozšírenie, pričom tieto výrobky nie sú súčasťou bežných zásob príslušného štátu, ale nadbytočné zásoby môžu byť tiež výsledkom národnej produkcie. Napokon spresňuje, že sa majú prijať opatrenia v podobe odstrašujúcich poplatkov ukladaných na nadbytočné zásoby v nových členských štátoch.
Článok 4 nariadenia č. 1972/2003, naposledy zmeneného a doplneného nariadením Komisie (ES) č. 735/2004 z 20. apríla 2004 (
Ú. v. EÚ L 114, s. 13
; Mim. vyd. 03/040, s. 474), upravuje systém poplatkov za nadbytočné zásoby vo voľnom obehu určitých poľnohospodárskych produktov existujúcich na území nových členských štátov ku dňu pristúpenia. Odsek 1 tohto článku uvádza, že bez ohľadu na prílohu IV bodu 4 aktu o pristúpení a pokiaľ sa na národnej úrovni neuplatňujú prísnejšie právne predpisy, nové členské štáty ukladajú držiteľom týchto zásob poplatky. Článok 4 ods. 3 nariadenia č. 1972/2003 v znení zmien a doplnení, stanovuje výšku dotknutého poplatku a uvádza, že príjem z tohto poplatku bude príjmom štátneho rozpočtu dotknutého nového členského štátu. Nakoniec článok 4 ods. 5 tohto nariadenia obsahuje zoznam poľnohospodárskych produktov, na ktoré sa uplatňuje poplatok, ktorý je odlišný pre každý nový členský štát.
Na základe opatrení stanovených nariadením č. 1972/2003 boli teda držitelia nadbytočných zásob viacerých poľnohospodárskych produktov iných než cukor v nových členských štátoch informovaní o skutočnosti, že po pristúpení budú musieť zaplatiť poplatok úmerný k objemu ich nadbytočných zásob.
Hoci opatrenia stanovené nariadením č. 1972/2003 priamo nesmerujú k odstráneniu nadbytkov upravenému v prílohe IV bode 4 ods. 2 aktu o pristúpení, existuje súvislosť, ako to tvrdí Litovská republika, medzi týmito opatreniami a uvedeným ustanovením. Uloženie predmetného poplatku totiž zmierňuje váhu povinnosti odstrániť nadbytky uvedené v prílohe IV bode 4 ods. 2 aktu o pristúpení. Na jednej strane existencia poplatku môže odradiť hospodárske subjekty nových členských štátov od vytvárania nadbytočných zásob, čo by v zásade malo znížiť množstvá, ktoré budú musieť byť nakoniec po pristúpení odstránené. Na druhej strane príjmy získané z tohto poplatku by mohli predstavovať pre uvedené členské štáty dodatočné príjmy, a teda znížiť skutočné náklady ich povinnosti niesť náklady odstránenia nadbytkov.
Dňa 14. januára 2004 Komisia prijala tiež na základe článku 2 ods. 3 Zmluvy o pristúpení a článku 41 prvého odseku aktu o pristúpení nariadenie (ES) č. 60/2004, ktorým sa ustanovujú prechodné opatrenia v sektore cukru z dôvodu pristúpenia nových členských štátov k Európskej únii (
Ú. v. EÚ L 9, s. 8
; Mim. vyd. 03/042, s. 125).
Článok 6 ods. 1 nariadenia č. 60/2004 zmeneného a doplneného nariadením (ES) č. 651/2005 Komisie z 28. apríla 2005 (
Ú. v. EÚ L 108, s. 3
) stanovuje, že najneskôr do 31. mája 2005 Komisia určí množstvo cukru v nezmenenom stave alebo vo forme spracovaných výrobkov, izoglukózy a fruktózy, ktoré presahujú množstvo považované za bežne prenášané zásoby existujúce na území každého nového členského štátu (ďalej len „nadbytok cukru“) k 1. máju 2004. Toto ustanovenie stanovuje tiež spôsob, ktorým Komisia musí určiť tento nadbytok.
Článok 6 ods. 2 nariadenia č. 60/2004 v znení zmien a doplnení stanovuje, že každý dotknutý nový členský štát zabezpečí, aby sa bez zásahu Spoločenstva odstránilo z trhu množstvo cukru alebo izoglukózy rovnajúce sa nadbytku cukru. K jeho odstráneniu musí dôjsť najneskôr do 30. novembra 2005 vývozom tohto nadbytku bez náhrady zo strany Spoločenstva, jeho použitím v odvetví palív alebo jeho denaturáciou.
