CELEX: 62007TJ0113
Konkurents
Keelatud kokkulepped
Gaasisolatsiooniga jaotusseadmete projektide turg
Otsus, milles tuvastatakse EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 rikkumine
Turu jagamine
Kaitseõigused
Rikkumise tõend
Üks vältav rikkumine
Trahvid
Rikkumise raskus ja kestus
Põhjendused
Lähtesumma
Aluseks võetav aasta

Vaidluse taust
1.
Hageja
Hageja Toshiba Corp. on Jaapani äriühing, mis tegutseb erinevatel tegevusaladel, sealhulgas gaasisolatsiooniga jaotusseadmete
(edaspidi „GIS”) alal. Oktoobrist 2002 kuni aprillini 2005 tegeles ta GIS‑de alase tegevusega võrdsetes osades Mitsubishi
Electric Corp‑ga (edaspidi „Melco”) ühiselt kontrollitav äriühing TM T & D Corp., mis lõpetati 2005. aastal.
2.
Tooted
GIS kontrollib energiavooge energiavõrkudes. See on suure võimsusega elektriseade, mida kasutatakse käivitusvalmis elektrialajaamade
peamise osana. GIS müüakse kogu maailmas kas käivitusvalmis elektrialajaama integreeritud osana või eraldi tootena, mis alles
installeeritakse sellistesse alajaamadesse.
3.
Haldusmenetlus
3. märtsil 2004 teavitas ABB Ltd komisjoni konkurentsivastasest tegevusest GIS‑de sektoris, esitades trahvi kaitse suulise
taotluse vastavalt komisjoni 19. veebruari 2002. aasta teatisele, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist
kartellide puhul (EÜT 2002, C 45, lk 3; ELT eriväljaanne 08/02, lk 155; edaspidi „koostööteatis”).
ABB täiendas oma trahvi eest kaitse saamise suulist taotlust suuliste märkuste ja dokumentaalsete tõenditega. 24. aprillil
2004 andis komisjon ABB‑le tingimusliku kaitse trahvide eest.
ABB avalduste alusel alustas komisjon menetlust ning viis 11. ja 12. mail 2004 läbi kontrolli mitme sellise äriühingu ruumides,
kes tegutsesid GIS‑de sektoris.
20. aprillil 2006 võttis komisjon vastu vastuväiteteatise, mis tehti teatavaks 20 äriühingule, sealhulgas hagejale. Komisjon
kuulas 18. ja 19. juulil 2006 ära äriühingud, kellele olid adresseeritud vastuväiteteatised.
4.
Vaidlustatud otsus
24. jaanuaril 2007 võttis komisjon vastu otsuse K(2006) 6762 (lõplik), [EÜ] artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 kohase menetluse
kohta (juhtum COMP/F/38.899 – Gaasisolatsiooniga jaotusseadmed) (edaspidi „vaidlustatud otsus”).
Vaidlustatud otsuse põhjendustes 113–123 märkis komisjon, et kartellis osalenud eri ettevõtjad koordineerisid ülemaailmselt,
välja arvatud teatud turud, GIS projektide lepingute sõlmimist kokkulepitud tingimustel, eesmärgiga säilitada kvoodid, mis
suures osas väljendasid nende väljakujunenud turuosasid. Ta täpsustas, et GIS projektide lepingute sõlmimine toimus „Jaapani”
ühiskvoodi ja „Euroopa” ühiskvoodi alusel, mis omakorda jagati vastavalt Jaapani ja Euroopa tootjate vahel. Viinis 15. aprillil
1988 sõlmitud kokkulepe (edaspidi „kokkulepe GQ”) määratles korra, mida järgides tuli GIS projekti leping sõlmida kas Jaapani
või Euroopa tootjaga ja mille alusel arvati lepingu väärtus kas ühe või teise kvoodi hulka. Lisaks, vaidlustatud otsuse põhjendustes 124–132
täpsustas komisjon, et kartellis osalenud eri ettevõtjate vahel kehtis ka suuline kokkulepe (edaspidi „ühiskokkulepe”), mille
kohaselt GIS projektid esiteks Jaapanis ja teiseks kartelli Euroopa liikmete riikides, mida koos nimetati GIS projektide „tootjariigid”,
suunati vastavalt kas kartelli Jaapani või Euroopa liikmetele. „Tootjariikides” GIS projektide kohta nende kahe grupi vahel
teavet ei vahetatud ja neid ei arvatud vastavate kvootide hulka.
Kokkulepe GQ sisaldas ka kartelli toimimiseks vajalikku teabevahetuse korda kahe tootjagrupi vahel, mille täitmise tagasid
mõlema grupi sekretärid asjassepuutuvate hankemenetluste manipuleerimise teel ja nende GIS projektide hinna kindlaksmääramise
teel, mille suhtes avaliku hanke lepingut ei saanud sõlmida. Vastavalt kokkuleppe GQ lisale 2 kohaldati seda kokkulepet kogu
maailmas, v.a Ameerika Ühendriigid, Kanada, Jaapan ja 17 Lääne‑Euroopa riiki. Lisaks tuli vastavalt ühiskokkuleppele anda
Euroopa grupile GIS projektid nendes Euroopa riikides, mis ei kuulunud „tootjariikide” hulka, ja Jaapani tootjad kohustusid
Euroopas GIS projektide suhtes pakkumisi mitte tegema.
Komisjon tuvastas, et GIS projekte jagati Euroopa tootjate vahel vastavalt Viinis 15. aprillil 1988 sõlmitud kokkuleppele
„E-Group Operation Agreement for GQ-Agreement” (E‑grupi kokkuleppe GQ‑kokkuleppe rakendamiseks, edaspidi „kokkuleppe EQ”).
Ta täheldas, et GIS projekte anti Euroopas samade reeglite ja korra alusel, mida kohaldati GIS projektide lepingute sõlmimisele
teistes riikides. See tähendas, et ka Euroopas tuli GIS projektidest teada anda, need identifitseerida, nende suhtes lepingud
sõlmida ja neid korraldada või et neile oli määratud minimaalne hinnatase.
Vaidlustatud otsuses tuvastatud faktiliste asjaolude ja seal antud õiguslike hinnangute alusel tuvastas komisjon, et ettevõtjad
on rikkunud EÜ artiklit 81 ja Euroopa Majanduspiirkonna (edaspidi „EMP”) lepingu artiklit 53 ning ta määras neile trahvid,
mille suurus arvutati suunistes määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate
trahvide arvutamise meetodi kohta (EÜT 1998, C 9, lk 3; ELT eriväljaanne 08/01, lk 171; edaspidi „suunised”) ja 1996. aasta
koostööteatises sätestatud meetodite alusel.
Vaidlustatud otsuse artiklis 1 tuvastas komisjon, et hageja osales rikkumises 15. aprillist 1988 kuni 11. maini 2004.
Vaidlustatud otsuse artiklis 1 märgitud rikkumise eest määrati hagejale vaidlustatud otsuse artiklis 2 trahv 90 900 000 eurot,
millest 4 650 000 euro – mis vastas TM T & D toime pandud rikkumisele – tasumise eest vastutas ta solidaarselt Melcoga.

Menetlus ja poolte nõuded
Hageja esitas käesolevas asjas hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 18. aprillil 2007. Kostja vastus ja repliik
esitati vastavalt 2007. aasta 27. augustil ja 22. oktoobril.
Üldkohtule 29. novembril 2007 esitatud dokumendis palus hageja Üldkohtu kodukorra artiklile 122 tuginedes, et tema nõue lahendataks
tagaseljaotsusega. See taotlus jäeti rahuldamata Üldkohtu teise koja 11. detsembri 2007. aasta otsusega.
Kirjalik menetlus lõpetati vasturepliigi esitamisega 11. detsembril 2007.
Ettekandja-kohtuniku ettekande alusel otsustas Üldkohus (teine koda) 22. septembril 2009 avada suulise menetluse. Kodukorra
artiklis 64 ette nähtud menetlust korraldavate meetmete raames palus Üldkohus komisjonil esitada teatud dokumente ning esitada
pooltel oma seisukoht nende dokumentide asjassepuutuvuse kohta väite osas, mis puudutas toimikuga tutvumise õiguse rikkumist.
Üldkohus esitas komisjonile ka ühe kirjaliku küsimuse, paludes tal sellele vastata kohtuistungil.
Üldkohtu palvel esitas komisjon asjassepuutuvad dokumendid 26. oktoobril 2009. Hageja esitas oma märkused nende dokumentide
kohta 19. novembril 2009. Komisjon vastas hageja märkustele 2. detsembril 2009.
Poolte kohtukõned ja vastused Üldkohtu kirjalikele ja suulistele küsimustele kuulati ära 11. detsembri 2009. aasta kohtuistungil.
11. juunil 2010 otsustas Üldkohus uuendada suulise menetluse, palus kodukorra artiklis 65 ette nähtud menetlustoimingute raames
komisjonil esitada mitu dokumenti ja määras kindlaks korra, mille kohaselt sai hageja nendega tutvuda.
Komisjon täitis selle menetlustoimingu tähtaegselt.
Suuline menetlus lõpetati 28. juulil 2010.
Hagiavalduses palus hageja Üldkohtul:
–        tühistada vaidlustatud otsus;
–        teise võimalusena tühistada vaidlustatud otsus teda puudutavas osas;
–        kolmanda võimalusena muuta vaidlustatud otsuse artikleid 1 ja 2, tühistades või oluliselt vähendades talle määratud trahvisummat;
–        mõista komisjonilt välja kohtukulud, sealhulgas kulud seoses pangagarantiiga.
Kohtuistungil loobus hageja oma esimesena esitatud nõudest, milles paluti tühistada vaidlustatud otsus tervikuna.
Komisjoni palub Üldkohtul:
–        jätta hagi põhjendamatuse tõttu rahuldamata;
–        mõista kohtukulud välja hagejalt.

Õiguslik käsitlus
Hagiavalduse toetuseks tugineb hageja neljale väitele.    Esimese väite kohaselt ei ole komisjon õiguslikult piisavalt tõendanud
ühiskokkuleppe olemasolu. Teise väite kohaselt ei ole komisjon tõendanud ühe vältava rikkumise toimepanemist. Kolmanda väite
kohaselt on rikutud hageja kaitseõigusi. Neljanda väite kohaselt on komisjon talle määranud liiga suure trahvi.
Komisjon vaidleb vastu hageja esitatud väidete põhjendatusele.
Kõigepealt tuleb märkida, et hageja ei ole täpsustanud, millised väited toetavad milliseid nõudeid. Seega tuleb esiteks asuda
seisukohale, et esimesele, teisele ja kolmandale väitele tugineb hageja oma selle nõude toetuseks, milles palutakse tühistada
vaidlustatud otsus teda puudutavas osas. Nimelt kui mõnega nendest väidetest nõustuda, tuleb vaidlustatud otsus teda puudutavas
osas tühistada põhimõtteliselt tervikuna. Teiseks, neljas väide puudutab hagejale määratud trahvi kindlaksmääramist ja seetõttu
toetab see tema nõuet, milles palutakse tühistada või oluliselt vähendada talle määratud trahvisummat.
1.
Nõue tühistada vaidlustatud otsuse artiklid 1 ja 2 hagejat puudutavas osas
Kuna vaidlustatud otsuse tühistamine kaitseõiguste rikkumise tõttu muudaks üleliigseks selle otsuse sisulise uurimise, tuleb
kõigepealt käsitleda kolmandat väidet. Seejärel uuritakse esimest ja teist väidet.

