CELEX: 62011CJ0281
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen
Geneettisesti muunnettujen mikro-organismien suljettu käyttö
Direktiivi 2009/41/EY
Virheellinen ja puutteellinen täytäntöönpano

Euroopan komissio vaatii kanteellaan unionin tuomioistuinta toteamaan, että Puolan tasavalta ei ole noudattanut geneettisesti muunnettujen mikro-organismien suljetusta käytöstä 6.5.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/41/EY (
EUVL L 125, s. 75
) mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole pannut täytäntöön tai koska se ei ole pannut asianmukaisesti täytäntöön kyseisen direktiivin 2 artiklan a, b ja d–f alakohtaa, 3 artiklan 3 kohtaa, 4 artiklan 3 kohtaa, 6–8 artiklaa, 9 artiklan 1 kohtaa ja 2 kohdan a alakohtaa, 10 artiklan 3 ja 4 kohtaa, 18 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa sekä 3 ja 4 kohtaa eikä liitteessä V olevan A osan neljättä luetelmakohtaa, B osan ensimmäistä luetelmakohtaa eikä C osan ensimmäistä luetelmakohtaa.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Tšekin tasavallan, Viron tasavallan, Kyproksen tasavallan, Latvian tasavallan, Liettuan tasavallan, Unkarin tasavallan, Maltan tasavallan, Puolan tasavallan, Slovenian tasavallan ja Slovakian tasavallan liittymisehdoista ja niiden sopimusten mukautuksista, joihin Euroopan unioni perustuu, tehdyn asiakirjan (
EUVL 2003, L 236, s. 33
; jäljempänä liittymisasiakirja) 2 artiklan mukaan sopimusten määräykset sekä Euroopan unionin toimielinten ennen liittymistä antamien toimien säännökset ja määräykset sitovat Puolan tasavaltaa sen liittymispäivästä eli 1.5.2004 alkaen.
Liittymisasiakirjan 54 artiklan mukaan uudet jäsenvaltiot toteuttavat toimenpiteet, jotka ovat tarpeen, jotta ne voisivat noudattaa liittymispäivästä alkaen direktiivien ja päätösten säännöksiä ja määräyksiä, jollei liittymisasiakirjan 24 artiklassa tarkoitetuissa liitteissä tai mainitun asiakirjan tai sen liitteiden muissa määräyksissä ole annettu muuta määräaikaa. Koska ei liittymisasiakirjan Puolan tasavaltaa koskevaan ja sen 24 artiklassa mainittuun liitteeseen XII eikä sen muihin kyseistä jäsenvaltiota koskeviin määräyksiin sisälly erityistä määräystä geneettisesti muunnettujen mikro-organismien käytöstä suljetuissa oloissa 23.4.1990 annetusta neuvoston direktiivistä 90/219/ETY (
EYVL L 117, s. 1
) ja direktiivin 90/219 muuttamisesta 26.10.1998 annetusta neuvoston direktiivistä 98/81/EY (
EYVL L 330, s. 13
), Puolan tasavallalla oli velvollisuus saattaa kyseiset direktiivit osaksi oikeusjärjestystään siihen päivään mennessä, kun se liittyi unioniin.
Direktiivissä 90/219 säädetään geneettisesti muunnettujen mikro-organismien suljettua käyttöä koskevista yleisistä toimenpiteistä ihmisten terveyden ja ympäristön suojelemiseksi.
Kyseistä direktiiviä on muutettu direktiivillä 98/81.
Direktiivi 90/219, sellaisena kuin se oli muutettuna direktiivillä 98/81 (jäljempänä direktiivi 90/219, sellaisena kuin se oli muutettuna), kumottiin ja korvattiin 10.6.2009 voimaan tulleella direktiivillä 2009/41.