V znení odseku 3 tohto článku každý nový členský štát musí mať od 1. mája 2004 k dispozícii systém na identifikáciu nadbytočných zásob cukru v nezmenenom stave alebo vo forme spracovaných výrobkov, izoglukózy a fruktózy na úrovni hlavných dotknutých hospodárskych subjektov v tejto oblasti, ktorý musí používať na účely ich prinútenia k tomu, že na vlastné náklady odstránia z trhu množstvo cukru alebo izoglukózy ekvivalentné ich nadbytočným zásobám. Tieto hospodárske subjekty musia poskytnúť dôkaz o tomto odstránení z trhu. V opačnom prípade nový členský štát musí prinútiť tieto subjekty, aby zaplatili peňažný poplatok úmerný množstvu, ktoré nebolo odstránené z trhu, ktorý bude zdrojom jeho štátneho rozpočtu.
Článok 7 ods. 1 nariadenia č. 60/2004 v znení zmien a doplnení stanovuje, že najneskôr do 31. marca 2006 poskytnú nové členské štáty Komisii dôkaz o tom, že ich nadbytok cukru bol odstránený z trhu. Odsek 2 tohto článku stanovuje, že každý dotknutý nový členský štát musí zaplatiť sumu úmernú časti jeho nadbytku cukru, vo vzťahu ku ktorej nebol v stanovenej lehote poskytnutý dôkaz o jej odstránení z trhu. Táto suma bude zdrojom rozpočtu Spoločenstva a zohľadní sa pri výpočte produkčných odvodov v hospodárskom roku 2004/2005.
Dňa 31. mája 2005 Komisia uskutočnila výpočet nadbytku cukru každého nového členského štátu a prijala nariadenie (ES) č. 832/2005 o určení nadbytočných množstiev cukru, izoglukózy a fruktózy pre nové členské štáty (
Ú. v. EÚ L 138, s. 3
). Článok 1 uvedeného nariadenia stanovil množstvo cukru, ktoré každý z piatich nových členských štátov, v prípade ktorých bola nakoniec zistená existencia nadbytku cukru, musí odstrániť z trhu Spoločenstva.
Na základe opatrení stanovených nariadeniami č. 60/2004 a 832/2005 bolo teda týchto päť nových členských štátov povinných dohliadnuť na to, aby bol ich nadbytok cukru stiahnutý z trhu alebo v opačnom prípade zaplatiť peňažnú sumu do rozpočtu Spoločenstva, ktorý by bol zohľadnený na účely výpočtu určitých odvodov, ktoré musia platiť výrobcovia Únie.
O zlučiteľnosti mechanizmu „odstránenia“ stanoveného napadnutým rozhodnutím s prílohou IV bodom 4 ods. 2 aktu o pristúpení
O prílohe IV bode 4 ods. 2 aktu o pristúpení
Po zohľadnení všeobecného kontextu ustanovení a opatrení prijatých na účely správy nadbytkov v rámci pristúpenia, ktoré sú uvedené vyššie, je potrebné preskúmať argumentáciu rozvinutú účastníkmi konania, aby bolo možné odpovedať na otázku, či je metóda odstránenia stanovená napadnutým rozhodnutím v súlade s prílohou IV bodom 4 ods. 2 aktu o pristúpení.
Zo stanovísk účastníkov konania zhrnutých v bodoch 19 až 22 vyššie vyplýva, že sa rozchádzajú, predovšetkým pokiaľ ide o význam, ktorý je potrebné priznať pojmu „odstránené“ použitému v prílohe IV bode 4 ods. 2 aktu o pristúpení.
Keďže v tejto oblasti neexistuje nijaká definícia práva Únie toho, čo treba rozumieť pod slovom „odstrániť“, je potrebné určiť význam a rozsah tohto pojmu na základe zohľadnenia všeobecného kontextu, v ktorom bol použitý, a v súlade s jeho zvyčajným zmyslom v bežnom jazyku (rozsudky Súdneho dvora z 27. januára 1988, Dánsko/Komisia,
349/85, Zb. s. 169
, bod 9; z 27. januára 2000, DIR International Film a i./Komisia,
C-164/98 P, Zb. s. I-447
, bod 26, a zo 4. mája 2006, Massachusetts Institute of Technology,
C-431/04, Zb. s. I-4089
, bod 17). Pokiaľ však ide o poľnohospodárske výrobky, treba uviesť, že v bežnom jazyku pojem „odstránený“, ako je použitý v prílohe IV bode 4 ods. 2 aktu o pristúpení, má zmysel „zničený“ alebo „stiahnutý z trhu“.