Kolmas väide, mille kohaselt rikkus komisjon hageja kaitseõigusi
Hageja leiab, et rikutud on tema kaitseõigusi. Väite esimeses osas märgib ta, et vaidlustatud otsuse resolutsioonis rikkumise
piisavalt selgelt määratlemise seisukohast on oluliselt rikutud menetlusnormi. Väite teises osas viitab ta toimikuga tutvumise
õiguse rikkumisele. Väite kolmandas osas märgib hageja, et komisjon on moonutanud toimikumaterjale.
Komisjon vaidlustab hageja argumentide põhjendatuse.
Väite esimene osa, mille kohaselt ei ole vaidlustatud otsuse resolutsioonis rikkumine piisavalt selgelt määratletud
–       Poolte argumendid
Hageja hinnangul piirdus komisjon vaidlustatud otsuse artiklis 1 viitega hageja osalusele kokkulepete ja kooskõlastatud tegevuse
kogumis, määratlemata EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 rikkumist, mis tähendab, et ta on oluliselt rikkunud menetlusnormi.
Komisjon vaidlustab hageja argumendi põhjendatuse.
–       Üldkohtu hinnang
Vaidlustatud otsuse artiklist 1 nähtub, et komisjon tuvastas, et äriühingud osalesid GIS‑de sektoris kokkulepete ja kooskõlastatud
tegevuste kogumis, mis on vastuolus EÜ artikliga 81 ja EMP lepingu artikliga 53, ja täpsustas asjassepuutuvad perioodid. Seega
ei täpsustata vaidlustatud otsuse resolutsioonis, millised olid need kokkulepped ja kooskõlastatud tegevus.
Kuid tuleb meenutada, et otsuse resolutsioon peab olema arusaadav seda toetavaid põhjendusi arvestades (Üldkohtu 20. aprilli
1999. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-305/94–T-307/94, T-313/94–T-316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 ja T‑335/94:
Limburgse Vinyl Maatschappij jt
vs
. komisjon, nn PVC II otsus, EKL 1999, lk II-931, punkt 761). Käesolevas asjas on karistatud rikkumise asjaolude ülevaade
esitatud vaidlustatud otsuse põhjenduses 2 ja neid asjaolusid on täpsustatud vaidlustatud otsuse muudes põhjendustes. Järelikult
tuleb asuda seisukohale, et arvestades toetavaid põhjendusi, on komisjon vaidlustatud otsuse resolutsioonis asjassepuutuva
rikkumise piisavalt täpselt määratlenud. Seetõttu tuleb käesolev väite osa tagasi lükata.
Väite teine osa, mille kohaselt rikuti õigust tutvuda toimikuga
–       Poolte argumendid
Hageja leiab, et komisjon ei võimaldanud tal tutvuda kõigi süüstavate ja tema süü puudumist tõendavate tõenditega.
Süüstavate tõendite osas märgib hageja, et ta sai vastuväiteteatisele esitatud Hitachi vastusega tutvuda ainult osaliselt
ning et talle ei võimaldatud üldse tutvuda Fuji avaldustega, mis väidetavalt toetasid neid ABB avaldusi, millele viidatakse
vaidlustatud otsuse põhjenduses 125. Ta leiab, et seega ei saanud ta nende tõendite osas esitada oma seisukohta ja teda ei
kuulatud ära, mistõttu tema hinnangul ei oleks neile vaidlustatud otsuses tohtinud tugineda.
Mis puudutab tema süü puudumist tõendavaid tõendeid, siis täpsustab hageja, et kuna talle ei võimaldatud tutvumist kogu toimikuga,
ei saa ta ka kindlaks teha, kas teised isikud esitasid täiendavaid asjassepuutuvaid tõendeid. Igal juhul on ta seisukohal,
et talle oleks pidanud antama võimalus tutvuda Hitachi Ltd täiendava vastusega vastuväiteteatisele, mis on vastuolus vaidlustatud
otsuse järeldustega, mis tehti arvepidamise kohta esitatud Hitachi avaldustest.  Ta viitab ka Melco ja Hitachi töötajate avaldustele,
mis on vastuolus ühiskokkuleppe eksisteerimise väitega. Lõpuks toob ta esile Areva esitatud S. avaldused, mis nähtavasti räägivad
vastu kokkuleppe GQ kestuse teooriale.
Komisjon vaidlustab hageja argumentide põhjendatuse.
–       Üldkohtu hinnang
Kaitseõiguse järgimine nõuab, et puudutatud isikul võimaldataks haldusmenetluses esitada tõhusalt oma seisukoht komisjoni
esitatud faktide ning asjaolude tõepärasuse ja asjakohasuse kohta ning dokumentide kohta, millele komisjon tugineb oma seisukoha
toetuseks, et toime on pandud asutamislepingu rikkumine (vt Euroopa Kohtu 7. jaanuari 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑204/00 P,
C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ja C‑219/00 P: Aalborg Portland jt
vs
. komisjon, EKL 2004, lk I-123, punkt 66).
Kaitseõiguste põhimõttest tulenev õigus tutvuda toimikuga tähendab, et komisjon peab võimaldama puudutatud ettevõtjal uurida
kõiki uurimistoimikus olevaid dokumente, mis võivad omada tähtsust tema kaitse seisukohast. See hõlmab nii süüstavaid kui
ka süü puudumist tõendavaid dokumente, välja arvatud teiste ettevõtjate ärisaladused, komisjoni sisedokumendid ja muud salajased
andmed (eespool punktis 40 viidatud kohtuotsus Aalborg Portland jt
vs
. komisjon, punkt 68).
Selle kohta tuleb meenutada, et alles haldusmenetluse võistleva staadiumi alguses teavitatakse puudutatud ettevõtjat vastuväiteteatise
kaudu kõikidest olulistest tõenditest, millele komisjon selles menetlusstaadiumis tugineb, ja sellest, et sellel ettevõtjal
on toimikuga tutvumise õigus, mille eesmärk on tagada tema kaitseõiguste tõhus kasutamine. Järelikult ei kuulu teiste kartellis
osalenud ettevõtjate vastused vastuväiteteatisele üldjuhul uurimistoimiku dokumentide hulka, millega puudutatud isikud võivad
tutvuda (Üldkohtu 30. septembri 2009. aasta otsus kohtuasjas T‑161/05: Hoechst
vs
. komisjon, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 163).
Kuid kui komisjon otsustab EÜ artikli 81 lõike 1 kohaldamise menetluses rikkumise tõendamisel tugineda vastuväiteteatisele
esitatud vastuse osale või sellele vastusele lisatud dokumendile, peab menetlusega seotud teistel ettevõtjatel olema võimalik
esitada oma arvamus sellise tõendi kohta. Nimelt kujutab sel juhul vastuväiteteatisele esitatud vastuse kõnealune osa või
sellele vastusele lisatud dokument süüstavat tõendit rikkumises osalenud erinevate ettevõtjate vastu (vt eespool punktis 42
viidatud kohtuotsus Hoechst
vs
. komisjon, punkt 164 ja seal viidatud kohtupraktika). Eespool viidatud kohtupraktika on analoogia alusel kohaldatav EMP lepingu
artikli 53 lõikele 1.
Analoogiliselt, kui vastuväiteteatisele esitatud vastuse osa või sellele vastusele lisatud dokument võib omada asjassepuutuva
ettevõtja kaitses tähtsust, sest see võimaldab tal viidata asjaoludele, mis on vastuolus komisjoni poolt selles staadiumis
tehtud järeldustega, siis on tegemist süü puudumist tõendava tõendiga. Sel juhul peab puudutatud ettevõtjale olema antud võimalus
uurida asjakohast vastuse osa või dokumenti ning esitada selle kohta oma seisukoht.
Kuid pelgalt asjaolust, et teised ettevõtjad esitasid samad argumendid mis asjassepuutuv ettevõtja ja sellest, et nad võisid
kasutada enda kaitseks rohkem vahendeid, ei piisa, et käsitleda neid argumente süü puudumist tõendavate tõenditena (vt selle
kohta Üldkohtu 27. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas T‑43/02: Jungbunzlauer
vs.
komisjon, EKL 2006, lk II‑3435, punktid 353 ja 355).
Mis puudutab tagajärgi, mis tulenevad toimikuga tutvumise võimaldamisest neid reegleid rikkudes, siis on see, et komisjon
ei edastanud dokumenti, millele ta ettevõtjale rikkumise süüks panemisel tugines, kaitseõiguste rikkumisena käsitatav vaid
juhul, kui ettevõtja tõendab, et järeldus, millele komisjon otsuses jõudis, oleks olnud erinev, kui edastamata jäetud dokument
oleks tulnud süüstavate tõendite hulgast välja arvata (eespool punktis 40 viidatud kohtuotsus Aalborg Portland jt
vs.
komisjon, punktid 71 ja 73).
Mis puudutab komisjoni poolt ettevõtja süü puudumist tõendava dokumendi edastamata jätmist, siis peab ettevõtja ainult tõendama,
et dokumendi talle avaldamata jätmine võis tema kahjuks mõjutada menetluse käiku ning komisjoni otsuse sisu. Piisab, kui ettevõtja
tõendab, et ta oleks võinud seda süü puudumist tõendavat dokumenti kasutada enda kaitseks, st et kui ta oleks saanud sellele
tugineda haldusmenetluses, oleks ta saanud tugineda tõendile, mis ei olnud kooskõlas selles etapis komisjoni tehtud järeldustega,
ning ta oleks seega saanud mingilgi viisil mõjutada otsuses komisjoni esitatud hinnanguid vähemalt seoses ettevõtjale süüks
pandud käitumise raskuse ja kestusega ning järelikult ka seoses trahvi suurusega (eespool punktis 40 viidatud kohtuotsus Aalborg
Portland jt
vs.
komisjon, punktid 74 ja 75).
Seda, kas avalikustamata dokumendil oleks võinud olla mõju menetluse käigule ja komisjoni otsuse sisule, saab kindlaks teha
üksnes pärast selliste konkreetsete tõendite esialgset uurimist, mis kinnitavad, et avalikustamata dokumendil oleks nende
tõendite suhtes võinud olla niisugune tähendus, mida ei oleks tohtinud tähelepanuta jätta (eespool punktis 40 viidatud kohtuotsus
Aalborg Portland jt
vs.
komisjon, punkt 76).
Käesolevas asjas tuleb kohe kõrvale jätta hageja argument, et tal ei olnud võimalik tutvuda komisjoni kogu toimikuga. Nimelt
tuleneb eespool punktis 41 viidatud kohtupraktikast, et puudutatud isikute kaitseõiguste tagamiseks haldusmenetluses ei tule
neile anda täielikku juurdepääsu toimikule.
Mis puudutab süüstavaid tõendeid, siis tuleb märkida, et hageja ei täpsusta, millised vaidlustatud otsuses viidatud süüstavad
tõendid sisaldusid vastuväiteteatisele esitatud Hitachi vastuse osas, millega ta tutvuda ei saanud. Ta ei täpsusta ka põhjuseid,
miks asjaolu, et tal oli vaid osaline juurdepääs sellele dokumendile, ei võimaldanud tal esitada oma seisukohta arvepidamise
teemat puudutavate Hitachi avalduste kohta, mis on selles osas peamine süüstav tõend. Neid asjaolusid arvestades tuleb tagasi
lükata hageja argument, et tal võimaldati tutvuda ainult osaga Hitachi vastusest vastuväiteteatisele.
Lisaks möönab komisjon, et ta ei saanud vaidlustatud otsuses hagejale süüks pandud asjaolude põhjendamisel tugineda hagejale
edastamata jäetud Fuji seisukohtadele, vaieldes vastu sellele, et tegelikult ta viitas neile kui süüstavatele tõenditele.
Tuleb märkida, et vaidlustatud otsuse põhjendustes 125 ja 255 viitas komisjon Fuji täiendavatele seisukohtadele, eriti 21. novembril
2006 esitatule, et toetada teesi ühiskokkuleppe olemasolu kohta.
Eeltoodut arvestades sõltub hageja argumendi tulemuslikkus ühiskokkuleppe olemasolu tõendatust puudutava esimese väite uurimise
tulemustest. Nimelt kui tuvastatakse, et nimetatud kokkuleppe olemasolu on õiguslikult piisavalt tõendatud isegi siis, kui
Fuji asjassepuutuvad seisukohad süüstavate tõendite hulgast välja arvata, tuleb hageja etteheited tagasi lükata. Kui aga tuvastatakse,
et need seisukohad on vaidlustatud otsuses tuvastatud ühiskokkuleppe olemasolu põhjendamiseks vajalikud, tuleb nõustuda hageja
argumendiga ja järelikult vaidlustatud otsus tühistada teda puudutavas osas.
Süü puudumist tõendavate dokumentide osas tuleb märkida, et Üldkohus palus komisjonil esitada kõik dokumendid, millele hageja
vähegi täpsemalt viitas. Kuna komisjonile esitatud nõue põhines hageja enda edastatud teabel, ei saa rahuldada tema taotlust,
mis esitati 19. novembri 2009. aasta seisukohtades, et komisjon edastaks talle kõik dokumendid, mis esitati vastuseks Üldkohtu
analoogsele palvele kohtuasjas T‑122/07: Hitachi jt
vs
. komisjon ja kohtuasjas T‑133/07: Mitsubishi Electric
vs
. komisjon.
Mis puudutab komisjoni poolt käesolevas asjas esitatud erinevaid dokumente, siis tuleb esiteks märkida, et vastupidi sellele,
mida väidab hageja, ei sea Hitachi täiendav vastus vastuväiteteatisele kahtluse alla viimase avalduste faktilist sisu teatamise
ja arvepidamise mehhanismi suhtes. Täiendavas vastuses piirdus Hitachi sellega, et vaidles vastu nimetatud avaldustele komisjoni
poolt antud tõlgendusele, eriti mis puudutas nende asjassepuutuvust ühiskokkuleppe olemasolu ja ühe rikkumise toimepanemise
tõendamisel, nii rikkumise kui kokkuleppe GQ osas. Sama argumentatsiooni oli Hitachi juba esitanud vastuväiteteatisele tema
poolt esitatud esimese vastuse väljavõttes, mille hagejale esitas komisjon. Seega ei saa Hitachi täiendavat vastust vastuväiteteatisele
pidada süü puudumist tõendavaks tõendiks, mille edastamine oleks võinud mõjutada menetluse käiku ja vaidlustatud otsuse sisu.
Samuti tuleb märkida, et hageja eksib, väites oma 19. novembri 2009. aasta seisukohtades, et komisjonile Üldkohtu nõude saatmise
tagajärjel võimaldati talle vaid osalist juurdepääsu vastuväiteteatisele esitatud Hitachi täiendavale vastusele. Nimelt tuleneb
sellele dokumendile osalise tutvumise õiguse andmine asjaolust, et hageja kirjeldas seda oma avaldustes kui potentsiaalset
süü puudumist tõendavat tõendit, ainult osas, mis puudutas teatamise ja arvepidamise mehhanismi.
Teiseks tuleb märkida, et 2006. aasta novembris esitatud kirjalikes avaldustes eitavad Melco ja Hitachi töötajad ühiskokkuleppe
olemasolu ja sellega seotud arutelusid ning mainivad „suurte” Euroopa turule sisenemise tõkete esinemist. Lisaks täheldab
üks Melco tunnistaja, et Fuji ei osalenud kokkuleppe GQ allkirjastamisele eelnenud läbirääkimistes, samas kui teine väidab,
et tema arvates jäeti teatud Euroopa riigid kokkuleppe GQ kohaldamisalast välja konkurentsiõiguse rakendamise riski tõttu.
Hitachi tunnistajad omakorda esitavad üksikasju Alstomi poolt 2002. aasta juulis tehtud ettepaneku kohta Euroopa ja Jaapani
tootjate kokkuleppe suhtes ning Hitachi poolt selle ettepaneku tagasilükkamise kohta.
Selle kohta tuleb märkida esiteks, et äriühingu töötajate kirjalikud ütlused, mis on koostatud äriühingu järelevalve all ning
esitatud viimase poolt ja kaitseks komisjoni läbi viidavas haldusmenetluses, ei saa üldjuhul olla käsitatavad selle sama äriühingu
avaldustest erinevate ja sõltumatute avaldustena. Nimelt põhineb äriühingu positsioon talle komisjoni poolt ette heidetud
faktiliste asjaolude tõepärasuse küsimuses üldreeglina eelkõige tema töötajate ja juhtide teadmistel ja arvamusel.
Teiseks eitas ka hageja ise haldusmenetluses ühiskokkuleppe olemasolu ja sellega seotud arutelude asetleidmist ning ta mainis
„suurte” Euroopa turule sisenemise tõkete esinemist. Seetõttu ei saa asjaolu, et teised ettevõtjad tuginesid nendele argumentidele,
olla käsitletav süü puudumist tõendava tõendina.
Samuti toodi vastuväiteteatises esile Alstomi poolt 2002. aasta juulis esitatud ettepaneku üksikasjad ning Fuji puudumist
kokkuleppega GQ seotud läbirääkimistest on mainitud M. ütlustes, millele juurdepääsu ei ole hageja vaidlustanud. Seetõttu
ei ole need tõendid käsitletavad süü puudumist tõendavate tõenditena.
Samas ei tulene kusagilt, et hageja tõstatas küsimuse, mis  põhjusel jäeti teatud Euroopa riigid kokkuleppe GQ kohaldamisalast
välja, või et ta sai tutvuda seda teavet sisaldava dokumendiga. Nii võib Melco ühe töötaja ütluste asjassepuutuvat lõiku pidada
süü puudumist tõendavaks tõendiks. Kuid tegemist on avaldusega, mille on teinud kartelliga seotud ettevõtja töötaja, kes piirdub
rikkumisele vastuvaidlemisega, ning mida ei toeta ükski muu tõend. Seda arvestades ei saa asuda seisukohale, et selle tõendi
esitamine võis mõjutada menetluse käiku või vaidlustatud otsuse sisu.
Kolmandaks tuleb märkida, et hageja võtab ka ise 19. novembri 2009. aasta seisukohtades omaks, et Areva esitatud S. avaldused
kinnitavad tema argumentatsiooni kokkuleppe GQ väidetava täitmise peatamise kohta aastatel 1999–2002. Vastupidi hageja väidetule
oli Areva selgitavates märkustes kartelli toimimise kohta, millega hageja sai tutvuda, välja toodud ka asjaolu, et 2002. aastal
tuli läheneda TM T & D‑le, et planeerida kartelli tegevust.
Ainus potentsiaalne süü puudumist tõendav tõend S. avaldustes on märkus, et kokkulepe GQ ei saanud toimida ilma mõne suure
tootja, nagu Siemensi osavõtuta. Kuid seda märkust, mille on teinud sellise ettevõtja töötaja, kellele on süüks pandud rikkumisest
osavõtt, ei toeta tõendid, ning sellega on vastuolus nii teiste puudutatud ettevõtjate avaldused kui ka komisjoni kogutud
dokumentaalsed tõendid, millele viidatakse vaidlustatud otsuse põhjendustes 191–198. Seega ei saanud selle tõendi edastamata
jätmine mõjutada menetluse käiku ja vaidlustatud otsuse sisu.
Arvestades kõike eeltoodut, tuleb tagasi lükata hageja argumendid süü puudumist tõendavate dokumentidega tutvumise kohta.
Kuid nagu märgitud eespool punktis 53, sõltub väite selle osa tulemuslikkus tema esimese väite argumentide uurimise tulemustest.
Väite kolmas osa, et moonutatud on toimikumaterjale
–       Poolte argumendid
Hageja väidab, et komisjon on moonutanud toimikumaterjale ja järelikult rikkunud nii tema kaitseõigusi kui ka kohustust toimikut
läbi vaadata erapooletult ja hoolikalt.
Esiteks on hageja seisukohal, et vastupidi vaidlustatud otsuse põhjenduses 255 märgitule ei vaikinud ettevõtja, kes kuulub
kontserni, millesse kuulub ka VA TECH Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG (edaspidi „VA TECH”) ühiskokkuleppe olemasolu
teemal, vaid ta vaidles sellele ärakuulamisel selgelt vastu.
Teiseks vaidleb hageja vastu sellele, et ärakuulamisel ei suutnud ta vastata küsimustele projektide arvamise kohta kokkuleppes GQ
ette nähtud kvoodi hulka ja ABB esitatud nende projektide nimekirja kohta, millest väidetavalt teada anti. Tuginedes ärakuulamise
salvestise väljavõttele, täpsustab ta, et tema vastus oli, et ta ei olnud arvepidamisest teadlik.
Kolmandaks väidab hageja, et komisjon märkis vaidlustatud otsuses vääralt, et hageja kinnitas, et kartelli GQ jätkati pärast
24. aprilli 1999, kuigi ta väitis alati, et ülemaailmne kartell lõppes pärast seda, kui Siemens ja Hitachi olid oma osaluse
katkestanud.
Neljandaks, vastupidi vaidlustatud otsuse põhjenduses 306 esitatud komisjoni kinnitusele väidab hageja, et ta ei toetanud
Hitachi avaldusi teatamise kohta ja vaidles vastu nii teatamisele kui ka arvepidamisele.
Viiendaks väidab hageja, et kuna tal ei võimaldatud tutvuda teiste isikute nende avaldustega, millele komisjon oma järeldustes
tugines, ei saa ta välistada, et ka nende avalduste sisu on vaidlustatud otsuses moonutatud, mis on ka väga tõenäoline, arvestades
eespool esitatud etteheiteid.
Komisjon vaidlustab hageja argumentide põhjendatuse.
–       Üldkohtu hinnang
Esiteks tuleb märkida, et kaitseõiguste järgimise põhimõtet, mille tähendust meenutati eespool punktis 40, saab faktiliste
asjaolude moonutamise tõttu rikkuda ainul juhul, kui see moonutamine kahjustas huvitatud isiku võimalust mõista komisjoni
esitatud vastuväidete sisu või hinnata tõendeid, millele nende vastuväidete toetuseks viidati.
Kuid käesolevas asjas ei täpsusta hageja, mil määral väidetav faktide moonutamine komisjoni poolt muutis tema kaitse keerulisemaks.
Seega tuleb argument kaitseõiguste rikkumise kohta tagasi lükata.
Teiseks, kohustust vaadata toimik läbi erapooletult ja hoolikalt – mis on hea halduse põhimõtte lahutamatu osa – rikutakse
faktilise asjaolu moonutamisel alati. Kuid see rikkumine saab viia vaidlustatud otsuse õigusvastaseks tunnistamiseni ainult
siis, kui komisjon ei oleks saanud jõuda samale järeldusele juhul, kui ta oleks neid faktilisi asjaolusid õigesti tõlgendanud.
Seda arvestades uuritakse väidetavalt moonutatud erinevaid faktilisi asjaolusid ja kui see moonutamine tuvastatakse, siis
selle tagajärgi, hageja nende väidete raames, milles seatakse kahtluse alla need faktilised asjaolud.
Arvestades kõike eeltoodut, tuleb kolmanda väite kolmas osa tagasi lükata.

Esimene väide, et komisjon ei ole õiguslikult piisavalt tõendanud ühiskokkuleppe olemasolu
Vastavalt kohtupraktikale peab komisjon tõendama tema poolt tuvastatud rikkumist ja esitama sellised tõendid, mille alusel
saab õiguslikult piisavalt tuvastada rikkumise koosseisu kuuluvate asjaolude asetleidmist (vt Üldkohtu 27. septembri 2006. aasta
otsus liidetud kohtuasjades T‑44/02 OP, T‑54/02 OP, T‑56/02 OP, T‑60/02 OP ja T‑61/02 OP: Dresdner Bank jt
vs.
komisjon, EKL 2006, lk II-3567, punkt 59 ja seal viidatud kohtupraktika).
Seda arvestades tuleb kohtul kahtluse korral eelistada ettevõtjat, kes on rikkumise tuvastanud otsuse adressaat. Seega ei
saa kohus järeldada, et komisjon on tõendanud rikkumise olemasolu õiguslikult piisavalt, kui tal on selles küsimuses veel
kahtlusi, eriti hagi puhul, milles nõutakse trahvi määrava otsuse tühistamist (eespool punktis 78 viidatud kohtuotsus Dresdner
Bank jt
vs.
komisjon, punkt 60).
Viimati nimetatud olukorras tuleb võtta arvesse süütuse presumptsiooni põhimõtet, nagu see tuleneb muu hulgas Roomas 4. novembril
1950 alla kirjutatud inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (edaspidi „EIÕK”) artikli 6 lõikest 2, mis kuulub nende
põhiõiguste hulka, mida tunnustatakse ühenduse õiguskorra üldpõhimõtetena. Arvestades asjassepuutuvate rikkumiste laadi ning
nendega seotud karistuste laadi ja raskust, kohaldatakse süütuse presumptsiooni põhimõtet eelkõige ettevõtjatele kohaldatavate
konkurentsieeskirjade rikkumiste menetlustes, milles võidakse määrata trahv või karistusmakse (vt selle kohta eespool punktis 78
viidatud kohtuotsus Dresdner Bank jt
vs.
komisjon, punkt 61 ja seal viidatud kohtupraktika).
Seega tuleb komisjonil esitada piisavalt täpseid ja üksteist toetavaid tõendeid, mille põhjal saab tuvastada, et rikkumine
on toime pandud. Kuid oluline on toonitada, et kõik komisjoni esitatud tõendid ei pea ilmtingimata vastama neile tingimustele
rikkumise kõigi tunnuste osas. Piisab, kui kaudsete tõendite kogum, millele institutsioon tugineb, vastab neile nõuetele tervikuna
hinnatult (vt eespool punktis 78 viidatud kohtuotsus Dresdner Bank jt
vs.
komisjon, punktid 62 ja 63 ning seal viidatud kohtupraktika).
Lisaks, arvestades, et konkurentsivastaste kokkulepete keeld ja nende õigusvastasus täitmisel on üldtuntud, ei saa komisjonilt
nõuda, et ta esitaks tõendeid, millest selgelt nähtuks, et ettevõtjad on üksteisega kontakteerunud. Üksikuid väheseid tõendeid,
mis komisjoni valdusesse on sattunud, peab igal juhul saama täiendada nendest tehtavate järeldustega, mis võimaldavad visualiseerida
asetleidnud olukorra. Konkurentsivastase tegevuse või kokkuleppe esinemist võib seega tuletada teatud arvust kokkusattumustest
ja kaudsetest tõenditest, mis oma kogumis võivad – vastupidise loogilise selgituse puudumisel – olla käsitatavad tõendina
konkurentsieeskirjade rikkumise kohta (vt eespool punktis 78 viidatud kohtuotsus Dresdner Bank jt
vs.
komisjon, punktid 64 ja 65 ning seal viidatud kohtupraktika).
Hageja leiab selles küsimuses, et kohaldamisele ei kuulu enam paindlikumad tõendamisnõuded, mis on seotud komisjoni raskustega
üritada tõendada rikkumist. Nende hinnangul esiteks laiendas komisjoni selle valdkonna pädevust nõukogu 16. detsembri 2002. aasta
määrus (EÜ) nr 1/2003 [EÜ] artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02,
lk 205). Teiseks, komisjon sai käesolevas asjas suure arvu olulisi tõendeid tänu oma leebusprogrammile. Kolmandaks, tänu kaasaegse
tehnoloogia kasutamisele on mitmeid koopiaid kartelli liikmetega seotud dokumentidest paljudes arvutites. Hageja hinnangul
võib seega asjassepuutuvaid dokumente kergemini otsida ja leida ning nende sisu saab taastada ka pärast nende kustutamist.
Kuid nende hageja argumentidega ei saa nõustuda. Nimelt esiteks tuleneb määruse nr 1/2003 põhjendusest 25, et komisjoni pädevuse
laiendamise eesmärk on võimaldada tuvastada eelkõige EÜ artikli 81 rikkumisi, kuid see laiendamine üksi ei taga seda, et komisjon
saab teatud asjas tegelikult kergemini tõendeid koguda. Teiseks kehtib sama järeldus leebusprogrammi suhtes. Nimelt selleks,
et komisjon saaks rikkumise tõendamisel tõhusalt tugineda huvitatud ettevõtjatelt saadud tõenditele, peavad need tõendid igal
juhul vastama kohtupraktikaga kehtestatud nõuetele. Seega ei pruugi trahvi vähendamise või määramata jätmise taotluse esitamine
iseenesest hõlbustada komisjoni tööd. Kolmandaks, elektrooniliste failide pideva lisandumise mõju neutraliseerisid kartelli
liikmete kasutatud tehnilised meetmed.  Käesolevas asjas nähtub vaidlustatud otsuse põhjendustest 173–175, et kartelli liikmed
krüpteerisid dokumente infotehnoloogiliste vahenditega ja et rikkumisega seotud tegevuse kohta teabe edastamiseks kasutati
anonüümseid elektronposti aadresse. Esiteks ei ole tõendatud, et hageja keeldus süstemaatiliselt neid meetmeid võtmast – toimiku
materjalidest ei nähtu tema pidevat vastuseisu. Teiseks nähtub toimikust, et kui hageja ei kasutanud krüpteerimist ja anonüümseid
elektronposti aadresse, suheldi temaga telefoni ja faksi teel, mitte elektronkirjadega või muu elektroonilise teabevahetuskanali
kaudu.
Lisaks, kui komisjon tugineb rikkumise asetleidmist järeldades üksnes asjassepuutuvate ettevõtjate käitumisele turul, siis
piisab, kui viimased tõendavad, et esines asjaolusid, mis näitavad komisjoni tuvastatud fakte erinevas valguses ja mis võimaldavad
seega anda faktidele teise usutava seletuse, mis erineb sellest, mille esitas komisjon, järeldades, et ühenduse konkurentsiõigust
on rikutud (vt selle kohta 8. juuli 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 ja T‑78/00: JFE Engineering jt
vs
. komisjon, EKL 2004, lk II‑2501, punkt 186 ja seal viidatud kohtupraktika).
Nagu väidab ka hageja, kohaldub see reegel samuti juhul, kui tõendid, millele komisjon tugineb, on puudulikud. Sel juhul ei
ole võimalik nende tõendite alusel rikkumise toimepanemist tuvastada kahtluseta ja ilma, et oleks vajalik tõlgendamine (vt
selle kohta Üldkohtu 12. septembri 2007. aasta otsus kohtuasjas T‑36/05: Coats Holdings ja Coats
vs.
komisjon, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt

74).
Kuid vastupidi sellele, mida väidab hageja, ei ole see reegel kohaldatav kõigil juhtudel, kus rikkumine tuvastatakse muudest
faktidest järelduste tegemise abil, kaudsete või mittedokumentaalsete tõenditega. Nimelt mis puudutab tõendeid, millele võib
EÜ artikli 81 rikkumise tuvastamiseks tugineda, siis kehtib ühenduse õiguses tõendite vaba esitamise põhimõte (Üldkohtu 8. juuli
2004. aasta otsus kohtuasjas T‑50/00: Dalmine
vs.
komisjon, EKL 2004, lk II-2395, punkt

72). Eespool viidatud kohtupraktika on analoogia alusel kohaldatav EMP lepingu artiklile 53.
Seega isegi juhul, kui hageja viidatud asjaolud – eeldades, et need on tõendatud – võivad iseenesest osutuda asjassepuutuvaks
üldise hinnangu andmisel komisjoni kogutud kaudsete tõendite kogumile, ei saa ettevõtja nende alusel seada kahtluse alla komisjoni
poolt süüks pandud asjaolusid, esitades faktilistele asjaoludele alternatiivse selgituse.
Lisaks ei keela ükski säte ega ühenduse õiguse üldpõhimõte komisjonil ühe ettevõtja vastu tugineda kartellis osalenud teiste
süüdistatavate ettevõtjate avaldustele. Vastasel juhul oleks komisjoni kohustust tõendada EÜ artiklit 81 rikkuvat käitumist
võimatu täita ja see oleks vastuolus talle antud järelevalveülesandega selle üle, et nimetatud sätteid järgitaks nõuetekohaselt
(eespool punktis 85 viidatud kohtuotsus JFE Engineering jt
vs
. komisjon, punkt 192). Eespool viidatud kohtupraktika on analoogia alusel kohaldatav EMP lepingu artiklile 53.
Kuid kartellis osalemises süüdistatava ettevõtja avaldust, mille tõelevastavuse on vaidlustanud paljud teised puudutatud ettevõtjad,
ei saa pidada piisavaks tõendiks viimati nimetatud ettevõtjate poolt konkurentsieeskirjade rikkumise toimepanemise kohta,
kui selle toetuseks puuduvad muud tõendid, kuigi viimaste tõendusjõu tase võib avalduse usaldusväärsuse tõttu olla väiksem
(eespool punktis 85 viidatud kohtuotsus JFE Engineering jt
vs
. komisjon, punktid 219 ja 220).
Mis puudutab erinevate tõendite tõenduslikku väärtust, siis tuleb esitatud tõendeid hinnata ainult ühe kriteeriumi alusel
ja selleks on nende usaldusväärsus (eespool punktis 87 viidatud kohtuotsus Dalmine
vs.
komisjon, punkt