Direktiivin 2009/41 2 artikla, joka on identtinen direktiivin 90/219, sellaisena kuin se oli muutettuna, 2 artiklan kanssa, sisältää seuraavat määritelmät:
”– –
a)
'mikro-organismilla' [tarkoitetaan] mikrobiologista solu- tai muuta rakennetta, joka pystyy lisääntymään tai siirtämään perintöainesta, mukaan lukien virukset, viroidit sekä eläin- ja kasvisoluviljelmät;
b)
'geneettisesti muunnetulla mikro-organismilla' (GMM:lla) [tarkoitetaan] mikro-organismia, jonka perintöainesta on muutettu tavalla, joka ei toteudu luonnossa pariutumisen tuloksena ja/tai luonnollisena rekombinaationa; tämän määritelmän mukaan:
i)
geneettistä muuntumista tapahtuu ainakin käytettäessä liitteessä I olevassa A osassa lueteltuja tekniikoita;
ii)
liitteessä I olevassa B osassa lueteltujen tekniikkojen ei katsota johtavan geneettiseen muuntumiseen;
– –
d)
'onnettomuudella' [tarkoitetaan] kaikkia tapauksia, joihin liittyy sellainen GMM:ien suljetusta käytöstä johtuva merkittävä ja tahaton päästö, joka saattaa merkitä välitöntä tai myöhempää vaaraa ihmisten terveydelle tai ympäristölle;
e)
'käyttäjällä' [tarkoitetaan] luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, joka vastaa GMM:ien suljetusta käytöstä;
– –”
Direktiivin 2009/41 3 artiklan 3 kohdassa, joka vastaa direktiivin 90/219, sellaisena kuin se oli muutettuna, 4 artiklan toista kohtaa, säädetään seuraavaa:
”[Direktiiviä 2009/41] ei sovelleta sellaisten GMM:ien säilytykseen, viljelyyn, kuljetukseen, tuhoamiseen, hävittämiseen tai käyttöön, jotka on saatettu markkinoille [geneettisesti muunnettujen organismien tarkoituksellisesta levittämisestä ympäristöön ja neuvoston direktiivin 90/220/ETY kumoamisesta 12.3.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston] direktiivin 2001/18/EY [(
EYVL L 106, s. 1
)] tai muun sellaisen yhteisön lainsäädännön nojalla, jossa määrätään mainitussa direktiivissä säädetyn kaltaisesta erityisestä ympäristövaarojen arvioinnista, edellyttäen, että suljettu käyttö on markkinoille saattamista koskevan luvan mahdollisten edellytysten mukaista.”
Direktiivin 2009/41 6 artiklassa, joka on identtinen direktiivin 90/219, sellaisena kuin se oli muutettuna, 7 artiklan kanssa, säädetään seuraavaa:
”Kun tiloja aiotaan käyttää ensimmäistä kertaa suljettua käyttöä varten, käyttäjän on ennen tällaisen käytön aloittamista tehtävä toimivaltaisille viranomaisille ilmoitus, jossa on vähintään liitteessä V olevassa A osassa luetellut tiedot.”
Direktiivin 2009/41 7 artiklassa, jolla korvattiin direktiivin 90/219, sellaisena kuin se oli muutettuna, 8 artikla, säädetään seuraavaa:
”Edellä 6 artiklassa tarkoitetun ilmoituksen tekemisen jälkeen luokkaan 1 kuuluva myöhempi suljettu käyttö voidaan aloittaa ilman uutta ilmoitusta. GMM:ien käyttäjien on luokkaan 1 kuuluvan suljetun käytön osalta pidettävä kirjaa kaikista 4 artiklan 6 kohdassa tarkoitetuista arvioinneista, joita koskevat tiedot on pyynnöstä toimitettava toimivaltaiselle viranomaiselle.”
Direktiivin 2009/41 8 artiklassa, joka on kirjoitettu lähes samansisältöiseksi kuin direktiivin 90/219, sellaisena kuin se oli muutettuna, 9 artikla, säädetään seuraavaa:
”1.   Ensimmäisestä ja myöhemmästä luokkaan 2 kuuluvasta suljetusta käytöstä, jonka on määrä tapahtua tiloissa, joista on tehty 6 artiklan mukainen ilmoitus, on tehtävä ilmoitus, joka sisältää liitteessä V olevassa B osassa luetellut tiedot.