Navyše poľnohospodárske výrobky vo voľnom obehu na území nových členských štátov budú pravdepodobne absorbované trhom. Preto spresnenie prílohy IV bodu 4 ods. 2 aktu o pristúpení, podľa ktorej nadbytky musia byť odstránené, nemožno chápať v tom zmysle, že sa týka absorbovania nadbytkov trhom. Ak by autori aktu o pristúpení chceli založiť povinnosť nových členských štátov zaplatiť do rozpočtu Spoločenstva peňažnú sumu určenú na kompenzáciu nákladov tohto absorbovania, skôr by uviedli, že uvedené členské štáty sú povinné zaplatiť do rozpočtu Spoločenstva peňažnú sumu vypočítanú v závislosti od objemu ich nadbytkov.
V tomto ohľade treba navyše uviesť, že Komisia nepoukázala na prípravné práce alebo dokumenty, ktoré by naznačovali, že pri prijímaní prílohy IV bodu 4 ods. 2 aktu o pristúpení existovala vôľa autorov tohto aktu umožniť Komisii vytvoriť systém, na základe ktorého by sa povinnosť odstrániť nadbytky v nej uvedené mohla chápať ako jednoduchá povinnosť zaplatiť do rozpočtu Spoločenstva peňažnú sumu vypočítanú v závislosti od objemu týchto nadbytkov.
Pokiaľ ide o cieľ prílohy IV bodu 4 ods. 2 aktu o pristúpení, Súd prvého stupňa rozhodol, že ide najmä o to, aby sa zabránilo, čo sa týka cukru, narušeniam fungovania mechanizmov stanovených spoločnou organizáciou trhu s cukrom a najmä tým narušeniam, ktoré majú vplyv na vytváranie cien a sú spôsobené nahromadením abnormálnych množstiev cukru v nových členských štátoch pred ich pristúpením k Únii (rozsudok Súdu prvého stupňa z 2. októbra 2009, Estónsko/Komisia,
T-324/05, Zb. s. II-3681
, bod 119). Preto sa treba domnievať, že príloha IV bod 4 ods. 2 aktu o pristúpení má
mutatis mutandis
ten istý cieľ, pokiaľ ide o poľnohospodárske produkty iné než cukor.
V tomto ohľade treba uviesť, ako tvrdí Komisia, že predaj akéhokoľvek nadbytku poľnohospodárskeho produktu, ktorý existuje na území nového členského štátu ku dňu pristúpenia, na vnútornom trhu by po pristúpení mohol mať vplyv na cenu tohto výrobku. Pokiaľ totiž za normálnych podmienok zvýšenie ponuky určitého produktu vedie, pokiaľ je jeho ponuka stabilná, k zníženiu jeho ceny, cena platená výrobcom Únie po pristúpení by nevyhnutne bola nižšia než cena, ktorá by im bola zaplatená, ak by nedošlo k predaju uvedeného nadbytku.
Zo skutočnosti, že by k takémuto narušeniu mechanizmu vytvárania cien došlo, však nevyplýva, že cena poľnohospodárskych produktov, vo vzťahu ku ktorým bola zistená existencia nadbytkov na území nových členských štátov, by bola ku dňu pristúpenia, teda po 1. máji 2004, nižšia než ceny uplatňované pred týmto dátumom. Mohla by byť dokonca aj vyššia. Úroveň cien v období po dni pristúpenia by bola jednoducho nižšia než úroveň, ktorú by mohla dosiahnuť, ako to správne uvádza Komisia. Tvrdenia Litovskej republiky a vedľajších účastníkov konania podopreté správami niektorých európskych inštitúcií, ktorých cieľom je preukázať, že uvedenie sporných nadbytkov na vnútorný trh a ich prípadný predaj nespôsobili ani poklesy cien, ani narušenie poľnohospodárskych trhov, sú preto irelevantné.
Ako však správne uvádza Komisia, autori aktu o pristúpení nemohli ignorovať, že nadbytky existujúce na území nových členských štátov ku dňu pristúpenia by mohli narušiť mechanizmy vytvárania cien po 1. máji 2004, hoci akt o pristúpení neupravuje nijaký mechanizmus, ktorý by mohol zaručiť, že všetky nadbytočné zásoby budú úplne odstránené najneskôr do 30. apríla 2004 a príloha IV bod 4 ods. 2 tohto aktu uvádza, že nadbytky sú produktmi „vo voľnom obehu“ od tohto dátumu, čo znamená, že uvedené výrobky môžu byť okamžite uvedené na trh. Pre zachovanie potrebného účinku prílohy IV bodu 4 ods. 2 aktu o pristúpení sa preto treba domnievať, že cieľom tohto ustanovenia nie je len zabrániť narušeniam vyvolaným predajom nadbytkov na vnútornom trhu, ale tiež napraviť ich účinky.