72).
Tõendamise üldreeglite kohaselt sõltub dokumendi usaldusväärsus ja seega tõenduslik väärtus selle päritolust, koostamise oludest,
adressaadist ning selle sisust (Üldkohtu 15. märtsi 2000. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95–T‑32/95,
T‑34/95–T‑39/95, T‑42/95–T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95–T‑65/95, T‑68/95–T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 ja T‑104/95: Cimenteries
CBR jt
vs
. komisjon, EKL 2000, lk II‑491, punktid 1053 ja 1838).
Avaldustest võib pidada eriti suure tõendusliku jõuga tõenditeks neid, mis on esiteks usaldusväärsed, teiseks tehtud ettevõtja
enda nimel, kolmandaks tehtud isiku poolt, kellel on kutsetegevusest tulenev kohustus tegutseda ettevõtja huvides, neljandaks
tehtud vastuolus avaldaja huvidega, viiendaks tehtud avalduse esemeks olevate asjaolude otsese tunnistaja poolt ja kuuendaks
esitatud kirjalikult, koostatuna tahtlikult ja pärast põhjalikku läbimõtlemist (vt selle kohta eespool punktis 85 viidatud
kohtuotsus JFE Engineering jt
vs
. komisjon, punktid 205–210).
Lisaks, kuigi enamasti tuleb ebaseadusliku kartelli peamiste liikmete vabatahtlikesse tunnistustesse suhtuda teatud umbusaldusega,
arvestades võimalust, millele viitab hageja, et need liikmed püüavad vähendada oma osa rikkumises ja suurendada teiste osa,
ei pruugi koostööteatise alusel trahvi tühistamise või selle vähendamise taotlemine innustada süüks pandud kartelli teiste
liikmete osaluse kohta moonutatud tõendite esitamist. Nimelt võib igasugune katse komisjoni eksitada seada kahtluse alla taotleja
puhtsüdamlikkuse ja koostöö täielikkuse ning seetõttu seada ohtu võimaluse, et talle koostööteatist täielikult kohaldatakse
(vt selle kohta Üldkohtu 16. novembri 2006. aasta otsus kohtuasjas T‑120/04: Peróxidos Orgánicos
vs.
komisjon, EKL 2006, lk II‑4441, punkt 70).
Samuti tuleb märkida, et moonutatud tõendite esitamise tagajärjed võivad olla seda raskemad, et ettevõtja avaldust, millele
vastu vaieldakse, peavad toetama muud tõendid, nagu nähtub eespool punktist 90. Nimelt suurendab see riski, et nii komisjon
kui teised puudutatud ettevõtjad teevad kindlaks mittetõesed avaldused.
Mis puudutab nende põhimõtete kohaldamist käesolevas asjas, siis tuleb kõigepealt meenutada, et vastavalt vaidlustatud otsuses
tuvastatule oli ühiskokkulepe suuline kokkulepe, mis hõlmas esiteks Jaapani tootjate kohustust mitte siseneda GIS projektide
turule EMP‑s, teiseks Euroopa ettevõtjate kohustust mitte siseneda GIS projektide turule Jaapanis, kolmandaks Euroopa tootjate
kohustust teavitada Jaapani ettevõtjaid GIS projektidest Euroopa nendes riikides, mis ei olnud tootjariigid, ja arvata need
projektid „Euroopa” ühiskvoodi hulka, mis oli ette nähtud kokkuleppes GQ. Komisjoni hinnangul oli teavitamise ja arvepidamise
mehhanismi eesmärk pakkuda hüvitist Jaapani ettevõtjatele, keda Euroopa ettevõtjad käsitasid potentsiaalsete konkurentidena
EMP turul.
Eespool punktis 96 loetletud ühiskokkuleppe erinevatest tingimustest on just see, et Jaapani tootjad kohustusid väidetavalt
mitte sisenema GIS projektide turule EMP‑s, peamine etteheide, mille komisjon hagejale teeb. Seega peab õiguslikult piisavalt
olema tõendatud selle kohustuse olemasolu. Kuid ühiskokkuleppe muud tingimused – kui need on tõendatud – võivad samuti olla
asjassepuutuvad kaudsete tõenditena, mis aitavad järeldada nendega seotud Jaapani ettevõtjate kohustuse olemasolu.
Hageja vaidleb vastu ühiskokkuleppe olemasolule ja tema osalusele selles. Ta kritiseerib vaidlustatud otsuses komisjoni poolt
viidatud mitme tõendi tõenduslikku väärtust ja viitab muudele tõenditele, millest tema hinnangul võib tuletada, et ühiskokkulepet
ei olnud olemas. Hageja on seetõttu arvamusel, et komisjon oli kohustatud nõustuma alternatiivse seletusega, miks Jaapani
tootjaid EMP‑s GIS projektide turul ei olnud, st et esinesid õiguslikud, tehnilised ja kaubanduslikud tõkked sellele turule
sisenemiseks. Neid asjaolusid arvestades pööras komisjon vaidlustatud otsuse vastuvõtmisel ümber tõendamiskoormise, rikkus
süütuse presumptsiooni ja ületas oma volitusi.
Komisjon on seisukohal, et ühiskokkuleppe olemasolu ja eriti Jaapani tootjate kohustus mitte siseneda GIS projektide turule
EMP‑s on õiguslikult piisavalt tõendatud kaudsete tõendite kogumi kaudu, kuhu kuuluvad dokumentaalsed tõendid, ettevõtjate
avaldused, ütlused ja tõendid kartelli tegeliku toimimise kohta.
Seega tuleb hinnata nende erinevate tõendite usaldusväärsust ja sisu, et kontrollida, kas komisjoni esitatud tõendeid üldiselt
hinnates võib asuda kindlale seisukohale, et ühiskokkulepe oli olemas, ja seda ei saa kahtluse alla seada hageja esitatud
tõenditega.
Hageja argumendid, mis puudutavad süütuse presumptsiooni rikkumist ja seda, et komisjon ületas oma volitusi, tuginevad eeldusel,
et komisjon ei ole esitanud tõendeid ühiskokkuleppe olemasolu ja hageja selles osalemise kohta. Seega juhul, kui tagasi tuleb
lükata hageja argumendid rikkumise toimepanemise tõendatuse ja tema selles osalemise kohta, tähendab see vältimatult, et tagasi
tuleb lükata ka tema argumendid süütuse presumptsiooni rikkumise ja komisjoni volituste ületamise kohta. Kui aga tuvastatakse,
et hageja osalus väidetavas rikkumises ei ole vaidlustatud otsuses tõendatud, piisab sellest järeldusest üksi vaidlustatud
otsuse tühistamiseks hagejat puudutavas osas.
ABB esitatud tõendid
–       Poolte argumendid
Hageja vaidleb vastu sellele, et ABB esitatud erinevad tõendid tõendavad ühiskokkuleppe olemasolu.
Kõigepealt väidab hageja üldiselt, et ABB esitatud tõenditel on väite tõenduslik väärtus seetõttu, et ABB‑le oli antud tingimuslik
kaitse trahvide eest. Hageja sõnul ei omanud ABB avaldused tema enda süüdimõistmise seisukohast enam tähtsust. Kuid ABB‑d
võidi tugevalt innustada vastama komisjoni küsimustele nii, et ta kinnitaks kartelli olemasolu, arvestades, et ta riskeeris
ikka trahvide eest kaitse kaotamisega juhul, kui tema koostöö ei ole piisav. Seega tuleb ABB esitatud tõenditesse suhtuda
väga kriitiliselt.
Lisaks seab hageja kahtluse alla eraldi iga ABB esitatud tõendi tõendusliku väärtuse. Esiteks väidab hageja, et ABB 11. märtsi
2004. aasta seisukoht, milles kinnitatakse ühiskokkuleppe olemasolu, on üldsõnaline, sest ABB tunnistas ka, et mingit selget
kokkulepet ei olnud ja et ühiskokkulepe tulenes faktilisest taustast, st asjaolust, et Euroopa kliendid võtsid Jaapani ettevõtjaid
vähe omaks ja et neil tuli Euroopa turule sisenemiseks ületada teatud tehnilisi ja õiguslikke tõkkeid. ABB sõnul osalesid
Jaapani ettevõtjad kartellis ainult EMP‑st väljaspool asuvate territooriumide osas.
Teiseks seab hageja kahtluse alla ABB endise töötaja M. poolt 23. septembri 2005. aasta intervjuul antud ütlused. Ta leiab,
et ABB soov toetada komisjoni hüpoteesi väljendus tema poolt palgatud sõltumatu nõustaja püüetes suunata M. avaldusi nii,
et ta tunnistaks, et Jaapani tootjatele oleks Euroopa turule tulek võinud teatud aja pärast äratasuvaks muutuda.
Hageja lisab, et intervjuu ajal ei olnud M. enam ABB töötaja, mis tähendab, et ta ei olnud enam kohustatud tema huvides tegutsema.
Samuti näitab asjaolu, et M. võttis oma avaldused tagasi, pigem talle avaldatud survet kui tema soovi esitada täpset teavet.
Hageja väidab ka, et M. avaldused ühiskokkuleppe olemasolu kohta on väheusutav „kuuldusel põhinev tõend”. Ta viitab M. avaldusele,
et viimane ei viibinud ühiskokkuleppe sõlmimise juures ja et seda ei mainitud koosolekutel, millel ta osales. Seega põhinevad
need avaldused M. isiklikul arvamusel kartelli olemasolu kohta. Hageja märgib, et kui eeldada, et ühiskokkulepe oli olemas,
on õiguspärane loota, et arvestades selle väidetavat tähtsust, esitavad ettevõtjad, kes esitasid trahvi määramata jätmise
või vähendamise taotluse, esitavad ka tõendid, mis eksisteerisid vaidlusaluste faktiliste asjaolude asetleidmise ajal.
M. avalduste sisu kohta väidab hageja, et kuigi M. märkis, et välismaa turgude suhtes kokkuleppe sõlmimine eeldas kokkuleppe
olemasolu eri osalejate tootjariikide suhtes, siis selgitas ta ka, et isegi kui Jaapani tootjatel oleks olnud võimalik Euroopa
turule tulla, ei oleks see jõupingutus end ära tasunud. Edasi esitas ABB sõltumatu nõustaja 4. oktoobril 2005 uue avalduse,
mis pidi selgitama M. varasemaid avaldusi ja milles tunnistati ametlikult ühiskokkuleppe esinemist. Hageja leiab, et need
kaks asjaolu on vastuolulised ning seetõttu ei saa nendele tugineda.
Kolmandaks väidab hageja, et ABB töötajate W. ja P. avaldused on „üldsõnaline spekulatsioon”, mis põhinevad tõendamata isiklikul
arvamusel. Kui W‑lt näiteks küsiti, miks Jaapani tootjad keeldusid osalemast Euroopas GIS projektide hankemenetlustes, ei
viidanud ta ühiskokkuleppele. Varasemates avaldustes selgitas ta aga, et „suured” takistused muutsid Euroopa turule sisenemise
keeruliseks.
Komisjon vaidlustab hageja argumentide põhjendatuse.
–       Üldkohtu hinnang
Kõigepealt tuleneb eespool punktidest 94 ja 95, et trahvide eest kaitset taotlenud ettevõtja esitatud tõenditesse ei tule
kohe automaatselt ettevaatlikult suhtuda. Mis puudutab konkreetselt ütlusi, siis on muidugi võimalik, et ettevõtja töötajad,
kes on kohustatud tegutsema ettevõtja huvides, tahavad samuti esitada võimalikult palju süüstavaid tõendeid, arvestades ka,
et nende koostöö menetluses võib avaldada positiivset mõju nende karjäärile. Kuid isegi kui see on nii, on need töötajad samuti
teadlikud negatiivsetest tagajärgedest, mis võivad olla väärade asjaolude esitamisel, mis on teiste tõenditega kooskõla nõude
tõttu eriti tundlik küsimus.
Mis puudutab ABB endist töötajat M-i, siis ei ole ta haldusmenetluses vabatahtliku koostöö tegemise seisukohast enam põhimõtteliselt
kohustatud tegutsema oma endise tööandja huvides. Kuid see asjaolu tähendab ka, et üldjuhul puudub tal huvi esitada selles
menetluses ebatäpseid andmeid. Tuleb märkida, et oma ütluste andmise ajal oli M. juba pensionil. Seda arvestades ei saanud
tema koostöö puudumine haldusmenetluses tekitada talle negatiivseid tagajärgi.
Lisaks ei saa järeldada, et asjassepuutuvad ütlused ei saanud ABB‑le kahjustavalt mõjuda. Nimelt, kuna need tõendid esitati
enne vastuväiteteatise saatmist, ei saanud ABB, tema töötajad ega tema endine töötaja olla kindlad, milline on ABB‑le etteheidetavate
vastuväidete ulatus ja täpne sisu.
Mis puudutab hageja viidatud erinevaid tõendeid, siis esiteks viitas ABB 11. märtsi 2004. aasta seisukohtades, st enne kui
talle oli antud tingimuslik kaitse trahvide eest, selgelt sellise ühiskokkuleppe olemasolule, mille alusel Jaapani äriühingud
ei teinud pakkumisi Euroopa projektide suhtes ning Euroopa äriühingud ei teinud pakkumisi Jaapani projektide suhtes.
On tõsi, et ABB avaldas, et ühiskokkulepe põhines asjaolul, et Euroopa kliendid ei aktsepteerinud hästi Jaapani tootjaid ning
viimastel oli Euroopa turul teatud takistusi. Kuid tema 11. märtsi 2004. aasta seisukohtadest nähtub ühemõtteliselt, et tema
arvates ei piirdunud asjassepuutuvad Jaapani ettevõtjad ainult nende takistuste olemasolu nentimisega, vaid nad võtsid endale
oma Euroopa partnerite ees kohustuse EMP turule mitte tulla. Seega olid sellele turule sisenemise takistused tegur, mis viis
nimetatud kokkuleppe sõlmimiseni. Samuti tuleb märkida, et selline järeldus ei ole paradoksaalne, sest sellise turgude jagamise
korral, nagu komisjoni hinnangul toimus käesolevas asjas, on tootja jaoks loomulik jätta konkurentidele turud, kus tema enda
positsioon on nõrk.
Lisaks on tõsi, et ABB avaldas, et Jaapani tootjatega ei olnud sõlmitud mingit selget kokkulepet hankemenetluste manipuleerimise,
hindade kindlaksmääramise ja EMP‑s projektide jagamise kohta. Kuid arvestades selle avalduse konteksti, siis viidati selles
kodumaiste turgude jagamisele Euroopa tootjate vahel või GIS projektide jagamisele EMP‑s. See ei ole vastuolus Jaapani tootjate
üldise kohustusega mitte siseneda EMP turule, millele ABB selgelt viitab. Lisaks ei ole ABB avaldustes endis mingeid vastuolusid.
Nimelt kuna ABB hinnangul olid Jaapani ettevõtjad võtnud endale kohustuse mitte tulla EMP turule, ei oleks neil olnud mõtet
sõlmida Euroopa tootjatega üksikasjalikke kokkuleppeid GIS projektide jagamise kohta sellel turul.
Arvestades kõike eeltoodut, tuleb järeldada, et ABB 11. märtsi 2004. aasta seisukohad ei ole üldsõnalised ja et need on tõend
ühiskokkuleppe olemasolu kohta.
Teiseks, kuigi tuleb märkida, et ABB sõltumatu nõustaja sekkus M. intervjuusse teatud kindlas kohas, pakkudes, et võib olla
oli Euroopa turule tulek Jaapani tootjatele tulus, kuid M. ei olnud selles veendunud. Seetõttu tuleb asuda seisukohale, et
M. väljendas kahtlust sellise sammu äriliste huvide suhtes ja seda asjaolu tuleb võtta arvesse tema ütluste sisule hinnangu
andmisel. Kuid hageja ei selgita, mil määral see ABB sõltumatu nõustaja sekkumine mõjutas M. ütluste usaldusväärsust teistes
küsimustes.
Hageja väidab aga õigesti, et vaidlusalused M. ütlused ei paista olevat antud pärast põhjalikku läbimõtlemist, samuti ei ole
neid pärast järelemõtlemist ja täiendavat kontrolli parandatud. Nimelt anti need ütlused suuliselt ja puuduvad tõendid selle
kohta, et komisjon oleks M‑le eelnevalt esitanud kirjalikke küsimusi või et M. oleks kontrollinud ja parandanud hiljem oma
avaldusi ühiskokkuleppe ja EMP turule tulemise tõkete kohta.
Kuid hageja ei esita tõendeid, mis lubaksid arvata, et M. avalduste võimaliku muutmise põhjus oli talle avaldatud surve.
Tagasi tuleb lükata hageja argument, et M. ütlused on vaid „kuuldusel põhinev tõend”. Nimelt oli M. üks ABB esindajatest kartellis
aastatel 1988–2002 ehk peaaegu kogu kartelli toimimise jooksul ning ABB ise oli kartelli üks peamistest liikmetest. M. oli
seega otsene ja eelistatud tunnistaja asjaolude suhtes, mille kohta ta ütlusi andis.
Tuleb möönda, et oma ütlustes kinnitas M., et ta ei olnud ühiskokkuleppe sõlmimise juures. Vastates küsimusele, kas ühiskokkuleppe
teema tõstetati koosolekutel, millel ta osales, märkis M. samuti, et seda ei olnud vaja tõstatada, sest ühiskokkulepe eksisteeris
seda mainimata. Kuid need asjaolud ei sea kahtluse alla M. ütluste tõenduslikku väärtust. Nimelt esiteks võib tunnistaja igati
tõendada kaua kestnud ilmingut isegi siis, kui ta ei olnud selle alguse juures. Teiseks, kuigi M. avaldas, et nendel koosolekutel,
millel ta osales, ühiskokkuleppe teemat otseselt ei arutatud, tuleneb tema ütlustest, et tema hinnangul oli see nii seetõttu,
et selle kokkuleppe sisu oli kartelli liikmetele selge, seda aktsepteeriti ja täideti, ilma et otsene arutelu oleks olnud
vajalik.
Seda konteksti arvestades tuleb märkida, et tootjate grupi võetud kohustus mitte minna teisele grupile reserveeritud turule,
nagu oli kohustus, mida komisjon Jaapani tootjatele ette heidab, põhineb lihtsal põhimõttel, mida on kerge ellu viia. Samuti
ei nõua see elluviimine üldjuhul ettevõtjate omavahelist suhtlemist. Seega võib selline kohustus vabalt eksisteerida suulise
kokkuleppena, mis võimaldab ka vähendada selle avastamise riski. Selles küsimuses märgib komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 170–176,
et käesolevas asjas võtsid kartelli liikmed mitmeid töökorralduslikke ja tehnilisi ettevaatusabinõusid, et vältida kartelli
ilmsikstulekut.
Mis puudutab M. ütluste sisu, siis avaldas ta, et enne kokkulepet GQ kehtis Jaapani ja Euroopa tootjate vahel kodumaiste turgude
vastastikuse kaitse kokkulepe, et see kokkulepe oli vajalik tingimus teiste regioonide suhtes kokkulepete sõlmimiseks ja et
nende reeglite järgimine tähendas, et Jaapani tootjad ei tulnud Euroopa tootjate kodumaistele turgudele isegi siis, kui nad
olid selleks tehniliselt võimelised. M. selgitas sellega seoses teatamise ja arvepidamise mehhanismi ja ka seda, et need kaks
tootjate gruppi ei arutanud omavahel GIS projekte tootjariikides ja neid projekte ei arvatud kokkuleppega GQ ette nähtud kvootide
hulka.
Lisaks, nagu on märgitud eespool punktis 118, ei olnud M. veendunud, et Jaapani tootjatele oli äriliselt tulus Euroopa turule
tulla. Kuid M. seisukoht, mida jagas P., ei muuda asjaolu, et ABB neli tunnistajat ja ABB ise avaldasid, et enda arvates olid
Jaapani ettevõtjad endale võtnud kohustuse mitte tulla EMP turule, kuigi nad olid selleks tehniliselt võimelised.
Selle kohta tuleb ka märkida, et sellise kokkuleppe nagu ühiskokkulepe eseme puudumist ei tõenda see, et Jaapani tootjatel
ei pruukinud teatud hetkel EMP turule tulemiseks olla ärihuvi. Nimelt võib selline kokkulepe esiteks kõrvaldada teisejärgulise
riski, et nendele turgudele tullakse tulevikus, kui konkurentsi olukord muutub, ja tagada seega kahele tootjate grupile pikaajalise
kindlustunde, kinnitades nende vastavaid eelisseisundeid. Teiseks loodi kahe grupi vahel alus vastastikuseks usaldamiseks.
M. avalduste kohaselt oli usaldus vajalik kartelli toimimiseks ülemaailmselt.
Arvestades kõike eeltoodut, tuleb järeldada, et M. ütlused on kaudne tõend ühiskokkuleppe olemasolu kohta.
Kolmandaks, vastupidi sellele, mida väidab hageja, avaldas Wi., et Jaapani ettevõtjaid ei olnud Euroopa turul Euroopa ja Jaapani
turgude kaitsmise süsteemi tõttu, mille ajendas see, et kumbki tootjagrupp ei tahtnud, et teine tema kodumaisele turule tuleb.
P. viitas spontaanselt Jaapani ettevõtjatega sõlmitud ühiskokkuleppele, mille alusel viimased ei tulnud Euroopa turule ja
Euroopa ettevõtjad ei läinud Jaapani turule. Seega ei saa W. ja P. ütlusi pidada „üldsõnaliseks spekulatsiooniks”, vaid need
on vastupidi tõendid, mis kinnitavad ühiskokkuleppe olemasolu.
Sama tuleb järeldada ka ABB initsiatiivil esitatud viimaste ütluste kohta, mille andis V.-A. Kui viimaselt küsiti, kas ta
oli teadlik mis tahes kokkuleppest Euroopa ja Jaapani tootjate vahel, vastas ta sellele viitega Jaapani ja Euroopa tootjate
vahelisele lepingule, mille alusel Euroopa ettevõtjad kohustusid mitte „ründama” Jaapani ettevõtjaid Jaapani turul ja vastupidi.
Lisaks avaldas V.-A., et ta osales Euroopa ettevõtjate ja ühe Jaapani ettevõtja esindaja konkreetses arutelus selle kokkuleppe
järgimise teemal ja et see arutelu oli tekkinud seoses Jaapani ettevõtjate katsetega tulla Euroopa turule.
Kokkuvõtteks tuleb järeldada, et ABB esitatud avaldused ja ütlused on ühiskokkulepet tõendav tõend, sest nendes viidatakse
selle kokkuleppe olemasolule, kirjeldatakse selle peamist sisu ja mainitakse selle kestust ja pooli.
Samuti on ABB esitatud tõendid kooskõlalised ühiskokkuleppe olemasolu ja põhisisu küsimuses. Kuigi nende seisukohad erinesid
Jaapani ettevõtjate poolt Euroopa turule tulemise ärihuvide teemal, ei ole see asjaolu käesolevas asjas ühiskokkuleppe olemasolu
puudutavate avalduste osas asjakohane, nagu on märgitud ka eespool punktis 125.
ABB avaldused on ka antud ettevõtja nimel ning nende sisust nähtub, et need põhinevad äriühingusisesel uurimisel ja aruteludel
selle ettevõtja töötajatega. Seega tuleb asuda seisukohale, et neil on teatud tõenduslik väärtus.
Asjassepuutuva nelja tunnistaja avaldused on usaldusväärsed, sest need on teinud isikud, kes olid otsesteks tunnistajateks
asjaoludele, mille kohta nad ütlusi andsid, ning käesoleva asja asjaoludest ei nähtu, et nimetatud tunnistajatel oleks olnud
põhjust anda valeütlusi. Seega on neil suur tõenduslik väärtus.
Kuid vastavalt eespool punktis 90 viidatud kohtupraktikale peavad ABB esitatud avalduste ja ütluste sisu igal juhul toetama
muud tõendid.
ABB esitatud tõendeid toetavad tõendid
–       Poolte argumendid
Hageja leiab, et vaidlustatud otsuses ei too komisjon esile ABB tõendeid piisavalt toetavaid tõendeid ega viita muu hulgas
ühelegi tõendile, mis oleks eksisteerinud vaidlusaluste faktiliste asjaolude asetleidmise ajal.
Esiteks, Fuji vastuses vastuväiteteatisele esitatud väidet, et ta oli ühiskokkuleppest teadlik, ei toeta tõendid ja seda ei
ole lahti seletatud, mistõttu on see käsitatav vaid tema ühepoolse hüpoteesina. Lisaks ei täpsusta ta, kas ta oli ainus väidetava
kokkuleppe pool, kas tegemist oli Euroopa tootjate kokkuleppega või kas selles osalesid ka Jaapani tootjad. Lisaks ei maininud
Fuji ühiskokkuleppe olemasolu oma 11. juuli 2006. aasta trahvi vähendamise või määramata jätmise taotluses. Seda ei maininud
ka Fuji esitatud tema viie töötaja antud ütlustes.
Hageja sõnul ei edastatud talle Fuji hilisemaid avaldusi – mis väidetavalt toetasid ühiskokkuleppe olemasolu teesi – ja eriti
tema 21. novembri 2006. aasta avaldust ning seetõttu ei saa nendega arvestada.
Lisaks kinnitab Fuji esitatud tõendite tõenduslikku väärtust asjaolu, et komisjon ei kohelnud teda vastutasuks teabele üldse
leebemalt.
Teiseks, mis puudutab tuvastatud asjaolu, et Alstom ja Areva ühiskokkuleppe olemasolule vastu ei vaielnud ja VA TECH ei vaielnud
sellele vastu otsesõnu, siis leiab hageja, et vaikimise võrdsustamine ülestunnistusega on enda vastu tunnistuste andmisest
keeldumise õiguse ja tõendamise aluspõhimõtete rikkumine. Lisaks oli praktilisest seisukohast ühiskokkuleppe olemasolu suurel
määral Euroopa tootjatele asjassepuutumatu ja nende vaikimine oli seega ettenähtav. Menetluse osas märgib hageja, et kuna
tal ei olnud võimalik tutvuda asjassepuutuvate kirjalike dokumentidega, ei saanud ta kontrollida komisjoni etteheidete põhjendatust.
Veel täheldab hageja, et VA TECH vaidles tegelikult ühiskokkuleppe olemasolule vastu.
Kolmandaks väidab hageja, et lihtsalt see, et ta osales Euroopa tootjatega kokkuleppe GQ raames peetud koosolekutel, on ühiskokkuleppe
olemasolu seisukohast asjassepuutumatu.
Komisjon vaidlustab hageja argumentide põhjendatuse.
–       Üldkohtu hinnang
Esiteks, mis puudutab Fuji esitatud tõendeid, siis nähtub eespool punktidest 51–53, et seisukohti, mida hagejale ei edastatud,
eriti Fuji 21. novembri 2006. aasta seisukohti, ei saa kasutada süüstavate tõenditena. Seetõttu ei saa need seisukohad toetada
ABB esitatud tõendite sisu.
Kuid vastuses vastuväiteteatisele – mille asjassepuutuvad osad hagejale edastati – avaldas Fuji, et ta oli teadlik ühiskokkuleppest,
mille alusel Jaapani tootjad ei püüdnud Euroopa turule tulla, täpsustades, et peamine põhjus, miks Fujit EMP turul ei olnud,
oli see, et ta ei olnud Euroopas suur ja usaldusäärne GIS‑dega varustaja.
Tuleb möönda, et see avaldus on suhteliselt umbmäärane, sest Fuji viitab vaid sellele, et Jaapani tootjad olid kohustatud
Euroopa turule mitte tulema. Kuid seda väites toetas Fuji peamist asjaolu, mis tuleneb ABB esitatud tõenditest ja mida komisjon
Jaapani tootjatele ette heidab. Seega ei ole see avaldus käesolevas asjas asjassepuutumatu. See on nii seda enam, et Fuji
teadmiste piiratust võib seletada tema teisejärgulise rolliga kartellis ja eriti asjaoluga, mis nähtub ka vaidlustatud otsuse
põhjendusest 150, et Fuji oli ainus Jaapani ettevõtja, kes ei olnud Jaapani tootjate grupi selle komitee liige, mis kokkuleppe GQ
kohaselt vastutas kahe tootjate grupi vahelise kooskõlastatud tegevuse eest.
Fuji töötajate osas tuleb märkida, et nad ei vaielnud ühiskokkuleppe olemasolule vastu, vaid nad lihtsalt vaikisid selles
küsimuses. Seega ei sea Fuji töötajate avaldused kahtluse alla vastuväiteteatisele esitatud vastuses Fuji poolt avaldatu tõenduslikku
väärtust.
Trahvi vähendamise või määramata jätmise taotluses sisalduva osas tuleb märkida, et koostööteatise punkti 21 kohaselt peab
selleks, et komisjon saaks trahvi vähendada, asjassepuutuvatel tõenditel olema juba komisjoni valduses olevate tõenditega
võrreldes oluline lisaväärtus. Seega trahvi määramata jätmise või nende vähendamise taotluses, mis on esitatud pärast vastuväiteteatise
vastuse saatmist, võib trahvi vähendamist taotlev ettevõtja olulise lisaväärtuse saavutamiseks õiguspäraselt keskenduda asjaoludele,
mis tema arvates ei olnud veel õiguslikult piisavalt tõendatud. See võib selgitada, miks asjassepuutuv ettevõtja jätab märkimata
asjaolud, mida ta peab juba mingi kahtluseta tõendatuks varem esitatud tõendite alusel.
Arvestades ka koostööteatise punkti 21 sõnastust, ei saa olla välistatud, et teatud tõendusliku väärtusega selliste tõendite
esitamine, mis puudutavad juba teiste tõenditega tõendatud faktilisi asjaolusid, ei anna mingit õigust trahvi vähendamisele.
Teiseks tuleneb ärakuulamise salvestise väljavõttest, et VA TECH vaidles ärakuulamisel selgelt ühiskokkuleppe olemasolule
vastu. Seetõttu ei toeta faktilised asjaolud komisjoni väidet, et see ei olnud nii.
Mis puudutab Alstomi ja Areva väidetavat neutraalset positsiooni, siis leiab komisjon, et ta ei tuginenud ühiskokkuleppe olemasolu
tuvastamisel sellele asjaolule, vaid ta lihtsalt märkis selle ära. Kuigi seda tõlgendust toetab vaidlustatud otsuse põhjenduse 125
sõnastus, milles ei ole omistatud mingit tõenduslikku väärtust Alstomi, Areva ja VA TECH-i seisukohale – erinevalt Fuji avaldustest,
mis kinnitavad ühiskokkuleppe olemasolu –, seab selle seisukoha kahtluse alla vaidlustatud otsuse põhjendus 255, milles komisjon
viitab sellele, et teatud Euroopa tootjad tunnistasid kaudselt ühiskokkuleppe olemasolu. Igal juhul ei saa Alstomi ja Areva
neutraalset positsiooni tõlgendada tõendina ühiskokkuleppe olemasolu kohta. Nimelt arvestades, et EÜ artikli 81 ja EMP lepingu
artikli 53 kohaldamise menetluses on tõendamiskoormis komisjonil, ei tõenda faktilist asjaolu see, et ettevõtja sellele vastu
ei vaidle.
Kolmandaks, nagu väidab ka hageja, ei ole tõend ühiskokkuleppe olemasolu kohta lihtsalt asjaolu, et ta osales kokkuleppe GQ
raames peetud koosolekutel. Nimelt küsimus, millele vastata tuleb, nagu märgib ka komisjon, on see, kas ühiskokkulepet viidi
ellu erinevate osaliste poolt üheaegselt kokkuleppega GQ ja sellega seoses.
Neljandaks, vaidlustatud otsuse põhjendusest 127 nähtub, et 10. juuli 2002. aasta koosolekul, kus arutati kartelli toimimismeetodite
muudatusi pärast seda, kui Siemens ja Hitachi kartelli tagasi tulid, tegi Alstom ettepaneku, et Euroopa tootjad jääksid Euroopasse
ja Jaapani tootjad Jaapanisse ega üritaks tulla Euroopa turule. Lisaks on selles põhjenduses täpsustatud, et järgmisel, 15. juuli
2002. aasta koosolekul märkis Hitachi esindaja, et tema selle ettepanekuga ei nõustu, et Euroopa tootjad reageerisid deklaratsiooniga,
et Euroopa, sealhulgas Kesk- ja Ida‑Euroopa on nende turg ja nad kavatsevad hoida seni Lääne‑Euroopas kohaldatud hinda, samuti
teatasid nad, et seda küsimust arutatakse hiljem, kuigi seda ei tehtud.
Esmapilgul jätab see 10. ja 15. juuli 2002. aasta koosolekute kokkuvõte, mis põhineb Hitachi esitatud tõenditel, mulje, et
Alstom tõesti tegi uue kokkuleppe sõlmimise ettepaneku, mille Hitachi tagasi lükkas ja mida hiljem uuesti ei arutatud, mis
tähendab, et vähemalt alates 2002. aasta juulist ei eksisteerinud ühtegi kokkulepet Jaapani tootjate tegevuse kohta EMP turul.
Kuid 15. juuli 2002. aasta koosoleku kokkuvõttest tuleneb esiteks, et Hitachi ei lükanud tagasi turgude jagamise ideed, vaid
lihtsalt konkreetse Alstomi ettepaneku. Teiseks, kokkuvõttes on märgitud, et Hitachi tõi esile, et Euroopa tootjate avaldused
hõlmasid Kesk‑ ja Ida‑Euroopat, mis lubab aga arvata, et tema vastuseis oli seotud selle konkreetse aspektiga, mitte olukorraga
Lääne‑Euroopas.
Samuti tuleb märkida, et Alstomi poolt asjassepuutuva ettepaneku tegemine seab kahtluse alla hageja argumentatsiooni EMP turu
konkurentsiolukorra kohta. Nimelt kui eeldada, nagu teeb hageja, et Jaapani tootjaid ei võetud ületamatute turulepääsu piirangute
tõttu EMP turul usutavate konkurentidena, oleks seda turgu puudutav kokkulepe olnud tõesti kasutu. Sel juhul ei oleks Euroopa
tootjatel, kes tänu oma eelisolukorrale Euroopas olid sellest asjaolust teadlikud, mingit põhjust eespool viidatud kokkulepet
välja pakkuda. Hitachi esitatud kokkuvõttest nähtub aga, et Alstomi ettepanek käis nii EMP turu kui Kesk‑ ja Ida‑Euroopa turu
kohta.
Neid asjaolusid arvestades tuleb toetada tõlgendust, et 10. juuli 2002. aasta koosolekul tegi Alstom ettepaneku komisjoni
viidatud ühiskokkuleppe kohaldamisala laiendamise kohta Kesk‑ ja Ida‑Euroopale.
Viiendaks, nagu on ka tuvastatud vaidlustatud otsuse põhjenduses 131, on kokkuleppe EQ sisu teatud määral asjassepuutuv teema
ühiskokkuleppe olemasolu küsimuses.
Kokkuleppe EQ lisa 2 osa „E (E-Members)” punktis 4 on nimelt märgitud, et Euroopa tootjad „otsustavad, kas Euroopa projektidest
[Jaapani tootjate grupile] teatada”. Lisa 2 kontekstist tuleneb, et teave tuleb edastada enne GIS projekti teostamiseks andmist.
See asjaolu lubab hageja argumentatsiooni teatud ulatuses tähelepanuta jätta, kuna ta väitis, et Euroopa tootjad arvasid,
et Jaapani tootjad võivad olla huvitatud vähemalt teatud GIS projektide teostamiseks andmiste menetlustest EMP‑s ja et seega
olid nad nende projektide osas potentsiaalsed konkurendid.
Kuid miski kokkuleppes EQ või muudes komisjoni esitatud tõendites ei tõenda, et Euroopa tootjad seda mehhanismi rakendasid
või et Jaapani tootjad olid selle olemasolust teadlikud. Seega on kokkulepe EQ ainult kaudne tõend selle kohta, kuidas Euroopa
tootjad Jaapani tootjatesse suhtusid.
Arvestades eeltoodut, tuleb esiteks järeldada, et vastuväiteteatise vastuses esitatud Fuji avaldus toetab ABB avaldusi ühiskokkuleppe
olemasolu teemal, kuigi selle tõenduslik väärtus on piiratud. Samuti on 10. juuli 2002. aasta koosolekul Alstomi tehtud ettepanek
tõend selle kohta, et ühiskokkulepe oli sel kuupäeval olemas. Lisaks on kokkulepe EQ kaudne tõend, mis lubab arvata, et Jaapani
tootjaid peeti usutavateks konkurentideks EMP‑s teatud GIS projektide teostamise osas, nagu väidab ka komisjon.
Teiseks ei ole VA TECH-i, Alstomi või Areva seisukoht ühiskokkuleppe olemasolu kohta ega ka hageja lihtne osalemine kokkuleppe GQ
raames peetud koosolekutel tõendid, mis võivad toetada ABB esitatud tõendeid nimetatud kokkuleppe olemasolu kohta.
Teatamise ja arvepidamise mehhanism
–       Poolte argumendid
Esiteks väidab hageja, et komisjoni argumentatsioon teatamise ja arvepidamise mehhanismi teemal põhineb eeldusel, et Jaapani
tootjaid peeti EMP GIS projektide turul potentsiaalseteks konkurentideks. Selle eelduse seab aga kahtluse alla VA TECH-i selge
avaldus, et Euroopa tootjatel oli peaaegu võimatu oma tooteid pakkuda Jaapani turul ja vastupidi, ning M. ütlused, millest
tuleneb, et Euroopa turule sisenemine ei olnud Jaapani tootjatele tulus. Seega põhinesid teatamise ja arvepidamise mehhanismi
puudutavad süüdistused faktiliselt ilmselgelt vääral eeldusel. Lisaks kujutab komisjoni argument, et arvepidamise olemasolu
tõendab Euroopa turule sisenemise tõkete puudumist ja seega ühiskokkuleppe olemasolu, selles kontekstis endast ringtõestust.
Teiseks väidab hageja, et komisjoni argumendid teatamise ja arvepidamise mehhanismi kohta ei ole õiguslikult piisavalt tõendatud.
Tema hinnangul põhineb komisjoni argumentatsioon asjaolul, et Jaapani tootjaid teavitati süstemaatiliselt GIS projektidest
muudes Euroopa riikides kui tootjariigid, et saaks kontrollida nende arvamist „Euroopa” ühiskvoodi hulka. ABB avaldustest
erinevad tõendid, millele komisjon viitab, ei tõenda teatamise regulaarsust ega tootjariikide ja muude Euroopa riikide eristamist.
Hageja märgib selle kohta kõigepealt, et ta ei olnud kokkuleppe EQ pool ja seetõttu saab seda kokkulepet pidada vaid Euroopa
tootjate ühepoolseks otsuseks. Lisaks ei näe tema sõnul nimetatud kokkuleppe lisa 2 ette regulaarset Jaapani tootjate teavitamist,
vaid vastupidi välistab selle, kuna kokkulepe jätab Euroopa tootjatele vabaduse otsustada, kas Euroopa projektidest teatada.
See tekst ei näe ka ette Euroopa projektide arvamist „Euroopa” ühiskvoodi hulka.
Edasi, ABB esitatud GIS projektide nimekiri on ABB koostatud dokument, mida ei ole saadetud teistele kartelli liikmetele.
Seetõttu ei ole hageja hinnangul see nimekiri tõend Jaapani ettevõtjate regulaarse teavitamise kohta EMP‑s teostatavatest
GIS projektidest.
Lõpuks, Hitachi esitatud trahvi määramata jätmise või vähendamise taotluse väljavõttes, mille kohaselt pani Siemens regulaarselt
ringlusesse tabeli, milles oli skemaatiliselt esitatud Euroopa ja Jaapani ettevõtjatele teostamiseks määratud GIS projektid,
ei ole täpsustatud, kas see teabevahetus puudutas GIS projekte Euroopas ja selle avalduse kontekst viitab sellele, et see
nende kohta ei käinud. Mis puudutab Hitachi poolt vastuväiteteatisele esitatud vastuses sisalduvat avaldust, mille kohaselt
toimus teavitamine arvepidamise eesmärgil, siis ei toeta seda avaldust ükski muu Jaapani tootja ning sellele on isegi selgelt
vastukäiv hageja ja Fuji avaldatu, kusjuures viimane märkis, et Euroopa GIS projektide jaotamisega seotud teavet ei edastatud
süstemaatiliselt Jaapani tootjatele.
Kolmandaks väidab hageja, et teatamise ja arvepidamise mehhanism, nagu komisjon seda kirjeldab, on keeruline ega ole automaatselt
kohaldatav. Seda arvestades on vähe tõenäoline, et seda ei mainitud kokkuleppes GQ ega mõnes muus vaidlusaluste faktide asetleidmise
ajal olemas olnud dokumendis.
Neljandaks, isegi kui eeldada, et mõned Euroopa projektid arvati kokkuleppes GQ ette nähtud „Euroopa” ühiskvoodi hulka, ei
näita see asjaolu rikkumise toimepanemist hageja poolt. Hageja sõnul sai arvepidamine mõjutada ainult väljaspool EMP-d asuvaid
territooriume, sest see andis Jaapani tootjatele õiguse suuremale arvule projektidele väljaspool seda ala. Kuid seda asjaolu
ei saa pidada EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 rikkumiseks.
Komisjon vaidlustab hageja argumentide põhjendatuse.
–       Üldkohtu hinnang
Kõigepealt tuleb märkida, et komisjoni argumendid teatamise ja arvepidamise mehhanismi kohta ei põhine ainult teesil, et Jaapani
tootjaid võeti EMP turul arvestatavate konkurentidena. Nimelt on komisjon seisukohal, et ta on kogunud piisavalt positiivseid
tõendeid selle mehhanismi olemasolu kohta. Seda arvestades tuleb uurida nende tõendite tõenduslikku väärtust, millele komisjon
tugineb, et kontrollida, kas need tõendavad õiguslikult piisavalt teatamise ja arvepidamise mehhanismi olemasolu, olenemata
sellest, et teatud ettevõtjad sellele vastu vaidlevad.
Nii tuleb märkida, et oma ütlustes kinnitas M. selgelt teatamise ja arvepidamise mehhanismi olemasolu. Ta avaldas ka, et see
mehhanism ei puudutanud GIS projekte tootjariikides, st Jaapanis ja teatud Euroopa riikides. Kuid ta ei väitnud, et selle
mehhanismi olemasolu või asjassepuutuvuse seadis kahtluse alla fakt, et tema arvates ei olnud Jaapani ettevõtjatel ärilist
huvi minna EMP turule.
Sellise mehhanismi olemasolu, mille alusel EMP‑s teostatavate GIS projektide väärtus arvati kokkuleppes GQ ette nähtud ülemaailmse
kvoodi hulka, kinnitati ka ABB avaldustes.
Mis puudutab kokkulepet EQ, siis nagu on tuvastatud eespool punktis 157, puudutab selle kokkuleppe lisa 2 osa „E (E-Members)”
punkt 4 asjassepuutuvate GIS projektide jagamisele eelneva teatamise võimalust. Kuid see ei puuduta juba väljajagatud projektide
järgimist. Kuigi selle tingimuse sisu lubab arvata, et Jaapani tootjaid peeti usutavateks konkurentideks EMP‑s teatud GIS
projektide teostamise osas, ei ole selles märgitud meetmed osa teatamise ja arvepidamise mehhanismist, nagu nendele viitab
komisjon. Seega on kokkuleppe EQ lisa 2 selle mehhanismi tõendamise seisukohast asjassepuutumatu.
Nagu väidab ka hageja, ei nähtu ka ABB esitatud projektide nimekirjast, et Jaapani tootjatele edastati regulaarselt teavet
EMP‑s teostatavate GIS projektide kohta. Seetõttu ei ole ka see nimekiri tõend teatamise ja arvepidamise mehhanismi olemasolu
kohta.
Mis puudutab Hitachi esitatud tõendeid, siis tuleb märkida, et kui avaldust, mille kohaselt Siemens lasi regulaarselt ringlusesse
tabeli, milles oli skeemina esitatud osa GIS projektidest, mis kartelli erinevatele liikmetele teostamiseks oli määratud,
tõlgendada koos lausetega, mis sellele vahetult eelnesid, siis viitab see avaldus GIS projektidele väljaspool EMP‑d. Seetõttu
on ka see avaldus komisjoni viidatud teatamise ja arvepidamise mehhanismi tõendamise seisukohast asjassepuutumatu, sest see
käib EMP‑s teostatavate GIS projektide kohta.
Samas avaldas Hitachi vastuses vastuväiteteatisele, et enne kui ta 1999. aastal kartellis osalemise peatas, teavitasid Euroopa
tootjad Jaapani tootjaid nende GIS projektide üksikasjadest, mida nad Euroopas alles teostama hakkasid, et neid projekte võetaks
arvesse kahele tootjate grupile väljaspool EMP‑d teostatavate GIS projektide kvoodi määramisel vastavalt kokkuleppele GQ.
See avaldus kinnitab selgelt komisjoni viidatud teatamise ja arvepidamise mehhanismi olemasolu kuni 1999. aastani. Lisaks
on sellel avaldusel kahel põhjusel suur tõenduslik väärtus. Esiteks on see vastuolus Hitachi huvidega, kuna see viitab seosele
EMP‑s toimunud kooskõlastatud tegevuse ja Jaapani tootjate vahel ning on seetõttu süüstav tõend. Teiseks tuleneb vastuväiteteatise
vastuse asjakohasest lõigust, et Hitachi ei olnud teadlik järeldustest, mis sellest avaldusest teha võidakse.
Lisaks, nagu märgitud eespool punktis 55, ei puudutanud Hitachi vastuväiteteatise täiendavas vastuses uuesti oma nende avalduste
faktilist sisu, mis käsitlesid teatamise ja arvepidamise mehhanismi.
Fuji avaldas omalt poolt vastuväiteteatise vastuses, et teavet GIS projektide jaotamise kohta nendes Euroopa riikides, mis
ei kuulunud kokkuleppe GQ kohaldamisalasse, ei edastatud Jaapani tootjatele süstemaatiliselt, ja seetõttu ei olnud Fuji teadlik
kokkuleppe EQ toimimisest. Samuti viitas teatamise ja arvepidamise mehhanismi olemasolule hageja, nagu tuleneb eelkõige tema
ärakuulamise salvestise väljavõttest.
Kuid esiteks tuleb märkida, et Fuji ja hageja võetud seisukoht ei ole vastuolus nende huvidega, sest nad vaidlustavad EÜ artikli 81
ja EMP lepingu artikli 53 mis tahes rikkumise toimepanemise. Seetõttu on nendel väiksem tõenduslik väärtus kui ABB esitatud
asjakohastel tõenditel.
Teiseks tuleb märkida, et Fuji teisejärgulise rolliga kartellis, mida tuletatakse meelde eespool punktis 144, võib seletada
seda, miks Fujile ei edastatud kogu Euroopa tootjate grupilt pärinevat teavet. See asjaolu seab ka selles küsimuses kahtluse
alla Fuji avalduste usaldusväärsuse võrreldes tõenditega, mille esitasid ABB ja Hitachi, kes kuulusid nende vastavate gruppide
komiteedesse ja olid seetõttu kartelli toimimise üksikasjadega tihedamalt seotud.
Lisaks, kuigi teavitamise ja arvepidamise mehhanism nõuab teatud rakendusmeetmeid, ei olnud need eriti keerukad, sest need
seisnesid peamiselt selles, et Euroopa grupp edastas teatud andmeid Jaapani grupile ja seda ka paralleelselt teabevahetusega,
mis toimus kokkuleppe GQ alusel EMP‑st väljaspool teostatavate GIS projektide suhtes. Seega ei tundu, et need meetmed nõudsid
kindlasti kirjalike reeglite olemasolu, arvestades ka konkurentsivastase kokkuleppe poolte tahet vähendada selle ilmsikstuleku
riski.
Arvestades kõike eeltoodut, tuleb asuda seisukohale, et teatamise ja arvepidamise mehhanismi olemasolu tõendasid õiguslikult
piisavalt ABB esitatud tõendid, mida toetasid Hitachi avaldused tema vastuväiteteatise vastuses.
Vastupidi sellele, mida väidab hageja, ei nähtu eelmises punktis mainitud tõenditest, et teatamise ja arvepidamise mehhanismi
rakendati juhuslikult ja vabatahtlikult. Nimelt kuigi ABB, Hitachi ja tunnistaja M. avaldused seda teemat otseselt ei puuduta,
tuleneb asjassepuutuvates dokumentides kasutatud sõnastustest selgelt, et teatamine toimus korrapäraselt ja see hõlmas kõiki
puudutatud liikmeid ja projekte. Nagu juba selgitatud eespool punktis 181, on Fuji avaldused selles küsimuses vähem usutavad
kui ABB ja Hitachi esitatud tõendid. Lisaks mainiti juba eespool punktis 173, et kokkuleppe EQ lisa 2 ei puuduta komisjoni
poolt süüks pandud teatamist ja arvepidamist ning seetõttu ei ole see asjassepuutuv.
Mis puudutab teatamise ja arvepidamise mehhanismi käigushoidmise ajavahemikku, siis ei viidata ABB avalduses ühele kindlale
perioodile, mistõttu võib neid põhimõtteliselt tõlgendada kogu rikkumise perioodi kohta käivatena. M. avaldused aga viitavad
perioodile, mille jooksul ta osales kartelli töös, st aastast 1988 kuni juunini 2002. Kuid kuna eespool punktis 90 täheldati,
et ABB esitatud tõendeid peavad toetama muud tõendid, siis tuleb märkida, et Hitachi avaldused puudutavad aega, mis eelnes
hetkele, mil ta oma osaluse kartellis 1999. aastal lõpetas. Seega tuleb asuda seisukohale, et teatamise ja arvepidamise mehhanismi
toimimine oli viimati nimetatud perioodi osas tõendatud.
Mis puudutab teatamise ja arvepidamise mehhanismi asjassepuutuvust ühiskokkuleppe tõendite seisukohast, siis tuleb märkida,
et see on oluline kaudne tõend selle kohta, et Euroopa tootjad pidasid Jaapani tootjaid potentsiaalseteks usutavateks konkurentideks
EMP turul. Nimelt kui eeldada, et Euroopa turg oli Jaapani tootjatele sisenemistakistuste tõttu tõesti juurdepääsmatu, ei
oleks Euroopa tootjatel olnud põhjust teatada osa GIS projektide teostaja määramise tulemustest EMP‑s ja veelgi enam pidada
nende projektide üle arvet kokkuleppes GQ ette nähtud „Euroopa” ühiskvoodis, sest selle arvepidamise alusel jäid nad ilma
osast GIS projektidest territooriumidel, mis olid kokkuleppe GQ esemeks. Seega tähendab niisuguse teatamise ja arvepidamise
mehhanismi eksisteerimine, et Jaapani ettevõtjad oleksid võinud Euroopa turule tulla. Kui nad seda ei teinud, siis seetõttu,
et nad olid võtnud endale kohustuse seda mitte teha, saades vastutasuks suurema osa GIS projektidest väljaspool EMP‑d. Seega
on asjassepuutuv mehhanism seos EMP‑s toimunud koostöö ja Jaapani tootjate vahel ning seetõttu ka kaudne tõend ühiskokkuleppe
eksisteerimise kohta.
Käesolevas asjas on asjakohatu küsimus, kas teatamise ja arvepidamise mehhanism mõjutas EMP turgu. Nimelt nagu on täheldatud
eespool punktis 97, on peamine etteheide, mille komisjon hagejale vaidlustatud otsuses teeb, just see, et Jaapani tootjad
kohustusid mitte sisenema GIS projektide turule EMP‑s, mis on kaudselt tõendatud teatamise ja arvepidamise mehhanismiga. Kuid
vaidlustatud otsusest ei nähtu, et komisjoni hinnangul on see mehhanism ise EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 rikkumine.
Samuti ei ole vaja tuvastada, et teatamise ja arvepidamise mehhanism ei puudutanud GIS projekte Euroopa tootjariikides, selleks
et seda mehhanismi saaks pidada asjassepuutuvaks kaudseks tõendiks ühiskokkuleppe olemasolu kohta vastavalt eespool punktis 186
esitatud arutluskäigule. Seega ei ole tähtsust asjaolul, et M. ütlused ei ole selles küsimused toetavaks tõendiks.
Arvestades kõike eeltoodut, tuleb asuda seisukohale, et see, et Jaapani tootjate grupile anti regulaarselt teada teatud GIS
projektidest EMP‑s pärast nende teostaja määramist, ja see, et need samad projektid arvati kokkuleppega GQ ette nähtud „Euroopa”
ühiskvoodi hulka, on tõendatud perioodi osas 1988. aastast kuni Hitachi poolt kartellis osalemise katkestamiseni 1999. aastal
ABB ja Hitachi avaldustega ning M. ütlustega. Lisaks on asjassepuutuv mehhanism kaudne tõend ühiskokkuleppe olemasolu kohta,
nagu sellele viitas komisjon.
Tõendid, mis tõendavad, et ühiskokkulepet ei eksisteerinud
–       Poolte argumendid
Esiteks väidab hageja, et toimikust nähtub, et 15. juuli 2002. aasta koosolekul keeldus Hitachi Alstomi esitatud ühiskokkuleppe
sõlmimise ettepanekust.
Teiseks märgib hageja, et ühiskokkuleppe olemasolule ei vaidle vastu mitte ainult tema, vaid ka Hitachi, Melco, VA TECH ja
Siemens. Täpsemalt esitas Siemens ühe oma sellise töötaja T. avalduse, kes osales kartelli töös ja kelle sõnul ei eksisteerinud
mingit kokkulepet Jaapani ja Euroopa turgude vastastikuse reserveerimise kohta. Kuid vaidlustatud otsuses komisjon seda tõendit
ei maininud, tuginedes hoopis ABB esitatud vastuolulistele tõenditele. .
Hageja meenutab ka, et tema hinnangul on Euroopa tootjatele, kes olid üles tunnistanud kartelli olemasolu Euroopa tasandil,
ühiskokkuleppe olemasolu küsimus suhteliselt tähtsusetu. Seda arvestades oli nende vaikimine ettenähtav, sest nad olid huvitatud
võimalikult väheste faktide vaidlustamisest, et mitte ohustada trahvi vähendamise või määramata jätmise taotluse rahuldamist.
Kolmandaks heidab hageja komisjonile ette, et ta ei võtnud arvesse kokkulepet „General Rules for GE Agreement” (edaspidi „kokkulepe GE”),
mille Euroopa tootjad sõlmisid 17. märtsil 1987, et jagada omavahel GIS projekte Euroopas.
Hageja leiab, et EMP GIS projekte puudutava kokkuleppe olemasolu enne kokkulepet GQ on esiteks vastuolus komisjoni süüdistusega,
et ühiskokkulepe võimaldab Euroopa tootjatel korraldada kartelli tööd nende projektide alal. Edasi, kokkuleppe GE olemasolu
seab samuti kahtluse alla komisjoni poolt vaidlustatud otsuses tuvastatud asjaolu, et GIS projektide jaotamine ülemaailmsel
tasemel algas sellest, et Jaapani turg anti Jaapani tootjatele ja Euroopa turg Euroopa tootjatele. Koostöö algas pigem sellest,
et viimased pidid omavahel jagama Euroopa turu. Lõpuks, kuna Euroopa tootjad tegutsesid Euroopa GIS projekte jagava kartellina,
ei olnud nad üldse huvitatud nende projektide jagamisest Jaapani tootjatega, keda ei peetud EMP turul arvestatavateks konkurentideks,
ega nendega ühiskokkuleppe sõlmimisest.
Komisjon vaidlustab hageja argumentide põhjendatuse.
–       Üldkohtu hinnang
Esiteks, nagu on välja toodud eespool punktis 155, tuleb märkida, et 10. juuli 2002. aasta koosolekul tegi Alstom ettepaneku
komisjoni viidatud ühiskokkuleppe kohaldamisala laiendamise kohta Kesk‑ ja Ida‑Euroopale. See asjaolu toetab ühiskokkuleppe
olemasolu seisukohta.
Teiseks ei teinud komisjon viga, järeldades, et ABB avaldused ja ütlused, Fuji avaldused ühiskokkuleppe olemasolu kohta ja
hagejate avaldus teatamise ja arvepidamise kohta on suurema tõendusliku väärtusega kui ühiskokkuleppe olemasolule vastuvaidlemine
hageja, Hitachi, Melco, VA TECH-i ja Siemensi poolt.
Nimelt erinevalt esimesest tõendite grupist ei ole viidatud vastuvaidlemine vastuolus asjassepuutuvate ettevõtjate huvidega,
kuna nendes vaieldakse vastu EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 mis tahes rikkumise toimepanemisele. See järeldus kehtib
ka T. ütluste kohta, milles T. piirdus kokkuleppe GQ alguse kirjeldusega, ühiskokkuleppe olemasolule vastuvaidlemisega ja
nii EMP kui Jaapani turule pääsu piirangutele viitamisega. Mis puudutab konkreetsemalt ühiskokkulepet, siis ei sisalda T.
ütlused uusi asjaolusid võrreldes nendega, mille olid esitanud vastuväiteteatise adressaadid.
Lisaks ei saa asuda seisukohale, et Euroopa ettevõtjatel, sealhulgas Siemensil puudus huvi ühiskokkuleppe olemasolule vastu
vaielda, sest komisjon tõlgendas seda vastuväiteteatises Euroopa ja Jaapani tootjate vahelise EMP turgu puudutava kooskõlastatud
tegevuse kokkuleppena, millega rikuti järelikult EÜ artiklit 81 ja EMP lepingu artiklit 53. See järeldus oli vähemalt potentsiaalselt
Euroopa tootjate huve kahjustav juhul, kui muid vastuväiteid, mis komisjon neile esitas, ei oleks suudetud õiguslikult piisavalt
tõendada.
Kolmandaks lähtub hageja oma argumentatsioonis kokkuleppe GE kohta eeldusest, et see kirjutati alla ja seda täideti kokkuleppest GQ
ja ühiskokkuleppest sõltumatult. Vaidlustatud ei ole seda, et see kirjutati alla enne kokkulepet GQ või kokkulepet EQ. Kuid
nimetatud asjaolu ei tähenda, et see ei puudutanud ülemaailmse kartelli muid elemente, nagu väidab komisjon.
Nimelt vastavalt kokkuleppe GE artiklile 15 pidi see kokkulepe olema ajutine lahendus, mis kehtib kuni kokkuleppe GQ jõustumiseni,
või kui seda ei oleks toimunud, siis oleks tulnud see kokkulepe pärast 31. detsembrit 1988 uuesti läbi rääkida. Seega ilmneb,
et kokkuleppe GE sõlmimisel osalesid allakirjutajad juba ülemaailmse kartelli ja selle erinevate elementide loomises ning
– nagu komisjon väidab – ka ühiskokkuleppes. Sellist tõlgendust toetavad M. ütlused, mille kohaselt eelnesid ülemaailmsele
kartellile keerukad läbirääkimised, mis kestsid mitu aastat, enne kui allkirjastati kokkulepe GQ.
Lisaks tuleneb M. ütlustest, et kahe tootjagrupi vastastikune kohustus mitte minna teise grupi koduturgudele, mis on komisjoni
viidatud ühiskokkuleppe põhiline sisu, eksisteeris juba enne kokkuleppe GQ sõlmimist. Seega võisid Euroopa tootjad seda kohustust
kokkuleppe GE allakirjutamisel arvesse võtta.
Neid asjaolusid arvestades ei saa asuda seisukohale, et kokkulepe GE seab kahtluse alla komisjoni viidatud ühiskokkuleppe
olemasolu.
Üldine hinnang
Eespool punktides