2.   Jos luokkaan 2 tai sitä ylempään luokkaan kuuluvaa suljettua käyttöä varten tarkoitetuista tiloista on aiemmin tehty ilmoitus ja jos siihen liittyvät lupavaatimukset on täytetty, luokkaan 2 kuuluva suljettu käyttö voidaan aloittaa välittömästi uuden ilmoituksen jättämisen jälkeen.
Ilmoituksen tekijä voi kuitenkin itse pyytää virallista lupaa koskevaa päätöstä toimivaltaiselta viranomaiselta. Päätös on tehtävä viimeistään 45 päivän kuluessa ilmoituksen tekemisestä.
3.   Jos luokkaan 2 tai sitä ylempään luokkaan kuuluvaa suljettua käyttöä varten tarkoitetuista tiloista ei ole aiemmin tehty ilmoitusta ja ellei toimivaltainen viranomainen toisin ilmoita, luokkaan 2 kuuluva suljettu käyttö voidaan aloittaa 45 päivän kuluttua 1 kohdassa tarkoitetun ilmoituksen tekemisestä tai aikaisemmin toimivaltaisen viranomaisen suostumuksella.”
Direktiivin 2009/41 9 artiklassa, jonka sisältö on käytännössä identtinen direktiivin 90/219, sellaisena kuin se oli muutettuna, 10 artiklan kanssa, säädetään seuraavaa:
”1.   Luokkaan 3 tai 4 kuuluvasta ensimmäisestä tai myöhemmästä suljetusta käytöstä, jonka on määrä tapahtua tiloissa, joista on annettu ilmoitus 6 artiklan mukaisesti, on tehtävä ilmoitus, joka sisältää liitteessä V olevassa C osassa luetellut tiedot.
2.   Luokkaan 3 tai sitä ylempään luokkaan kuuluvaa suljettua käyttöä ei saa aloittaa ilman toimivaltaisen viranomaisen etukäteen antamaa kirjallista lupaa; viranomaisen on ilmoitettava päätöksestään kirjallisesti:
a)
viimeistään 45 päivän kuluttua uuden ilmoituksen tekemisestä, jos luokkaan 3 tai sitä ylempään luokkaan kuuluvaan suljettuun käyttöön tarkoitetuista tiloista on tehty aiemmin ilmoitus ja jos on täytetty siihen liittyvät hyväksymisvaatimukset, jotka koskevat samaan tai ylempään luokkaan kuuluvaa suljettua käyttöä kuin mikä oli määrä aloittaa;
b)
muissa tapauksissa viimeistään 90 päivän kuluttua ilmoituksen tekemisestä.”
Direktiivin 2009/41 10 artiklassa, joka vastaa direktiivin 90/219, sellaisena kuin se oli muutettuna, 11 artiklaa, säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltioiden on nimettävä viranomainen tai viranomaiset, jotka ovat toimivaltaisia panemaan täytäntöön ne toimenpiteet, joista jäsenvaltiot päättävät tämän direktiivin nojalla, ja ottamaan vastaan ja vahvistamaan saaneensa 6, 8 ja 9 artiklassa tarkoitetut ilmoitukset.
2.   Toimivaltaisten viranomaisten on tutkittava, ovatko ilmoitukset tämän direktiivin vaatimusten mukaisia, ovatko annetut tiedot oikeita ja täydellisiä ja ovatko 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu arviointi ja suljetun käytön luokka oikeita, sekä tarvittaessa tutkittava, ovatko eristämiseen, muuhun suojaamiseen, jätehuoltoon ja hätätilanteisiin liittyvät toimenpiteet asianmukaisia.