Z analýzy prílohy IV bodu 4 ods. 2 aktu o pristúpení uskutočnenej vyššie s prihliadnutím na kontext tohto ustanovenia, ako aj na jeho znenie a účel vyplýva, že úkony, ktoré je Komisia poverená uskutočniť na základe odseku 4 tohto istého bodu, umožňujú zaručiť, že sa buď predíde narušeniam vyvolaným predajom týchto nadbytkov na vnútornom trhu, alebo dôjde ku kompenzácii hospodárskych účinkov týchto narušení, a že na základe tohto systému sa nadbytky existujúce na území nových členských štátov k 1. máju 2004 v zásade stiahnu z trhu na ich náklady, a to najmä vývozom týchto nadbytkov mimo vnútorného trhu alebo zničením týchto nadbytkov.
Nakoniec treba uviesť, že jednak príloha IV bod 4 ods. 2 aktu o pristúpení neuvádza, na rozdiel od toho, čo tvrdí Litovská republika, že nové členské štáty sú povinné samy odstrániť nadbytky a jednak, že Komisia pri výkone právomocí, ktoré jej priznáva akt o pristúpení v oblasti SPP v rámci výkonu pravidiel stanovených týmto aktom, môže pri vykonávaní ním stanovených pravidiel využiť širokú mieru voľnej úvahy, takže iba zjavne neprimeraná povaha opatrenia prijatého v tejto oblasti vo vzťahu k cieľu, ktorý príslušná inštitúcia sleduje, môže ovplyvniť zákonnosť takéhoto opatrenia (rozsudok Všeobecného súdu z 2. októbra 2009, Cyprus/Komisia, T-300/05 a T-316/05, neuverejnený v Zbierke, bod 100). Preto nemožno vylúčiť, že systém, na základe ktorého je jednak zničenie nadbytkov existujúcich na území nových členských štátov ku dňu pristúpenia alebo ich vývoz mimo vnútorného trhu zabezpečené Spoločenstvom a jednak sú náklady týchto transakcií následne prenesené na nové členské štáty, je taktiež zlučiteľný s prílohou IV bodom 4 ods. 2 aktu o pristúpení.
O napadnutom rozhodnutí
Treba poukázať na to, že systém odstránenia nadbytkov poľnohospodárskych výrobkov iných než cukor upravený napadnutým rozhodnutím sa nezakladá na zničení týchto nadbytkov alebo ich vývoze mimo vnútorného trhu. Ide o systém, na základe ktorého môžu byť nadbytky definitívne integrované do tohto trhu od 1. mája 2004. Povinnosť nových členských štátov znášať náklady odstránenia týchto nadbytkov sa prejavuje jednoduchou povinnosťou zaplatiť do rozpočtu Spoločenstva peňažnú sumu vypočítanú v závislosti od objemu nadbytkov každého dotknutého poľnohospodárskeho produktu. Podľa napadnutého rozhodnutia sa táto peňažná suma vypočítava pre každý výrobok, v súvislosti s ktorým boli priznané vývozné náhrady v roku nasledujúcom po pristúpení, a to tak, že sa zistené množstvo nadbytkov vynásobí priemernou vývoznou náhradou za tento rok. V prípade výrobkov, ktoré nezakladajú právo na takéto náhrady, sa táto peňažná suma vypočíta tak, že sa zistené množstvo nadbytkov vynásobí rozdielom medzi priemernou cenou dotknutého výrobku na medzinárodnom trhu a priemernou cenou tohto výrobku na vnútornom trhu.
Peňažné sumy stanovené napadnutým rozhodnutím teda odzrkadľujú cenu, ktorú by musel znášať rozpočet Spoločenstva, ak by Spoločenstvo financovalo vývoz zistených nadbytkov mimo vnútorného trhu. Napadnuté rozhodnutie však neupravuje takýto vývoz. Neuvádza, že nadbytky boli vyvezené na základe financovania Spoločenstvom, ktorého náklady musia znášať nové členské štáty. Zo spisu v prejednávanej veci nevyplýva, že by došlo k takýmto vývozom alebo že by boli prijaté iné opatrenia na odstránenie nadbytkov, ani že by boli financované z rozpočtu Spoločenstva. Nakoniec vo svojich odpovediach na písomné otázky Všeobecného súdu nebola Komisia schopná spresniť, či predaj dotknutých nadbytkov na vnútornom trhu spôsobil straty alebo priame výdavky pre rozpočet Spoločenstva, ktoré by mohli byť považované za náklady odstránenia uvedených nadbytkov.
Preto finančné sumy dotknuté napadnutým rozhodnutím nemožno považovať za náhradu alebo zohľadnenie nákladov určitých odstránení uskutočnených Spoločenstvom. Ide o jednoduchú povinnosť úhrady na úkor nových členských štátov v prospech Spoločenstva.