111–189 esitatud analüüsist tuleneb esiteks, et ABB avaldused ning tema töötajate ja ühe endise töötaja ütlused annavad tunnistust
ühiskokkuleppe olemasolust, mille alusel Euroopa ja Jaapani tootjad võtsid vastastikku kohustuse mitte minna teise grupi koduturule.
Need tõendid võimaldavad ka tuvastada ühiskokkuleppe pooled ja järeldada, et kuigi see eelnes kokkuleppele GQ, sõlmiti see
hiljemalt viimati nimetatud kokkuleppega samal ajal.
Teiseks toetab eespool viidatud kahepoolse kokkuleppe olemasolu teesi 10. juuli 2002. aasta koosolekul esitatud Alstomi ettepanek.
Samuti toetavad Fuji avaldused teesi, et Jaapani ettevõtjad kohustusid Euroopa turule mitte sisenema.
Kolmandaks tuleneb ABB avaldustest ja ütlustest, mida toetavad Hitachi avaldused, et Jaapani tootjad nõustusid – vähemalt
mis puudutab perioodi 1988–1999 – EMP‑s teostatavate teatud GIS projektide tulemustest regulaarselt teavitamisega ja nende
projektide arvestamisega kokkuleppes GQ ette nähtud „Euroopa” ühiskvoodi hulka. Vastavalt kokkuleppe EQ lisa 2 osa „E (E-Members)”
punktile 4 olid Euroopa tootjad ette näinud ka võimaluse teavitada Jaapani tootjaid teatud EMP GIS projektide detailidest
enne nende teostaja määramist. Need kaks asjaolu viitavad sellele, et Jaapani ettevõtjaid peeti arvestatavateks konkurentideks
EMP‑s teostatavate teatud GIS projektide suhtes, kuid nad olid võtnud endale kohustuse Euroopa turule mitte tulla, saades
vastu suurema osa GIS projektidest muudes regioonides. Need on seega kaudsed tõendid vastastikuse kokkuleppe kohta Euroopa
ja Jaapani tootjate vahel.
Seega toetavad komisjoni esitatud tõendid tema kinnitusi ühiskokkuleppe olemasolu kohta, nagu seda kokkuvõtlikult kirjeldati
eespool punktis 96. Samas ei sea neid kinnitusi kahtluse alla tõendid, millele tugineb hageja ja mida hinnati eespool punktides 196–203.
Seega tuleb asuda seisukohale, et ühiskokkuleppe olemasolu on tõendatud õiguslikult piisavalt.
See järeldus tähendab, et tagasi tuleb lükata hageja argumendid süütuse presumptsiooni rikkumise ja komisjoni pädevuse ületamise
kohta, nagu on selgitatud eespool punktis 101.
Lisaks, kuna järeldades, et etteheidetud rikkumine pandi toime, ei tuginenud komisjon ainult asjassepuutuvate ettevõtjate
käitumisele turul, ei piisa sellest, et hageja asendab komisjoni esitatud faktilistele asjaoludele antud selgituse muu usutava
selgitusega. Seetõttu on hageja välja pakutud alternatiivne selgitus rikkumise asetleidmise seisukohast asjassepuutumatu.
Neid asjaolusid arvestades tuleb esimene väide tagasi lükata.
Lisaks nähtub eeltoodust, et komisjon sai ühiskokkuleppe olemasolu tuvastada ilma, et süüstavate tõenditena tuleks arvesse
võtta Fuji 21. novembri 2006. aasta seisukohti. Seetõttu tuleb vastavalt eespool punktis 53 märgitule lõplikult tagasi lükata
kolmanda väite teine osa, mille kohaselt on rikutud toimikuga tutvumise õigust, ja järelikult kolmas väide tervikuna.