3.   Tarvittaessa toimivaltainen viranomainen voi:
a)
pyytää käyttäjää antamaan lisätietoja tai muuttamaan ehdotetun suljetun käytön edellytyksiä tai muuttamaan suljetun käytön luokitusta. Tällöin toimivaltainen viranomainen voi vaatia, että ehdotettua suljettua käyttöä ei aloiteta, tai jos se on jo aloitettu, että se keskeytetään tai lopetetaan, kunnes toimivaltainen viranomainen on antanut suostumuksensa saamiensa lisätietojen tai suljetun käytön muutettujen edellytysten perusteella;
b)
rajoittaa aikaa, jona suljettu käyttö sallitaan, tai asettaa käytölle tiettyjä erityisiä edellytyksiä.
4.   Edellä 8 ja 9 artiklassa tarkoitettuja määräaikoja laskettaessa mukaan ei lueta aikaa, jona toimivaltainen viranomainen:
a)
odottaa 3 kohdan a alakohdan mukaisesti ilmoittajalta pyytämiään lisätietoja tai
b)
järjestää julkisen kuulemisen tai kyselyn 12 artiklan mukaisesti.”
Direktiivin 2009/41 16 artiklassa, jonka sanamuoto on olennaisilta osin identtinen direktiivin 90/219, sellaisena kuin se oli muutettuna, 17 artiklan kanssa, säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että toimivaltainen viranomainen järjestää tarkastuksia ja muita valvontatoimenpiteitä sen varmistamiseksi, että käyttäjät noudattavat tätä direktiiviä.”
Direktiivin 2009/41 18 artiklan 1, 3 ja 4 kohdassa, jotka vastaavat direktiivin 90/219, sellaisena kuin se oli muutettuna, 19 artiklan 1, 4 ja 5 kohtaa, säädetään seuraavaa:
”1.   Jos tietojen ilmitulo vaikuttaa vähintään yhteen ympäristötiedon julkisesta saatavuudesta 28 päivänä tammikuuta 2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/4/EY [(
EYVL L 41, s. 26
)] 4 artiklan 2 kohdassa mainituista seikoista, ilmoittaja voi osoittaa tämän direktiivin mukaisesti annetuista ilmoituksista ne tiedot, joita on käsiteltävä luottamuksellisina. Tällöin on esitettävä todennettavat perustelut.
Toimivaltaisen viranomaisen on ilmoittajaa kuultuaan päätettävä, mitä tietoja on pidettävä luottamuksellisina, ja ilmoitettava päätöksestään ilmoittajalle.
– –
3.   Komissio ja toimivaltaiset viranomaiset eivät saa ilmaista kolmansille tämän direktiivin mukaisesti ilmoitettuja tai muuten annettuja 1 kohdan toisen alakohdan mukaisesti luottamuksellisina pidettäviä tietoja, ja niiden on suojattava saatuihin tietoihin liittyviä immateriaalioikeuksia.
4.   Jos ilmoittaja jostakin syystä peruuttaa ilmoituksensa, toimivaltaisen viranomaisen on säilytettävä annettujen tietojen luottamuksellisuus.”
Puolan oikeus
Geneettisesti muunnetuista organismeista 22.6.2001 annetun lain (ustawa o organizmach genetycznie zmodyfikowanych; Dz. U. 2007, nro 36, järjestysnumero 233) 3 artiklassa mainitaan seuraavat määritelmät:
”1)
’organismilla’ tarkoitetaan biologista solu- tai muuta rakennetta, joka pystyy lisääntymään tai siirtämään perintöainesta, mukaan lukien virukset ja viroidit;
2)
’geneettisesti muunnetulla organismilla’ [(GMO)] tarkoitetaan sellaista muuta organismia kuin ihmistä, jonka perintöainesta on muunnettu luonnonolosuhteissa pariutumisen tuloksena tai luonnollisena rekombinaationa toteutumattomalla tavalla ja joita voivat olla muun muassa
a)