Hoci Komisia, ako sa už uviedlo, disponuje širokou mierou voľnej úvahy pri vykonávaní prílohy IV bodu 4 ods. 2 aktu o pristúpení, nemôže ukladať jednoduchú povinnosť úhrady na úkor nových členských štátov v prospech Spoločenstva na základe tohto ustanovenia bez toho, aby táto povinnosť úhrady mohla byť považovaná za peňažný príspevok na krytie nákladov odstránenia nadbytkov z vnútorného trhu.
Komisia však v podstate tvrdí, že opatrenie stanovené napadnutým rozhodnutím je jediné, ktoré môže zabezpečiť dosiahnutie cieľa sledovaného prílohou IV bodom 4 ods. 2 aktu o pristúpení, takže Všeobecný súd by mal rozhodnúť, že toto ustanovenie a napadnuté rozhodnutie sú zlučiteľné. Komisia uvádza v tomto zmysle tri tvrdenia.
Podľa prvého tvrdenia uvádzaného Komisiou, pokiaľ ide o nadbytky existujúce na území nových členských štátov ku dňu pristúpenia, ktoré boli okamžite absorbované vnútorným trhom 1. mája 2004 a prípadne boli uvedené na trh a spotrebované, je prakticky nemožné odstrániť ich z vnútorného trhu zničením alebo vývozom bez náhrady po tomto dátume.
Toto tvrdenie spočíva v podstate na predpoklade, že výrobky považované za nadbytočné v novom členskom štáte k 1. máju 2004 boli tie isté, ako výrobky, ktoré mali byť odstránené na jeho náklady na základe prílohy IV bodu 4 ods. 2 aktu o pristúpení. To predpokladá existenciu „zhodnosti“ medzi výrobkami, ktoré sú súčasťou zásob považovaných za nadbytočné k 1. máju 2004, a výrobkami, ktoré sú súčasťou zásob, ktoré mali byť odstránené na základe prílohy IV bodu 4 ods. 2 aktu o pristúpení.
Zásoby, ktoré majú byť odstránené na základe tohto ustanovenia z dôvodu, že presahujú množstvo, ktoré možno považovať za obvyklý prenos zásob, nie sú zložené z určitých výrobkov identifikovateľných od pristúpenia. Je totiž nemožné rozlíšiť v rámci zásob poľnohospodárskeho produktu, v súvislosti s ktorým bola zistená existencia nadbytkov, nadbytočné zásoby alebo časti nadbytočných zásob od tých zásob, ktoré nie sú nadbytočné. Preto sa treba domnievať, že príloha IV bod 4 ods. 2 aktu o pristúpení núti odstrániť množstvo poľnohospodárskych produktov ekvivalentné takému množstvu, ktorého nadbytočnosť bola zistená, a nie len určitých identifikovateľných jednotiek týchto produktov. V tomto ohľade je irelevantné, či toto ekvivalentné množstvo bolo kúpené alebo vyrobené pred alebo po pristúpení.
Komisia samotná, pokiaľ ide o nadbytky cukru existujúce ku dňu pristúpenia na území nových členských štátov, zaviedla systém odstránenia z vnútorného trhu prostredníctvom zničenia týchto nadbytkov alebo ich vývozu bez náhrady, ktorý sa nezakladá na odstránení cukru považovaného k 1. máju 2004 za nadbytočný, ale na odstránení ekvivalentného množstva cukru, hoci by aj bol kúpený alebo vyrobený po tomto dátume (pozri v tomto zmysle rozsudok Estónsko/Komisia, už citovaný v bode 43 vyššie, body 168 až 171).
Ako sa totiž uviedlo v bodoch 32 a 33 vyššie, článok 6 ods. 1 a 2 nariadenia č. 60/2004 stanovuje, že Komisia určí nadbytky cukru existujúce na území každého nového členského štátu k 1. máju 2004 a uloží novým členským štátom lehotu na zabezpečenie, aby sa bez zásahu Spoločenstva z trhu odstránilo množstvo cukru alebo izoglukózy „rovnajúce sa“ týmto nadbytkom, a to buď vývozom bez náhrady, použitím v oblasti palív alebo denaturáciou.
Rovnako v zmysle odseku 3 tohto článku každý nový členský štát musí mať od 1. mája 2004 k dispozícii systém na identifikáciu nadbytočných zásob cukru v nezmenenom stave alebo vo forme spracovaných výrobkov, izoglukózy a fruktózy na úrovni hlavných dotknutých hospodárskych subjektov v tejto oblasti, ktorý musí používať na účely ich prinútenia k tomu, že na vlastné náklady odstránia z trhu množstvo cukru alebo izoglukózy „ekvivalentné“ ich nadbytočným zásobám.