Teine väide, mille kohaselt ei ole komisjon õiguslikult piisavalt tõendanud ühe vältava rikkumise toimepanemist
Teise väite esimeses osas väidab hageja, et komisjon ei ole tõendanud sellise ühe rikkumise toimepanemist, mis hõlmab kokkulepet GQ,
ühiskokkulepet ja Euroopa tootjate konkurentsivastast tegevust EMP‑s. Teise väite teises osas märgib hageja, et komisjon ei
ole tõendanud kartelli olemasolu 1999. septembrist kuni 25. märtsini 2002 ega tema kartellis osalemist sellel perioodil.
Komisjon vaidlustab hageja argumentide põhjendatuse.
Väite esimene osa, mis puudutab tõendeid ühe rikkumise kohta
–       Poolte argumendid
Hageja väidab, et isegi kui eeldada, et komisjon on ühiskokkuleppe olemasolu piisavalt tõendanud, ei tõenda see, et ta osales
projektide jagamises, hankepakkumiste kooskõlastamises, hinnakokkulepetes ja muus konkurentsivastases tegevuses, millega tegelesid
EMP‑s Euroopa tootjad. Ta märgib, et vaidlustatud otsuses asus komisjon seisukohale, et Euroopa tootjad tegid jõupingutusi,
et mitte anda Jaapani tootjatele teavet Euroopa kartelli kohta, mida reguleeris kokkulepe EQ, koostades selleks lausa üksikasjaliku
vastastikuse vaikimiskokkuleppe.
Hageja on seega seisukohal, et kohtupraktikaga nõutavad tingimused, mis peavad olema täidetud selleks, et ettevõtjat saaks
pidada vastutavaks rikkumise kõigi osategude eest – käesolevas asjas eriti Euroopa tootjate tegevuse eest – ei ole täidetud.
Hageja märgib, et ta ei osalenud kunagi koosolekutel, mis puudutasid kartelli tegevust EMP‑s. Lisaks ei tõendanud komisjon,
et ta panustas oma tegevusega ühistesse eesmärkidesse, mida tahtsid saavutada kõik kartelli liikmed. Ei piisa ainult võimalusest,
et ta saab tuletada kooskõlalise tegevuse eksiseerimise EMP‑s.
Hageja väidab ka, et komisjon ei ole pädev uurima ja karistust määrama nende kokkulepete eest, mille eesmärk või mõju ei ole
konkurentsi kahjustamine EMP‑s, nagu on kokkulepe GQ.
Komisjon vaidlustab hageja argumentide põhjendatuse.
–       Üldkohtu hinnang
EÜ artikli 81 lõikes 1 sätestatud kokkulepped ja kooskõlastatud tegevus eeldavad vaieldamatult koostööd mitme ettevõtja vahel,
kes on kõik rikkumise kaastäideviijad, kuid viis, kuidas nad on rikkumise toime pannud, võib olla erinev olenevalt asjassepuutuva
turu iseärasustest ja iga ettevõtja positsioonist sellel turul, seatud eesmärkidest ning rikkumise toimepanemiseks valitud
või kavandatud meetmetest. Lihtsalt asjaolust, et ettevõtja osaleb rikkumises talle omasel viisil, ei piisa tema vastutuse
välistamiseks rikkumise kui terviku eest, sh tegude eest, mis sisuliselt pandi toime teiste rikkumises osalenud ettevõtjate
poolt, kuid mille ese või konkurentsivastane mõju on sama (Euroopa Kohtu 8. juuli 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑49/92 P:
komisjon
vs.
Anic Partecipazioni, EKL 1999, lk I‑4125, punktid 79 ja 80). Eespool viidatud kohtupraktika on analoogia alusel kohaldatav
EMP lepingu artikli 53 lõikele 1.
Seega on ettevõtja, kes osales oma käitumisega rikkumises, mis vastab konkurentsivastase eesmärgiga kokkuleppe või kooskõlastatud
tegevuse mõistetele EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses ning mille eesmärk oli aidata kaasa rikkumise toimepanemisele tervikuna,
ühtlasi vastutav rikkumise raames teiste ettevõtjate poolt toime pandud käitumise eest kogu selle aja jooksul, mil ta rikkumises
osales, kui tuvastatakse, et ettevõtja teadis teiste kokkuleppe poolte õigusvastasest käitumisest või võis seda mõistlikult
ette näha ja oli valmis võtma riski (eespool punktis 287 kohtuotsus komisjon
vs.
Anic Partecipazioni, punkt 83). Eespool viidatud kohtupraktika on analoogia alusel kohaldatav EMP lepingu artikli 53 lõikele 1.
Käesolevas asjas nähtub esiteks teise väite uurimisel, et Jaapani ettevõtjad osalesid Euroopa ettevõtjatega ühiskokkuleppes,
mis oli ettevõtjatevaheline kokkulepe EÜ artikli 81 lõike 1 ja EMP lepingu artikli 53 tähenduses ning mille ese oli Euroopa
GIS projektide turg. Ühiskokkuleppe olemasolu tähendab, et Jaapani ettevõtjad olid teadlikud sellest, et GIS projektid EMP‑s
olid reserveeritud Euroopa tootjatele.
Tähtsusetu on asjaolu, et hageja ei osalenud konkreetsetes koostöömeetmetes EMP‑s. Tema osalemine ei oleks olnud talle kasulik,
arvestades tema poolt ühiskokkuleppega võetud kohustuste laadi. Nimelt ei olnud Jaapani tootjatel mingit huvi sekkuda EMP‑s
GIS projektide teostaja määramisse, olles võtnud kohustuse mitte valituks osutuda. Nende ainus huvi oli teada, mis oli asjassepuutuvate
projektide väärtus ja kes neid teostas, et kajastada see kokkuleppes GQ sätestatud „Euroopa” ühiskvoodi arvepidamises. Vähemalt
perioodil 1988–1999 edastati see teave Jaapani tootjatele teatamise mehhanismi kasutades.
Eeltoodut arvestades tuleb asuda seisukohale, et Jaapani tootjate passiivne roll EMP turul GIS projektide jagamises ei olnud
seotud nende vabatahtliku valikuga, vaid oli kooskõlas nende osalusega EMP turgu puudutavas kokkuleppes. Samas oli see osalemine
eeltingimus, et Euroopa tootjad saaksid GIS projekte kas tootjariikide kaitse põhimõtte või kokkuleppe GE alusel EMP‑s omavahel
ära jagada.
Teiseks tuleneb ABB avaldustest ja M. ütlustest, et kuigi ühiskokkulepet kokkuleppes GQ otseselt ei mainitud, oli see viimase
toimimise aluseks, kuna selle põhjal tekkis usaldussuhe, mis oli ülemaailmse kartelli toimimiseks vajalik. Ühiskokkuleppe
ja kokkuleppe GQ vahelise seose olemasolu kinnitavad V.‑A. ütlused, millest nähtus, et kokkuleppe GQ koosolekul arutati Euroopa
ettevõtjate ja ühe Jaapani ettevõtja vahel ühiskokkuleppest kinnipidamise vajadust.
Kolmandaks kujutab teatamise ja arvepidamise mehhanism endast seost Euroopa ettevõtjate EMP‑d puudutava koostöötegevuse ja
kokkuleppega GQ reguleeritava ülemaailmse kartelli vahel. Nimelt võeti selle mehhanismi abil EMP‑s teatud GIS projektide teostaja
määramise tulemusi arvesse GIS projektide määramisel teistes regioonides vastavalt kokkuleppele GQ. Selle mehhanismi olemasolu
on tõendatud ABB avalduste ja ütlustega ning Hitachi avaldustega.
Hageja esitatud materjalidest ei nähtu aga, et Euroopa tootjate vahel oli tõesti sõlmitud vaikimiskokkulepe, või veelgi enam,
et see asjaolu kahjustas kahe tootjagrupi vahelist teabevahetust.
Neljandaks tuleb märkida, et asjaolu tõttu, et EMP teatud GIS projektide hankepakkumiste tulemustest teavitati,regulaarselt
ja see toimus vähemalt aastatel 1988–1999, võisid Jaapani ettevõtjad mõistlikult aru saada, et Euroopa tootjate vaheline GIS
projektide teostaja määramine EMP‑s oli koostöötegevuse tulemus. Nimelt ületab tavapärase konkurentsikäitumise piire see,
kui tootjate grupile antakse regulaarselt mitme aasta jooksul ja ilma õiguslikult selge põhjuseta teada nende hankemenetluste
tulemustest, milles on osalenud sama tööstussektori teise grupi tootjad. See teatamine oleks pidanud äratama asjassepuutuvate
GIS projektide teostamiseks määramise tingimuste osas kahtlusi. Veelgi enam on see nii seetõttu, et hankemenetluse tulemused
ei pruugi olla avalikult kättesaadav teave, eriti kui tegemist on eraõiguslike ettevõtjate korraldatud hangetega ja mis puudutab
võitnud pakkumise üksikasju.
Selle kohta märgib komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 277 õigesti, et asjaolu, et Jaapani ettevõtjad olid aastatel 1988–1999
tänu teatamise mehhanismile teadlikud EMP‑s GIS projektide teostaja määramise osas tehtavast koostööst, ei saa mõjutada selle
teatamise hilisem lõpetamine. Sama käib TM T & D kohta. Nimelt võttis viimane üle oma aktsionäride – kes olid kõik kartelli
liikmed – GIS‑de alase tegevuse. Seda arvestades võib järeldada, et tal olid GIS projektide EMP‑s teostamiseks määramise alal
samad teadmised, mis olid nendel aktsionäridel.
Viiendaks, ühiskokkulepet, kokkuleppega GQ reguleeritavat ülemaailmset kartelli ja Euroopa tootjate koostöötegevust EMP‑s
viidi ellu üheaegselt, need puudutasid samu tooteid ja samu Euroopa tootjaid ning ühiskokkuleppe ja kokkuleppe GQ osas ka
samu Jaapani tootjaid. Samuti võeti eri meetmeid sama eesmärgi saavutamiseks, st GIS projektide ülemaailmse turu jagamise
süsteemi sisseseadmiseks ja eri osaliste vahel nende projektide ärajagamiseks.
Eespool toodut tervikuna arvesse võttes tuleb järeldada, et komisjon ei ole teinud hindamisviga, tuvastades, et ühiskokkulepe,
kokkuleppega GQ reguleeritav ülemaailmne kartell ja Euroopa tootjate koostöötegevus EMP‑s moodustavad ühe rikkumise, millel
on ühine eesmärk. Seetõttu tuleb kolmanda väite esimene osa tagasi lükata.
Väite teine osa, mis puudutab tõendeid vältava rikkumise ja hageja pideva osavõtu kohta
–       Poolte argumendid
Hageja väidab, et komisjon ei ole tõendanud, et hageja osales kokkuleppes GQ ajal, mil teised ettevõtjad sellest osa ei võtnud,
st 1999. septembrist 25. märtsini 2002.
Hageja märgib kõigepealt, et sel ajavahemikul oli kartell eriti Siemensi puudumise tõttu „kokku kukkunud”, GQ koosolekuid
peeti suhteliselt mitteformaalse arutelufoorumi vormis ilma, et neil oleks olnud konkurentsivastast eesmärki.
Edasi kinnitab hageja, et ta ei osalenud asjassepuutuval perioodil kokkuleppes GQ. Seda asjaolu tõendab Areva avaldus, mille
kohaselt oli 2002. aastal vaja GIS‑de turu üle arutamiseks suhelda TM T & D‑ga, mis tähendab, et TM T & D käimasolevates aruteludes
ei osalenud. Lisaks on ABB avaldus kartelli jätkumise kohta 1999. aasta septembrist 2002. aasta märtsini vastuoluline, sest
ABB väitis üheaegselt, et hageja jätkas kartelli tegevuses osalemist ja et TM T & D liitus kartelliga hiljem, nimelt samal
ajal Siemensiga. Lisaks ei toeta ABB avaldusi teised tõendid ning need on teinud ettevõtja, kes palus kaitset trahvide eest.
Lõpuks väidab hageja, et komisjoni seisukohtades kartelli suhtes asjassepuutuval ajavahemikul viidatakse kokkuleppele GQ ja
teatud juhtudel Euroopa tootjate vahelistele kokkulepetele, kuid mitte ühiskokkuleppele.
Komisjon vaidlustab hageja argumentide põhjendatuse.
–       Üldkohtu hinnang
Kohtupraktikast tuleneb, et kui poolte vahel on vaidlus rikkumise asetleidmise üle, tähendab turuosaliste õiguskindluse tagamise
nõue seda, et komisjonil, kellel on kohustus tõendada tema poolt tuvastatud rikkumisi, tuleb esitada tõendid, mis tõendavad
õiguslikult piisavalt rikkumise tunnusteks olevate asjaolude esinemist. Täpsemalt, mis puudutab rikkumise kestust, siis nõuab
sama õiguskindluse põhimõte, et kui puuduvad tõendid, mis otseselt tõendaksid rikkumise kestust, esitab komisjon vähemalt
tõendid, mis puudutavad ajaliselt piisavalt lähestikku aset leidnud asjaolusid, nii et mõistlikult võib tuletada, et see rikkumine
vältas katkematult kahe täpse kuupäeva vahel (Üldkohtu 7. juuli 1994. aasta otsus kohtuasjas T‑43/92: Dunlop Slazenger
vs
. komisjon, EKL 1994, lk II‑441, punkt 79; 6. juuli 2000. aasta otsus kohtuasjas T‑62/98: Volkswagen
vs
. komisjon, EKL 2000, lk II‑2707, punkt 188, ja 5. aprilli 2006. aasta otsus kohtuasjas T‑279/02: Degussa
vs
. komisjon, EKL 2006, lk II‑897, punktid 114 ja 153).
Lisaks ei takista see, et vältava rikkumise teatud kindlate ajavahemike kohta ei ole tõendeid esitatud, järeldamast, et kokku
kestis rikkumine nimetatud ajavahemikest kauem, kui selline järeldus põhineb objektiivsetel ja omavahel kooskõlas olevatel
kaudsetel tõenditel. Mitmeid aastaid kestva rikkumise puhul ei oma kartellikokkuleppe olemasolu seisukohast tähtsust, et selle
ilmingud on nähtavad erinevatel ajahetkedel, mis on üksteisest eraldatud pikemate või lühemate ajavahemikega, kui rikkumise
moodustavatel erinevatel tegevustel on üksainus eesmärk ning need kuuluvad ühe vältava rikkumise koosseisu (Euroopa Kohtu
21. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-113/04 P: Technische Unie
vs
. komisjon, EKL 2006, lk I-8831, punkt 169).
Mis puudutab kartelli tegevuse jätkamist 1999. aasta septembrist 2002. aasta märtsini, siis tuleb kõigepealt märkida, et kuna
Jaapani ettevõtjate poolt ühiskokkuleppega võetud kohustus ei seisnenud teatud tegude tegemises, vaid tegevusetuses, on iseenesest
raske tõendada, et seda kokkulepet täideti katkestusteta.
Kuid esiteks nähtub M. ütlustest, et kuni tema tegevuseni lõpetamiseni kartelli töös juunis 2002 jätkati nii kokkuleppe GQ
kui ühiskokkuleppe täitmist Jaapani ettevõtjatega, välja arvatud Hitachi, olenemata asjaolust, et viimase ja Siemensi puudumine
muutis tegevuse vähem tõhusaks. Sama väide on esitatud ka ABB avaldustes.
Teiseks, oma vastuses vastuväiteteatisele kinnitas Fuji, et Jaapani ettevõtjad osalesid rikkumises, sealhulgas ühiskokkuleppes
kuni 2000. aasta septembrini, kuupäevani, mil ta oma sõnul kartellist lahkus.
Kolmandaks järeldati eespool punktis 155, et 10. juuli 2002. aasta koosolekul tegi Alstom ettepaneku ühiskokkuleppe kohaldamisala
laiendamise kohta Kesk‑ ja Ida‑Euroopale. See asjaolu viitab sellele, et kokkulepe eksisteeris nii koosoleku toimumise ajal
kui teatud eelneva perioodi jooksul.
Neljandaks on kaudseks tõendiks, mis lubab arvata, et ühiskokkulepet jätkuvalt täideti, ka see, et Jaapani tootjad puudusid
asjassepuutuval ajavahemikul pikka aega Euroopa GIS projektide turult.
Viiendaks, kuna käesoleva väite esimeses osa suhtes tuvastati, et komisjon ei ole teinud viga, järeldades, et toime pandi
üks rikkumine, mis hõlmas muu hulgas ühiskokkulepet ja kokkulepet GQ, siis vastupidi sellele, mida väidab hageja, tuleb asuda
seisukohale, et tõend viimati nimetatud kokkuleppe jätkuva toimimise kohta ajavahemikul 1999. aasta septembrist 2002. aasta
märtsini on asjassepuutuv kaudne tõend selle kohta, et ühiskokkulepet täideti ka sel ajal. Nimelt arvestades, et rikkumine
oli üks tervik, on võimalik, et ühiskokkuleppe lõppemine oleks kahjustanud kokkuleppe GQ toimimist.
Hageja ei vaidle vastu vaidlustatud otsuse põhjendustes 191–196 esitatud järeldustele, et ABB, Alstom ja Melco saatsid detsembrist
2000 kuni jaanuarini 2001 omavahel fakse kokkuleppe GQ alusel projektide teostaja määramise kohta.
Hageja kinnitas ka, et vaidlustatud otsuse põhjenduses 197 loetletud kokkuleppe GQ koosolekute seast osales ta 2000. aasta
18. mai, 13. juuli ja 14. septembri koosolekutel, vaieldes vastu teiste koosolekute asetleidmisele.
Lõpuks ei vaidle hageja vastu sellele, et vaidlustatud otsuse põhjenduses 198 loetletud GIS projektidele määrati teostaja
vastavalt kokkuleppele GQ ning ta ei esita tõendeid, mis lubaksid arvata, et ta väljendas erimeelsust määramise tulemuste
suhtes või et ta neid ei järginud. Need asjaolud viitavad sellele, et kartell toimis või vähemalt oli selle mõju tunda ajavahemikul
27. augustist 1998 – vaidlustatud otsuse põhjenduse 198 punktis h nimetatud projekti kohta kokkuleppe sõlmimise kuupäev –
kuni 12. oktoobrini 2001 – kuupäev, mil vaidlustatud otsuse põhjenduse 198 punktis a nimetatud projekti kohta sõlmitud kokkulepe
kaotas oma mõju. Selle kohta on oluline meenutada, et EÜ artikkel 81 on kohaldatav, kui keelatud kokkuleppe mõju kestab edasi,
ilma et kokkulepet oleks ametlikult lõpetatud (Üldkohtu 10. märtsi 1992. aasta kohtuotsus T‑13/89: ICI
vs
. komisjon, EKL 1992, lk II‑1021, punkt 254, ja 13. detsembri 2001. aasta otsus kohtuasjas T‑48/98: Acerinox
vs
. komisjon, EKL 2001, lk II‑3859, punkt 63). Eespool viidatud kohtupraktika on analoogia alusel kohaldatav EMP lepingu artikli 53
lõikele 1.
Neid asjaolusid arvestades ei saa nõustuda hageja argumentatsiooniga, et asjassepuutuval perioodil olid kokkuleppe GQ koosolekud
muutunud konkurentsivastase eesmärgita suhteliselt mitteformaalseteks arutelufoorumiteks, ja vastata ei tule küsimusele, kas
see argumentatsioon esitati haldusmenetluses. See on nii seda enam, et nimetatud argumentatsiooni ei toeta muud tõendid kui
Melco avaldused, mida samuti ei toeta muud tõendid.
Seega tuleb asuda seisukohale, et tõendid, millele komisjon tugines ühiskokkuleppe ja kokkuleppe GQ täitmise kohta 1999. aasta
septembrist kuni 2002. aasta märtsini, puudutavad ajas piisavalt lähestikku asuvaid fakte, mis tähendab, et nimetatud ajavahemiku
osas on tõendatud vältava rikkumise toimepanemine.
Tuleb lisada, et eespool punktides 238–245 viidatud asjaolud puudutavad nii ühiskokkuleppe ja kokkuleppe GQ täitmist üldiselt
kui ka hageja isiklikku osalust nendes kokkulepetes. Liiatigi määratleti hagejat teatud projektides, mis olid välja toodud
vaidlustatud otsuse põhjenduses 198 esitatud nimekirjas ja mille sisu hageja ei vaidlusta, kui Jaapani tootjate grupi sekretäri.
See asjaolu tähendab, et asjassepuutuvate projektide teostamiseks määramise ajal võttis hageja kokkuleppest GQ aktiivselt
osa.
Seda tausta arvestades saab viiteid vajadusele võtta 2002. aastal toimunud läbirääkimistel ühendust TM T & D‑ga ja asjaolule,
et ta liitus kartelliga 2002. aastal, seletada faktiga, et sel ajal oli asutamisjärgus Toshiba ja Melco ühiselt kontrollitav
ettevõtja, kes pidi võtma üle nende aktsionäride GIS-alase tegevuse. Kuna TM T & D‑l oli uus struktuur, milles liideti kartelli
kahe liikme asjassepuutuv tegevus, on loogiline, et temaga tuli arutada kartelli süsteemi kavandatavaid muudatusi.
Mis puudutab trahvide eest kaitset taotlenud ettevõtja, tema töötajate ja endise töötajate väidetavat huvi üle hinnata uurimise
all olevate teise ettevõtjate konkurentsivastast tegevust, siis tuleb viidata eespool punktidele 94, 95, 111 ja 112.
Kõigest eeltoodust tuleneb, et hageja osavõtt kartellist 1999. aasta septembrist kuni 2002. aasta märtsini oli tõendatud ajas
piisavalt lähestikku asuvate asjaoludega.
Seetõttu tuleb tagasi lükata teise väite teine osa ja seetõttu teine väide tervikuna.
Kuna tagasi lükati kõik väited, mis olid esitatud selle nõude põhjendamiseks, milles paluti tühistada vaidlustatud otsuse
artiklid 1 ja 2 hagejat puudutavas osas, tuleb see nõue rahuldamata jätta.
2.
Nõue tühistada hagejale määratud trahv või seda oluliselt vähendada
Neljandas väites leiab hageja, et talle määratud trahv on diskrimineeriv ja liiga suur. See väide on jaotatud kuueks osaks.
Väite esimene osa puudutab viga tema rikkumisest osavõtu raskuse hindamisel. Väite teine osa puudutab viga rikkumise kestuse
hindamisel. Väite kolmanda osa kohaselt ei ole trahvi arvutamisel järgitud põhjendamiskohustust. Neljas osa puudutab viga
lähtesumma kindlaksmääramisel. Väite viienda osa kohaselt on TM T & D toime pandud rikkumise eest määratud trahv liiga suur.
Väite kuuenda osa kohaselt on tehtud viga rikkumise kergendavate asjaolude hindamisel.
Komisjon vaidlustab hageja argumentide põhjendatuse.