yhdistelmä-DNA-tekniikat, joissa käytetään vektoreita ja joihin kuuluu muun muassa perintöaineksen muodostaminen liittämällä organismin ulkopuolella tuotettuja DNA-molekyylejä virusten, plasmidien tai muiden vektoreiden sisään ja liittämällä niitä isäntäorganismiin, jonka sisällä ne eivät esiinny luonnollisesti mutta jossa ne voivat lisääntyä jatkuvasti;
b)
tekniikat, joissa organismiin viedään suoraan organismin ulkopuolella valmistettua perintöainesta, erityisesti mikroinjektio, makroinjektio ja mikrokapselointi;
c)
luonnossa toteutumattomat tavat, joissa vähintään kahden eri solun perintöaines yhdistetään ja joissa sovelletun menetelmän lopputuloksena on sellaisen uuden solun muodostuminen, joka voi siirtää emoaineksesta poikkeavaa perintöainestaan tytärsoluihin;
– –
7)
’geneettisesti muunnettujen organismien käyttäjällä’ tarkoitetaan sellaista luonnollista henkilöä, oikeushenkilöä tai oikeushenkilöllisyyttä vaille olevaa järjestäytynyttä yksikköä, joka omaan lukuunsa harjoittaa geneettisesti muunnettujen organismien suljettua käyttöä tai toimintaa, jossa niitä päästetään tarkoituksellisesti ympäristöön, mukaan lukien GMO-tuotteiden saattaminen markkinoille;
8)
’onnettomuudella’ tarkoitetaan kaikkia tapauksia, joista seuraa geneettisesti muunnettujen organismien tahaton päästö ympäristöön niiden suljetun käytön aikana, mistä voi seurata suora tai myöhempi vaara ihmisten terveydelle tai ympäristölle;
– –”
Geneettisesti muunnetuista organismeista annetun lain 14 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.   Ellei 2 momentista muuta johdu, ministeri julkaisee virallisessa lehdessä tiedot 33 §:ssä tarkoitetuista onnettomuuksista ja niiden vaikutuksista sekä niistä aiheutuvista vaaroista.
2.   Ympäristötiedon saatavuutta koskevia säännöksiä sovelletaan soveltuvin osin geneettisesti muunnettuja organismeja koskevien tietojen saatavuuteen.”
Kyseisen lain 14 bis §:ssä säädetään seuraavaa:
”Julkistettavia ovat
1)
geneettisesti muunnettujen organismien yleisiin ominaisuuksiin liittyvät tiedot;
2)
geneettisesti muunnettujen organismien käyttäjän nimeen ja osoitteeseen tai toiminimeen ja kotipaikkaan liittyvät tiedot;
3)
geneettisesti muunnettujen organismien suljetun käytön tai geneettisesti muunnettujen organismien tarkoituksellisen ympäristöön päästämisen paikkaan liittyvät tiedot;
4)
geneettisesti muunnettujen organismien markkinoille saattamisen paikkaan, laajuuteen ja luonteeseen liittyvät tiedot;
5)
sellaiset muut kuin 1–4 kohdassa luetellut tiedot, joilla on merkitystä turvallisuuden sekä ihmisten terveyden ja ympäristön suojaamisen kannalta.”
Mainitun lain 16 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Geneettisesti muunnettujen organismien suljettu käyttö edellyttää ministerin lupaa, ellei tässä luvussa toisin säädetä.”
Saman lain 17 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Ihmisten terveydelle ja ympäristölle aiheutuvan riskin perusteella voidaan määrittää neljä geneettisesti muunnettujen organismien suljetun käytön luokkaa:
1)
luokka I – riskittömät toiminnot;
2)
luokka II – vähäisen riskin toiminnot;
3)
luokka III – kohtuullisen riskin toiminnot;
4)
luokka IV – huomattavan riskin toiminnot.”