Preto treba uviesť, že príloha IV bod 4 ods. 2 aktu o pristúpení upravuje systém odstránenia poľnohospodárskych produktov iných než cukor z vnútorného trhu napriek skutočnosti, že nadbytky týchto produktov existujúce na území nových členských štátov k 1. máju 2004 mohli byť absorbované vnútorným trhom ihneď po tomto dátume.
Prvé tvrdenie uvedené Komisiou s cieľom preukázať, že opatrenie stanovené napadnutým rozhodnutím môže ako jediné zabezpečiť dosiahnutie cieľa sledovaného prílohou IV bodom 4 ods. 2 aktu o pristúpení, sa preto musí považovať za nedôvodné.
Podľa druhého tvrdenia uvedeného Komisiou na tieto účely je organizácia systému odstránenia nadbytkov iných produktov než cukor zničením alebo vývozom bez náhrady neprimerane nákladná a ťažko dosiahnuteľná, keďže jednak ide o konkrétnu transakciu, ktorá si vyžaduje vytvorenie komplexného mechanizmu súpisu, sledovania a kontroly nadbytočných zásob a jednak počet výrobcov je príliš vysoký na to, aby v praxi umožnil identifikáciu týchto nadbytkov. Tieto charakteristiky sa líšia od charakteristík existujúcich na trhu s cukrom. Na trhu s cukrom, ktorý je veľmi koncentrovaný a regulovaný, je počet výrobcov obmedzený a existujú tu mechanizmy umožňujúce kontrolu množstiev cukru vyrobených v každom hospodárskom roku, ako aj mechanizmy fyzického odstránenia množstiev vyrobených nad rámec kvót povolených na základe regulačných nástrojov uvedeného trhu.
V tomto ohľade je potrebné domnievať sa, že odplatná povaha opatrenia, ktoré sa musí prijať na základe ustanovenia primárneho práva, akým je príloha IV bod 4 ods. 2 aktu o pristúpení, nemôže viesť k záveru, podľa ktorého uvedené opatrenie nie je vhodné na zaručenie dosiahnutia cieľa sledovaného týmto ustanovením, a o to menej k záveru, že toto ustanovenie sa má vykladať v tom zmysle, že predpokladá prijatie iného opatrenia.
Zásada proporcionality, ktorá je súčasťou všeobecných zásad práva Únie, síce vyžaduje, aby akty inštitúcií Únie neprekračovali hranice toho, čo je primerané a potrebné na uskutočnenie legitímnych cieľov sledovaných predmetnou právnou úpravou, avšak v situácii, keď existuje výber medzi viacerými primeranými opatreniami, treba zvoliť také opatrenie, ktoré je najmenej obmedzujúce, a spôsobené nevýhody nesmú byť neprimerané vo vzťahu k sledovaným cieľom (pozri rozsudok Súdneho dvora z 11. júna 2009, Agrana Zucker,
C-33/08, Zb. s. I-5035
, bod 31, a tam citovanú judikatúru). V dôsledku toho, pokiaľ by cieľ sledovaný prílohou IV bodom 4 ods. 2 aktu o pristúpení mohol byť dosiahnutý dvoma odlišnými opatreniami, Komisia je povinná prijať najmenej nákladné opatrenie. V každom prípade však toto opatrenie musí byť zlučiteľné so samotným dotknutým ustanovením.
Čo sa týka praktickej nemožnosti organizácie systému odstránenia nadbytkov iných produktov než cukor z vnútorného trhu, jediná skutočnosť, na ktorú sa odvoláva Komisia, je rozdrobenosť trhov s inými poľnohospodárskymi produktmi než cukor z hľadiska hospodárskych subjektov. Nič však nenaznačuje, že napriek tomuto rozdrobeniu Komisia nemohla zaručiť odstránenie nadbytkov existujúcich k 1. máju 2004 na území nových členských štátov z vnútorného trhu vytvorením systému, v rámci ktorého by dotknutý členský štát mohol splniť svoju povinnosť ich odstránenia tak, že by si zadovážil množstvo ekvivalentné množstvu nadbytku, aby ho odstránil buď zničením alebo vývozom bez náhrady. Toto množstvo mohlo byť prípadne zakúpené za ceny uplatňované na trhu Spoločenstva od hospodárskych subjektov so sídlom v dotknutom členskom štáte alebo od iných hospodárskych subjektov Spoločenstva (pozri v tejto súvislosti rozsudok Estónsko/Komisia, už citovaný v bode 43 vyššie, bod 178).