Väite esimene osa, mille kohaselt on hageja rikkumisest osavõtu raskust vääralt hinnatud
Poolte argumendid
Hageja väidab, et Euroopa ja Jaapani tootjatele määratud trahvide proportsioon vastab kokkuleppe GQ alusel määratud kvootide
proportsioonile. Ta järeldab sellest, et talle määrati trahv tegevuse eest, mida viidi läbi kokkuleppe GQ alusel. Kuid selline
lähenemine on väär ja diskrimineeriv. Esiteks ei võtnud komisjon arvesse seda, et tema suhteline kartellis osaluse raskus
oli väike, kuna ta osales ainult ühiskokkuleppes, samas kui Euroopa tootjad osalesid nii selles kokkuleppes kui EMP‑s teostatavaid
GIS projekte puudutavas kooskõlastatud tegevuses. Teiseks väidab hageja, et karistades teda tegevuse eest, mis leidis aset
väljaspool EMP‑d, ületas komisjon oma pädevust.
Komisjon vaidlustab hageja argumentide põhjendatuse.
Üldkohtu hinnang
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb juhul, kui rikkumise panid toime mitu ettevõtjat, uurida iga ettevõtja osaluse
suhtelist raskust (vt eespool punktis 218 viidatud kohtuotsus komisjon
vs.
Anic Partecipazioni, punkt

150 ja seal viidatud kohtupraktika). Rikkumise raskuse hindamisel ja trahvi kindlaksmääramisel tuleb arvesse võtta asjaolu,
et ettevõtja ei võtnud osa kõigist keelatud kokkuleppe moodustavatest tegudest või et tal oli väike roll nendes tegudes, milles
ta osales (eespool punktis 218 viidatud kohtuotsus komisjon
vs.
Anic Partecipazioni, punkt

90).
Kõigepealt tuleb täpsustada, et vaidlustatud otsuses ei karistata otsuse adressaate kokkuleppes GQ osalemise eest, mis ei
puudutanud EMP territooriumi. Nimelt on vaidlustatud otsuse artiklis 1 selgelt märgitud, et EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53
rikkumine puudutas GIS projekte EMP‑s. Seetõttu tuleb tagasi lükata argument komisjoni väidetava pädevuse puudumise kohta.
Kuid esimese väite uurimisel nähtus, et Jaapani ja Euroopa tootjate osalus EMP‑d puudutavates kokkulepetes ja kooskõlastatud
tegevustes ei olnud samasugune. Nimelt olid Jaapani tootjad võtnud endale ühiskokkuleppega kohutuse mitte tulla EMP turule
ja nende osalus seisnes seega tegevusetuses. Euroopa ettevõtjad omakorda jagasid omavahel sellel turul eri GIS projekte, tegutsedes
aktiivselt koostöös.
Kuid nende kahte laadi käitumiste raskusastmes ei ole olulist erinevust. Nagu märgitud eespool punktis 221, ei oma tähtsust
asjaolu, et hageja ei võtnud osa GIS projektide jagamisest EMP‑s, sest tema sekkumine – arvestades ühiskokkuleppega tema poolt
võetud kohustuse laadi – oli kasutu. Seega ei olnud hageja viidatud asjaolu tema valiku tulemus, vaid lihtsalt selle tagajärg,
milline oli tema osaluse laad EMP‑d puudutavas kokkuleppes. Kuid nimetatud osalus oli eeltingimus selleks, et Euroopa tootjad
saaksid omavahel EMP GIS projekte ära jagada vastavalt selleks kokku lepitud reeglitele.
Seega tuleb asuda seisukohale, et Jaapani ettevõtjate tegevuse raskusaste on sarnane Euroopa ettevõtjate tegevuse raskusastmega.
Seetõttu tuleb neljanda väite esimene osa tagasi lükata.

Väite teine osa, mille kohaselt on vääralt hinnatud rikkumise kestust
Poolte argumendid
Viidates eespool punktis 230–233 esitatud argumentidele kartelli tegevuse ja hageja osaluse peatamise kohta 1999. aasta septembrist
kuni 2002. aasta märtsini, väidab hageja, et talle määratud trahvi tuleb vähendada.
Komisjon vaidlustab hageja argumentide põhjendatuse.
Üldkohtu hinnang
Hageja piirdub väite käesolevas osas nende argumentide kordamisega, mida juba uuriti teise väite teise osa raames. Eespool
punktidest 235–252 tuleneb, et nendest argumentidest ei saa järeldada, et tuvastades, et kartell tegutses 1999. aasta septembrist
kuni 25. märtsini 2002 ja määrates hageja osaluse pikkuse, on komisjon teinud vea.
Neid asjaolusid arvestades tuleb väite käesolev osa tagasi lükata.