Geneettisesti muunnetuista organismeista annetun lain 21 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.   16 §:ssä tarkoitettua geneettisesti muunnettujen organismien suljettua käyttöä koskevissa lupahakemuksissa on oltava erityisesti seuraavat tiedot:
1)
tiedot geneettisesti muunnettujen organismien käyttäjästä, mukaan lukien toiminimi ja kotipaikka tai sukunimi, etunimi ja osoite sekä suunnitellusta geneettisesti muunnettujen organismien suljetusta käytöstä välittömästi vastuussa olevan henkilön sukunimi ja etunimi;
2)
tiedot suunnitelluista toiminnoista, mukaan lukien seuraavat tiedot geneettisesti muunnettujen organismien tai geneettisesti muunnettujen organismien yhdistelmien ominaisuuksista:
a)
käytettävät luovuttaja- ja vastaanottajaorganismit sekä sovellettava vektori;
b)
muuntamisessa käytettävän perintöaineksen lähde ja suunniteltu tehtävä
c)
geneettisesti muunnetun organismin yksilöivät tekijät;
3)
tiedot oletetun riskin tasosta ja tyypeistä;
4)
tiedot geneettisesti muunnettujen organismien muuntamiseen sovellettavista turvallisuusjärjestelyistä;
5)
tiedot geneettisesti muunnettuja organismeja sisältävien jätteiden käsittelyä varten suunnitelluista toimenpiteistä.
2.   1 momentissa tarkoitettuun geneettisesti muunnettujen organismien suljettua käyttöä koskevaan lupahakemukseen on liitettävä
1)
6 §:ssä tarkoitettu riskienarviointiasiakirja;
2)
19 §:ssä tarkoitettu hätäsuunnitelma.
3.   Uutta geneettisesti muunnettujen organismien suljettua käyttöä koskeviin hakemuksiin on sisällytettävä myös tiedot aikaisemman suljetun käytön tuloksista.”
Kyseisen lain 23 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.   Lupa myönnetään määräajaksi, joka ei voi ylittää viittä vuotta, sen jälkeen kun on tarkastettu, että laissa säädetyt geneettisesti muunnettujen organismien suljetun käytön edellytykset täyttyvät, ellei 4 momentista muuta johdu.
2.   Ennen luvan myöntämistä on mahdollista
1)
kehottaa tarpeen vaatiessa hakijana olevaa geneettisesti muunnettujen organismien käyttäjää toimittamaan asetetussa määräajassa puuttuvat asiakirjat, joilla voidaan osoittaa, että hakija täyttää laissa säädetyt geneettisesti muunnettujen organismien suljetun käytön toteuttamisen edellytykset;
2)
vaatia geneettisesti muunnettujen organismien käyttäjää esittämään aineiston täysimääräisen tutkimisen edellyttämät lisätiedot ja erityisesti 15 §:ssä tarkoitetun ilmoituksen;
3)
tarkastaa lupahakemuksessa ilmoitetut seikat sen toteamiseksi, täyttääkö hakijana oleva geneettisesti muunnettujen organismien käyttäjä hakemuksen kohteena olevan geneettisesti muunnettujen organismien suljetun käytön edellytykset.
3.   Hakija vastaa 2 momentissa tarkoitettujen lisätietojen ja ilmoituksen esittämiseen liittyvistä kustannuksista.
4.   Ministeri ei myönnä haettua lupaa luokkiin III ja IV kuuluville toiminnoille, jos on olemassa perusteltuja syitä katsoa, ettei suunnitelluilla suojelutoimilla voida taata sellaista turvan tasoa, jotta voidaan ehkäistä vakavat ja korjaamattomat seuraukset onnettomuustilanteessa ja poistaa suunniteltuun geneettisesti muunnettujen organismien suljettuun käyttöön liittyvä onnettomuusriski.”
Mainitun lain 24 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.   Geneettisesti muunnettujen organismien suljettua käyttöä koskeva lupa myönnetään hakemuksen vastaanottamisesta laskettavassa kolmen kuukauden määräajassa. Määräajan kuluminen keskeytyy 23 §:n 2 momentin 1 ja 2 kohdassa tarkoitetuissa tilanteissa.
1   bis. 29 §:ssä tarkoitetuissa tapauksissa 1 momentissa tarkoitetun geneettisesti muunnettujen organismien suljettua käyttöä koskevan luvan myöntämisen määräaikaa pidennetään kuulemisen kestoa vastaavasti mutta enintään 30 päivällä.