Rovnako treba poukázať na to, že nové členské štáty boli povinné uskutočniť na základe článku 4 ods. 4 nariadenia č. 1972/2003 v znení zmien a doplnení súpis zásob poľnohospodárskych produktov iných než cukor existujúcich na ich území k 1. máju 2004 a s výnimkou množstiev nachádzajúcich sa vo verejných zásobách uvedených v článku 5 tohto nariadenia oznámiť Komisii množstvá produktov nachádzajúcich sa v nadbytočných zásobách najneskôr do 31. októbra 2004. Komisia nevysvetlila, prečo tento súpis, ktorého vytvorenie považovala za možné pri prijímaní nariadenia č. 1972/2003, nemohol umožniť novým členským štátom, aby zaručili odstránenie podstatnej časti nadbytkov vo vlastníctve ich hospodárskych subjektov.
Druhé tvrdenie uvedené Komisiou s cieľom preukázať, že opatrenie stanovené napadnutým rozhodnutím je jediné schopné zaručiť dosiahnutie cieľa sledovaného prílohou IV bodom 4 ods. 2 aktu o pristúpení, sa teda musí zamietnuť.
Podľa tretieho tvrdenia uvedeného Komisiou na tieto isté účely boli pri prijímaní napadnutého rozhodnutia nadbytky existujúce na území nových členských štátov už absorbované vnútorným trhom, a teda už počas dlhej doby ovplyvňovali mechanizmy vytvárania cien poľnohospodárskych produktov. Komisia preto tvrdí, že po pristúpení musela žiadať nové členské štáty, aby zaplatili náhradu ekvivalentnú spôsobenej ujme.
Týmto tvrdením Komisia v skutočnosti argumentuje, že systém odstránenia nadbytkov z vnútorného trhu zničením alebo vývozom bez náhrady neumožňuje dosiahnuť cieľ sledovaný prílohou IV bodom 4 ods. 2 aktu o pristúpení, ako je definovaný v bodoch 43 až 46 vyššie, a že opatrenie stanovené napadnutým rozhodnutím by naopak mohlo tento cieľ dosiahnuť.
Na rozdiel od toho, čo tvrdí Komisia, však odstránenie nadbytkov zničením alebo vývozom bez náhrady mimo vnútorného trhu prispieva k náprave hospodárskych narušení súvisiacich s existenciou nadbytkov na území nových členských štátov ku dňu pristúpenia aj po tom, ako došlo k predaju nadbytkov na trhu. Odstránenie nadbytkov totiž môže vyvolať zvýšenie ponuky na vnútornom trhu dotknutých poľnohospodárskych produktov a v dôsledku toho kompenzovať všetky alebo časť negatívnych účinkov nadbytkov na stabilitu dotknutých trhov (pozri, čo sa týka trhu s cukrom, rozsudok Estónsko/Komisia, už citovaný v bode 43 vyššie, bod 178; pozri tiež, čo sa týka ostatných poľnohospodárskych produktov, návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Mischo k rozsudku Súdneho dvora z 15. januára 2002, Weidacher,
C-179/00, Zb. s. I-501, I-505
, bod 55).
Preto vytvorenie, po pristúpení, systému odstránenia nadbytkov existujúcich na území nových členských štátov k 1. máju 2004 z vnútorného trhu ich zničením alebo vývozom bez náhrady, by mohlo dosiahnuť cieľ sledovaný prílohou IV bodom 4 ods. 2 aktu o pristúpení, na rozdiel od toho, čo tvrdí Komisia.
Nemožno však vylúčiť, že jednoduché zaplatenie peňažnej sumy novými členskými štátmi by tiež mohlo za určitých okolností napraviť narušenia mechanizmov vytvárania cien, ktoré boli spôsobené nahromadením nezvyklých zásob na území týchto členských štátov pred pristúpením, a teda zaručiť dosiahnutie cieľa sledovaného prílohou IV bodom 4 ods. 2 aktu o pristúpení. Zaplatenie tejto sumy by totiž mohlo kompenzovať hospodársku ujmu hospodárskych subjektov, ktoré museli znášať nižšie ceny, než by boli tie, ktoré by inak boli dosiahnuté. Táto platba by tiež mohla financovať opatrenia na stabilizáciu dotknutých trhov.
Na jednej strane však jednoduché zaplatenie do rozpočtu Spoločenstva finančných súm uvedených v napadnutom rozhodnutí nezaručuje kompenzáciu pre hospodárske subjekty, ktoré znášali hospodárske účinky predaja nadbytkov a nemôže mať nijaký vplyv na úroveň cien poľnohospodárskych produktov po pristúpení.