Väite kolmas osa, mille kohaselt ei ole trahvi arvutamisel järgitud põhjendamiskohustust
Poolte argumendid
Hageja on seisukohal, et komisjon ei ole adekvaatselt selgitanud arvutusmeetodit, mille alusel ta hageja trahvi kindlaks määras.
Ta viitab raskustele, mis esinesid komisjonile tasumisele kuuluva summa kindlaksmääramisel ja väidab, et tema positsiooni
kinnitab selle ala kogenud majandusekspertide arvamus. Ta leiab, et seetõttu ei ole komisjon täitnud põhjendamiskohustust.
Komisjon vaidlustab hageja argumentide põhjendatuse.
Üldkohtu hinnang
EÜ artikliga 253 nõutud põhjendused peavad olema sellised, et nendest nähtub selgelt ja üheselt akti andnud institutsiooni
arutluskäik, mis võimaldab huvitatud isikutel oma õiguste kaitsmiseks võetud meetme põhjuseid mõista ja ühenduste kohtul järelevalvet
teostada (Euroopa Kohtu 18. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C-338/00 P: Volkswagen
vs
. komisjon, EKL 2003, lk I-9189, punkt 124). Kuigi vastavalt EÜ artiklile 253 peab komisjon ära märkima kõiki faktilised ja
õiguslikud asjaolud, millest sõltub otsuse õigustatus, ja õiguslikud kaalutlused, mis viisid komisjoni otsuse vastuvõtmiseni,
ei nõua nimetatud säte, et ta esitaks kõik faktilised ja õiguslikud küsimused, mida haldusmenetluses käsitati (Euroopa Kohtu
17. jaanuari 1984. aasta otsus liidetud kohtuasjades 43/82 ja 63/82: VBVB ja VBBB
vs
. komisjon, EKL 1984, lk 19, punkt 22; 11. juuli 1989. aasta otsus kohtuasjas 246/86: Belasco jt
vs
. komisjon, EKL 1989, lk 2117, punkt 55, ja eespool viidatud 18. septembri 2003. aasta kohtuotsus Volkswagen
vs
. komisjon, punkt 127). Põhjendamiskohustuse nõuet tuleb hinnata, arvestades konkreetse juhtumi asjaolusid, milleks on muu
hulgas akti sisu, akti toetuseks esitatud põhjenduste laad ja selgituste saamise huvi, mis võib olla adressaadil või muul
isikul, keda akt otseselt ja isiklikult puudutab (vt Euroopa Kohtu 2. aprilli 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑367/95 P: komisjon
vs
. Sytraval ja Brink’s France, EKL 1998, lk I‑1719, punkt 63 ja seal viidatud kohtupraktika). Eespool viidatud kohtupraktika
on analoogia alusel kohaldatav ka komisjoni otsusele, milles tuvastatakse EMP lepingu artikli 53 lõike 1 rikkumine.
Käesolevas asjas võimaldavad vaidlustatud otsuse põhjendused 471–552 aru saada, millise meetodi oli komisjon trahvide arvutamiseks
valinud ja järgida, milliseid eri etappe ta selleks läbis.
Liiatigi, kuna hageja piirdub väitega, et tal esines raskusi komisjonile tasumisele kuuluva summa kindlaksmääramisel, täpsustamata
nende raskuste laadi ja arvutamise etappi, milles need raskused esinesid, ning jättes esitamata ka nende majandusekspertide
tähelepanekud, kellega ta väidetavalt konsulteeris, ei saa tema argumentatsiooni trahvi arvutamise põhjenduse kohta lähemalt
uurida.
Seetõttu tuleb neljanda väite kolmas osa tagasi lükata.

Väite neljas osa, mille kohaselt on tehtud viga lähtesumma kindlaksmääramisel
Poolte argumendid
Hageja väidab, et trahvi lähtesumma on määratud juhuslikult ja diskrimineerivalt.
Esiteks arvutas komisjon trahvid käibe alusel, mis üheaegselt käis nii GIS‑de kohta eraldi kui ka GIS‑l põhinevate elektrialajaamade
kohta. Selline arvutusviis oli Jaapani tootjatele ebasoodne, sest Lähis‑Ida ja Aasia GIS projektid, mille teostajad olid üldjuhul
Jaapani tootjad, olid tihti käivitusvalmis elektrialajaamad ja nendega kaasnesid seega lisaks GIS‑dele muud tooted ja teenused.
Seetõttu oli Jaapani tootjate käive suurem kui Euroopa tootjate oma.
Teiseks tugines komisjon Euroopa ettevõtjate turuosa kindlaksmääramiseks 2003. aasta käibele, st rikkumise viimasele täisaastale,
samas kui Jaapani tootjate puhul võttis ta aluseks 2001. aasta käibe, mis oli suurem, esitamata selles suhtes veenvaid põhjendusi.
Hageja hinnangul oleks komisjon pidanud kõigi kartelli liikmete puhul aluseks võtma 2003. aasta käibe, jagades kaheks kahe
ühiselt kontrollitava äriühingu käibe, kuhu sel ajal oli koondatud nelja Jaapani ettevõtja GIS‑de alane tegevus. Selline lähenemisviis
oleks olnud ühetaoline Euroopa tootjate kohtlemisega ja komisjoni otsustuspraktikaga.
Kolmandaks väidab hageja, et komisjon liigitas ta vääralt samasse kategooriasse Alstomi või Arevaga. Hageja leiab, et kui
tema trahvi lähtesumma arvutada 2003. aasta käibe alusel, on tema turuosa erinevus võrreldes Alstomi või Arevaga suurem kui
väiksemasse kategooriasse liigitatud ettevõtjate turuosadega, mis tähendab, et hageja oleks tulnud liigitada viimati nimetatud
kategooriasse.
Esimese vastuväite osas täheldab komisjon, et ainult asjaolu, et teatud toodete arvessevõtmine annab suurema käibe, ei ole
tõend diskrimineerimise kohta.
Mis puudutab teist vastuväidet, siis märgib komisjon, et ta valis aluseks võetavaks aastaks 2001. aasta seetõttu, et see oli
aasta, mis eelnes hageja ja Melco poolt ühiselt kontrollitava äriühingu TM T & D asutamise aastale. Ta selgitab, et emaettevõtjad
osalesid enamiku ajast kartellis individuaalselt, mis tähendab, et sobivam oli lähtesumma kindlaks määrata nende vastavate
käivete alusel, eelkõige selleks, et arvesse võtta erinevusi nende isiklikus turuosas TM T & D asutamise ajal.
Kolmandaks märgib komisjon, et vastuväide hageja kategooriasse liigitamise kohta on põhjendatud ainult siis, kui põhjendatud
on ka vastuväide aluseks võetava aasta kohta. Kuid see ei ole põhjendatud.
Üldkohtu hinnang
Esiteks tuleb meenutada, et komisjonil on trahvisummade kindlaksmääramisel kaalutlusruum, et suunata ettevõtjate tegevust
konkurentsieeskirjadest kinnipidamisele (vt Üldkohtu 29. aprilli 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-236/01, T-239/01,
T‑244/01–T‑246/01, T‑251/01 ja T‑252/01: Tokai Carbon jt
vs
. komisjon, EKL 2004, lk II-1181, punkt 216 ja seal viidatud kohtupraktika).
Komisjon määrab trahvisumma kindlaks rikkumise raskuse ja vajaduse korral kestuse alusel. Rikkumise raskus tuvastatakse selliste
kriteeriumide alusel nagu juhtumile omased asjaolud, selle kontekst ja trahvide hoiatava mõju ulatus. Samuti tuleb arvesse
võtta objektiivseid elemente, nagu konkurentsivastaste tegude sisu ja kestus, nende arv ja intensiivsus, mõjutatud turu ulatus
ja majanduskeskkonna kahjustatus. Analüüsis tuleb samuti arvestada vastutavate ettevõtjate suhtelist olulisust ja turuosa
ning rikkumise võimalikku kordamist (vt eespool punktis 40 viidatud kohtuotsus Aalborg Portland jt
vs
. komisjon, punktid 89–91).
Kuid igas asjas, milles komisjon kavatseb konkurentsiõiguse normide alusel trahve määrata, on ta kohustatud järgima õiguse
üldpõhimõtteid, mille hulgas on ka võrdse kohtlemise põhimõte, nagu seda on tõlgendanud ühenduste kohtud (Üldkohtu 27. septembri
2006. aasta otsus kohtuasjas T-59/02: Archer Daniels Midland
vs
. komisjon, EKL 2006, lk II-3627, punkt 315). Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt nõuab võrdse kohtlemise või ka diskrimineerimiskeelu
põhimõte, et sarnaseid olukordi ei käsitletaks erinevalt ja erinevaid olukordi ei käsitletaks ühtemoodi, välja arvatud juhul,
kui selline kohtlemine on objektiivselt põhjendatud (vt Üldkohtu 14. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas T‑311/94: BPB de Eendracht
vs
. komisjon, EKL 1998, lk II-1129, punkt 309 ja seal viidatud kohtupraktika).
Kuna määratavate trahvide omavahelise suhte kindlakstegemiseks tuleb aluseks võtta selliste ettevõtjate käibed, kes on toime
pannud ühe ja sama rikkumise, siis tuleb arvessevõetavat ajavahemikku piirata, et saadavad arvud oleksid nii võrreldavad kui
võimalik (Euroopa Kohtu 7. juuni 1983. aasta otsus liidetud kohtuasjades 100/80–103/80: Musique Diffusion française jt
vs.
komisjon, EKL 1983, lk 1825, punkt

122).
Käesolevas asjas nähtub vaidlustatud otsuse põhjendustest 480–490, et lähtesumma kindlaksmääramisel otsustas komisjon vastavalt
trahvide arvutamise suuniste punktile 1A kartelli liikmeid erinevalt kohelda selle alusel, milline oli nende suutlikkus tekitada
kahju konkurentsile. Selleks liigitas ta eri ettevõtjad viide gruppi vastavalt nende suhtelisele tähtsusele GIS‑de ülemaailmse
müügi käibes. Seda tausta arvestades leidis komisjon, et ainult EMP turu käive ei oleks usaldusväärne hindamiskriteerium,
sest ühiskokkuleppe eesmärk oli just tagada Jaapani tootjate puudumine sellelt turult.
Mis puudutab asjassepuutuvate ettevõtjate käibe kindlaksmääramiseks arvesse võetavaid tooteid, siis tuleb märkida, et vastavalt
eespool punktis 281 viidatud kohtupraktikale tuleb komisjonil muu hulgas arvesse võtta mõjutatud turu ulatust. Kuid käesolevas
asjas, nagu on märgitud vaidlustatud otsuse põhjenduses 9, puudutas kartell nii GIS eraldi kui ka alajaamu, millesse oli GIS
installeeritud. Seega ei ole komisjon teinud viga, arvutades asjassepuutuvate ettevõtjate trahvi lähtesumma nende toodete
käibe alusel. Järelikult tuleb hageja asjakohane argument tagasi lükata.
Mis puudutab aluseks võetud aasta valikut, siis tuleneb vaidlustatud otsuse põhjendustest 481, 482 ja 484, et ülemaailmse
müügi väärtuse kindlaksmääramiseks tugines komisjon hageja, Fuji, Hitachi ja Melco puhul aastale 2001 ja Euroopa tootjate
puhul aastale 2003, st rikkumise viimasele täisaastale. Hageja, Fuji, Hitachi ja Melco kui iseseisvate ettevõtjate trahvi
lähtesumma arvutus kartellis osalemise aja eest põhines nende 2001. aasta käibel, samas kui Euroopa tootjate trahvi lähtesumma
arvutamisel lähtuti 2003. aasta käibest.
Seega tuleb asuda seisukohale, et komisjon ei kohelnud aluseks võetud aasta valiku osas Jaapani tootjaid, sealhulgas hagejat,
ja Euroopa tootjaid võrdselt. Järelikult tuleb vastavalt eespool punktis 282 viidatud kohtupraktikale kontrollida, kas selline
erinev kohtlemine oli objektiivselt õigustatud.
Selles osas märgib komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 482, et 2001. aasta aluseks võtmist õigustab hageja puhul see,
et rikkumise jooksul osales ta kartellis enamiku ajast iseseisva ettevõtjana, mitte ühiselt kontrollitava äriühingu TM T & D
kaudu, kes võttis hageja ja Melco GIS‑de alase tegevuse üle 2002. aastal.
Kohtuistungil täpsustas komisjon, et tema eesmärk oli võtta arvesse TM T & D kahe aktsionäri ebavõrdset konkurentsipositsiooni
selle äriühingu asutamise ajal, kuna ülemaailmselt oli Melcol GIS‑de alal palju suurem turuosa kui hagejal. Komisjon on seisukohal,
et see, et ta võttis aluseks hageja ja Melco kui iseseisvate ettevõtjate kartellis osalemise viimase täisaasta, st aasta 2001,
võimaldas tal trahvisummade kindlaksmääramisel selle erinevuse  välja tuua – vastupidi meetodile, milles jagataks TM T & D
2003. aasta käive kahe aktsionäri vahel nende vastava osaluse alusel ühiselt kontrollitavas äriühingus.
Eesmärk, millele komisjon tugineb, on õiguspärane, kuna see võimaldab võrrelda ühiselt kontrollitava äriühingu aktsionäride
suutlikkust tekitada kahju konkurentsile ajal, mis eelnes selle äriühingu asutamisele.
Kuid käesolevas asjas nähtub, et komisjon võis oma eesmärgi saavutamiseks kasutada muid meetodeid, ilma et ta oleks pidanud
kohtlema Jaapani ja Euroopa tootjaid aluseks võetava aasta valiku suhtes ebavõrdselt. Näiteks hageja ja Melco trahvi kindlaksmääramisel
TM T & D asutamisele eelnenud aja eest oleks komisjon võinud lähtuda viimase trahvi lähtesummast, mis arvutataks välja tema
2003. aasta käibe alusel ning jagataks hageja ja Melco vahel vastavalt nende GIS‑de müügi proportsioonile viimasel aastal
enne ühiselt kontrollitava äriühingu asutamist, st aastal 2001.
Seetõttu tuleb asuda seisukohale, et käesolevas asjas ei õigusta hageja ebavõrdset kohtlemist komisjoni tahe järgida trahvide
määramisel rangelt hageja ja Melco omavahelist positsiooni.
Arvestades eeltoodut, tuleb järeldada, et valides Jaapani tootjate ülemaailmse müügi väärtuse kindlaksmääramiseks ja hageja
isikliku kartellis osalemise eest määratava trahvi arvutamiseks aluseks võetavaks aastaks 2001. aasta, rikkus komisjon võrdse
kohtlemise põhimõtet.
Nimetatud rikkumine muudab otseselt vääraks vaidlustatud otsuse artikli 2 punktis i hagejale isikliku ettevõtjana kartellis
osalemise eest määratud trahvi arvutuse. Ülemaailmse müügi väärtuse kindlaksmääramise ja turuosade kaudu mõjutab rikkumine
kaudselt hagejale vaidlustatud otsuse artikli 2 punktis h määratud trahvi arvutust, mis puudutab TM T & D asutamisele järgnenud
ajavahemikku.
Seetõttu tuleb väite käesoleva osaga nõustuda ja tühistada vaidlustatud otsuse artikli 2 punktid h ja i. Kuid kuna aluseks
võetud aasta valik vaidlustatud otsuse artikli 1 sisu ei mõjuta, ei tule seda artiklit tühistada ega muuta.
Lisaks ei tule uurida neljanda väite viiendat ja kuuendat osa. Nimelt, isegi kui nende väite osadega nõustuda, ei saaks see
viia vaidlustatud otsuse tühistamiseni suuremas ulatuses kui eelmises punktis märgitu.
Viimaseks, arvestades, et tuvastatud õigusvastasus puudutab hagejale määratud trahvi arvutamise aluse valikut ennast, ei saa
Üldkohus seda trahvi ise arvutada. Seetõttu ei saa Üldkohus käesolevas asjas teostada oma täielikku pädevust ja muuta vaidlustatud
otsuse artikli 2 punkte h ja i.

Kohtukulud
Vastavalt kodukorra artikli 87 lõikele 3 võib juhul, kui osa nõudeid rahuldatakse ühe poole, osa teise poole kasuks, Üldkohus
määrata kulude jaotuse või jätta kummagi poole kohtukulud tema enda kanda.
Kuna rahuldamata jäeti vaidlustatud otsuse artikli 1 tühistamise nõue, jäeti rahuldamata märkimisväärne osa hageja nõuetest,
kuigi osa tema nõuetest ka rahuldati.
Seetõttu tuleb otsustada, et hagejalt mõistetakse välja kolm neljandikku poolte kohtukuludest Üldkohtu menetluses ja komisjonilt
mõistetakse välja üks neljandik nendest kuludest.
Lisaks, väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei ole menetlusega seotud kuludena kodukorra artikli 91 punkti b tähenduses
käsitatavad kulud, mida kantakse seoses sundtäitmise vältimiseks võetud pangagarantiiga (vt eespool punktis 92 viidatud kohtuotsus
Cimenteries CBR jt
vs.
komisjon, punkt 5133 ja seal viidatud kohtupraktika). Seetõttu tuleb tagasi lükata hageja taotlus, et komisjonilt mõistetaks
need kulud välja.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (teine koda)
otsustab:
1.
Tühistada komisjoni 24. jaanuari 2007. aasta otsus K(2006) 6762 (lõplik) [EÜ] artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 kohase
menetluse kohta (juhtum COMP/F/38.899 – Gaasisolatsiooniga jaotusseadmed) artikli 2 punktid h ja i Toshiba Corp. puudutavas
osas.
2.
Jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata.
3.
Mõista Toshibalt välja kolm neljandikku poolte kohtukuludest Üldkohtu menetluses.
4.
Mõista komisjonilt välja üks neljandik poolte kohtukuludest Üldkohtu menetluses.
Pelikánová
Jürimäe
Soldevila Fragoso
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 12. juulil 2011 Luxembourgis.
Allkirjad
Sisukord
Vaidluse taust
1.  Hageja
2.  Tooted
3.  Haldusmenetlus
4.  Vaidlustatud otsus
Menetlus ja poolte nõuded
Õiguslik käsitlus
1.  Nõue tühistada vaidlustatud otsuse artiklid 1 ja 2 hagejat puudutavas osas
Kolmas väide, mille kohaselt rikkus komisjon hageja kaitseõigusi
Väite esimene osa, mille kohaselt ei ole vaidlustatud otsuse resolutsioonis rikkumine piisavalt selgelt määratletud
–  Poolte argumendid
–  Üldkohtu hinnang
Väite teine osa, mille kohaselt rikuti õigust tutvuda toimikuga
–  Poolte argumendid
–  Üldkohtu hinnang
Väite kolmas osa, et moonutatud on toimikumaterjale
–  Poolte argumendid
–  Üldkohtu hinnang
Esimene väide, et komisjon ei ole õiguslikult piisavalt tõendanud ühiskokkuleppe olemasolu
ABB esitatud tõendid
–  Poolte argumendid
–  Üldkohtu hinnang
ABB esitatud tõendeid toetavad tõendid
–  Poolte argumendid
–  Üldkohtu hinnang
Teatamise ja arvepidamise mehhanism
–  Poolte argumendid
–  Üldkohtu hinnang
Tõendid, mis tõendavad, et ühiskokkulepet ei eksisteerinud
–  Poolte argumendid
–  Üldkohtu hinnang
Üldine hinnang
Teine väide, mille kohaselt ei ole komisjon õiguslikult piisavalt tõendanud ühe vältava rikkumise toimepanemist
Väite esimene osa, mis puudutab tõendeid ühe rikkumise kohta
–  Poolte argumendid
–  Üldkohtu hinnang
Väite teine osa, mis puudutab tõendeid vältava rikkumise ja hageja pideva osavõtu kohta
–  Poolte argumendid
–  Üldkohtu hinnang
2.  Nõue tühistada hagejale määratud trahv või seda oluliselt vähendada
Väite esimene osa, mille kohaselt on hageja rikkumisest osavõtu raskust vääralt hinnatud
Poolte argumendid
Üldkohtu hinnang
Väite teine osa, mille kohaselt on vääralt hinnatud rikkumise kestust
Poolte argumendid
Üldkohtu hinnang
Väite kolmas osa, mille kohaselt ei ole trahvi arvutamisel järgitud põhjendamiskohustust
Poolte argumendid
Üldkohtu hinnang
Väite neljas osa, mille kohaselt on tehtud viga lähtesumma kindlaksmääramisel
Poolte argumendid
Üldkohtu hinnang
Kohtukulud
*
Kohtumenetluse keel: inglise.