2.   Jos todetaan, että toiminta on luokiteltu kuuluvaksi vähäisemmän riskin luokkaan kuin mihin se olisi kaikki asiakirjat huomioon ottaen pitänyt sijoittaa, geneettisesti muunnettujen organismien käyttäjää voidaan vaatia muuttamaan toiminnan luokittelua.
3.   Jos tämä kieltäytyy muuttamasta toiminnan luokittelua, ministeri ei myönnä lupaa tai peruuttaa sen.
4.   Jos ihmisten terveyden tai ympäristön suojelu edellyttää, geneettisesti muunnettujen organismien suljettua käyttöä koskevassa luvassa on mahdollista asettaa geneettisesti muunnettujen organismien käytön aloittamiselle lisäedellytyksiä, jotka koskevat 17 ja 18 §:n perusteella määritettyjä vaatimuksia pidemmälle menevien, työtekijöiden turvallisuutta koskevien toimien tasoon ja laatuun liittyvien vaatimusten soveltamista.”
Saman lain 29 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Yleisön osallistumista geneettisesti muunnettujen organismien suljettua käyttöä koskevan luvan myöntämismenettelyyn säännellään yleisön osallistumisesta ympäristönsuojelumenettelyihin annetuilla säännöksillä.”
Geneettisesti muunnetuista organismeista annetun lain 31 §:ssä säädetään mahdollisuudesta muuttaa toiminnan sijoittamista tiettyyn luokkaan ”geneettisesti muunnettujen organismien uudella suljetulla käytöllä, joka kuuluu riskiluokkiin I tai II ja tapahtuu samassa paikassa ja samoissa olosuhteissa ja joka ei edellytä uuttaa lupaa geneettisesti muunnettujen organismien suljettuun käyttöön, ellei 24 §:n 2 momentista muuta johdu”.
Kyseisen lain 32 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.   Geneettisesti muunnettujen organismien käyttäjän on ilmoitettava viipymättä ministerille ja 19 §:n 5 momentissa tarkoitetulle elimelle
1)
kaikista geneettisesti muunnettujen organismien suljetun käytön edellytysten muutoksista, jotka voivat lisätä riskejä ihmisten terveydelle tai ympäristölle;
2)
kaikista 21 §:ssä tarkoitettujen tietojen muutoksista.
2.   Edellä 1 momentin 1 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa ministeri pyytää, ottaen huomioon henkilöiden tai ympäristön turvallisuuteen liittyvät seikat, geneettisesti muunnettujen organismien käyttäjää muuttamaan tämän seurauksena suorittamisolosuhteita tai keskeyttämään geneettisesti muunnettujen organismien suljetun käytön tai lopettamaan sen ja asettaa geneettisesti muunnettujen organismien käyttäjälle määräajan kyseisiin toimiin ryhtymiselle.”
Mainitun lain 34 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”1.   Ministeri pitää rekisteriä geneettisesti muunnettujen organismien suljetusta käytöstä.
2.   Edellä 1 momentissa tarkoitettu rekisteri sisältää seuraavat tiedot:
1)
geneettisesti muunnettujen organismien suljettua käyttöä koskevat lupahakemukset liiteasiakirjoineen;
2)
ilmoitukset geneettisesti muunnettujen organismien uudesta suljetusta käytöstä;
3)
luvat geneettisesti muunnettujen organismien suljettuun käyttöön perusteluineen sekä tiedot lupien peruuttamisesta tai muutoksista;
4)
komission lausunnon;
5)
tiedot onnettomuuksista ja erityisesti
a)
luettelon onnettomuuksista;
b)
arvioinnin eri onnettomuuksien syistä;
c)
kuvauksen pelastustoimissa ja onnettomuuksien vaikutusten poistamisessa saaduista kokemuksista;
d)
luettelon geneettisesti muunnettujen organismien käyttäjän toimista samantyyppisten onnettomuuksien ehkäisemiseksi;
e)
arvioinnin onnettomuuden seurauksista.
2a.   Rekisteriä pidetään sähköisessä muodossa.