Na druhej strane, hoci sú podľa tvrdenia Komisie náklady súvisiace s mechanizmami stabilizácie poľnohospodárskych trhov financované z rozpočtu Spoločenstva, neexistuje nijaký automatický vzťah, a už vôbec nie priamy vzťah medzi vytvorením dodatočného príspevku nových členských štátov do rozpočtu Spoločenstva a zavedením nových stabilizačných mechanizmov alebo posilnenia už existujúcich mechanizmov.
Nakoniec však nemožno vylúčiť, že by sa existencia povinnosti pre nové členské štáty zaplatiť finančnú sumu do rozpočtu Spoločenstva mohla považovať za doplňujúci mechanizmus v rámci systému fyzického odstránenia nadbytkov nevyhnutný na zaručenie, že dodatočné náklady potrebné na to, aby sa čelilo prípadným narušeniam poľnohospodárskych trhov, ktoré vyplývajú z existencie nadbytkov, ku ktorých odstráneniu z vnútorného trhu nedošlo v súlade s pravidlami stanovenými týmto systémom, nebude niesť rozpočet Spoločenstva alebo výrobcovia Spoločenstva, ale dotknuté členské štáty (pozri v tomto zmysle rozsudok Estónsko/Komisia, už citovaný v bode 43 vyššie, bod 180).
Takýto doplňujúci mechanizmus vytvorila Komisia v súvislosti s cukrom, keď prijala článok 7 ods. 2 nariadenia č. 60/2004 v znení zmien a doplnení, v zmysle ktorého v prípade, že nové členské štáty neboli schopné predložiť Komisii dôkaz o odstránení ňou zisteného nadbytku cukru, museli zaplatiť do rozpočtu Spoločenstva peňažnú sumu, ktorá bola zohľadnená pri výpočte produkčných odvodov v hospodárskom roku 2004/2005.
Peňažné sumy uvedené v napadnutom rozhodnutí však nepredstavujú takýto doplňujúci mechanizmus. Práve naopak, povinnosť zaplatiť tieto peňažné sumy nahrádza odstránenie dotknutých nadbytkov z vnútorného trhu a predstavuje jediný mechanizmu „odstránenia“ upravený napadnutým rozhodnutím. Rovnako ako sa uviedlo už skôr, táto povinnosť v sebe nezahŕňa nijaký priamy prospech pre výrobcov Spoločenstva.
V dôsledku toho treba dospieť k záveru, že tretie tvrdenie uvedené Komisiou s cieľom preukázať, že opatrenie stanovené napadnutým rozhodnutím môže ako jediné zabezpečiť dosiahnutie cieľa sledovaného prílohou IV bodom 4 ods. 2 aktu o pristúpení, sa musí považovať za nedôvodné.
Z predchádzajúceho vyplýva, že povinnosť zaplatenia peňažnej sumy do rozpočtu Spoločenstva uložená novým členským štátom napadnutým rozhodnutím nie je zlučiteľná s prílohou IV bodom 4 ods. 2 aktu o pristúpení. Toto opatrenie preto nemôže byť prijaté na základe prílohy IV bodu 4 ods. 4 uvedeného aktu. V dôsledku toho je potrebné vyhovieť prvému žalobnému dôvodu založenému na porušení týchto ustanovení.
Preto je potrebné zrušiť napadnuté rozhodnutie v súlade s návrhmi Litovskej republiky bez toho, aby bolo potrebné skúmať ostatné ňou predložené žalobné dôvody.
O trovách
Podľa článku 87 ods. 2 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia nemala vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania v súlade s návrhmi Litovskej republiky.
V zmysle článku 87 ods. 4 prvého pododseku tohto rokovacieho poriadku členské štáty, ktoré vstúpili do konania ako vedľajší účastníci konania, znášajú svoje vlastné trovy konania. Preto je opodstatnené rozhodnúť, že Slovenská republika a Poľská republika znášajú svoje vlastné trovy konania.

Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (ôsma komora)
rozhodol a vyhlásil:

1.
Rozhodnutie Komisie 2007/361/ES zo 4. mája 2007 o určení nadbytočných zásob poľnohospodárskych produktov iných ako cukor a o finančných dosahoch ich odstránenia v súvislosti s pristúpením Českej republiky, Estónska, Cypru, Lotyšska, Litvy, Maďarska, Malty, Poľska, Slovinska a Slovenska sa zrušuje.

2.
Európska komisia znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania vynaložené Litovskou republikou.

3.
Slovenská republika a Poľská republika znášajú svoje vlastné trovy konania.

Truchot
Martins Ribeiro
Kanninen
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 29. marca 2012.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: litovčina.