3.   Rekisteri on julkinen; 14 §:n 2 momentin ja 14 bis §:n säännöksiä sovelletaan soveltuvin osin.
4.   Rekisteriin tutustuminen on maksutonta.”
Ympäristötiedon saatavuudesta ja ympäristönsuojelusta, yleisön osallistumisesta ympäristönsuojeluun ja ympäristövaikutusten arvioinnista 3.10.2008 annettu laki (ustawa o udostępnianiu informacji o środowisku i jego ochronie, udziale społeczeństwa w ochronie środowiska oraz o ocenach oddziaływania na środowisko) (Dz. U. nro 199, järjestysnumero 1277; jäljempänä ympäristötietolaki) kuuluu Puolan alueella sovellettavaan geneettisesti muunnettujen mikro-organismien suljettua käyttöä koskevaan järjestelmään.
Kyseisen lain 16 §:n 1 momentin mukaan hallintoviranomaiset eivät anna yleisölle oikeutta tutustua ympäristö- ja ympäristönsuojelutietoihin, jos kyseiset tiedot koskevat
”1)
yleisiä tilastoja koskevissa tutkimuksissa käytettyjä henkilökohtaisia tietoja, joihin sovelletaan yleisistä tilastoista 29.6.1995 annetussa laissa tarkoitettua tilastosalaisuutta – –;
2)
asioita, joihin kohdistuu tuomioistuinmenettely, kurinpitomenettely tai rikosoikeudellinen menettely, jos oikeus tutustua tietoihin voi haitata menettelyn kulkua;
3)
tekijänoikeuksista, lähioikeuksista ja patenttioikeuksista – – 4.2.1994 annetussa laissa ja teollisoikeuksista 30.6.2000 annetussa laissa tarkoitettuja tekijänoikeuksia koskevia asioita, jos oikeus tutustua tietoihin voi vahingoittaa kyseisiä oikeuksia;
4)
kolmansien henkilöiden henkilötietojen suojasta – – 29.8.1997 annetussa laissa tarkoitettuja henkilötietoja, jos oikeudesta tutustua tietoihin saattaa seurata henkilötietojen suojaa koskevien säännösten rikkominen;
5)
sellaisia kolmansien henkilöiden toimittamia asiakirjoja tai tietoja, jotka kyseiset henkilöt ovat toimittaneet vapaaehtoisesti ja pyytäneet, ettei niitä ilmaistaisi, ja joita kyseisten henkilöiden ei olisi tarvinnut toimittaa ja joita heitä ei olisi voitu velvoittaa toimittamaan;
6)
asiakirjoja tai tietoja, jos oikeus tutustua niihin voisi aiheuttaa riskin ympäristölle tai kansalliselle ympäristöturvallisuudelle;
7)
kaupallisesti arkaluonteisia tietoja, joihin kuuluvat muun muassa kolmansien henkilöiden toimittamat tekniset tiedot, jotka kuuluvat liikesalaisuuden piiriin, jos oikeus tutustua tällaisiin tietoihin voi vaikuttaa kyseisten henkilöiden kilpailuasemaan ja jos nämä ovat esittäneet perustellun pyynnön siitä, ettei edellä mainittuja tietoja ilmaistaisi;
8)
toimintoja, joilla voi olla merkittävä ympäristövaikutus ja jotka suoritetaan suljetuissa tiloissa ja joihin yleisön osallistumista koskevaa menettelyä ei 79 §:n 2 momentin mukaan sovelleta;
9)
maanpuolustusta ja valtion turvallisuutta;
10)
yleistä turvallisuutta.”
Ympäristötietolain 33–38 §:ssä säädetään yleisön osallistumista päätöksentekomenettelyyn koskevista säännöistä.
Kyseisen lain 33 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Viranomaisen, jolla on toimivalta tehdä yleisön osallistumista edellyttävä päätös tai muuttaa tällaista päätöstä, on ennen sen tekemistä tai muuttamista tiedotettava yleisölle mahdollisimman nopeasti
1)
siitä, että toiminnan mahdollisia ympäristövaikutuksia koskeva arviointi on aloitettu;
2)
menettelyn aloittamisesta;
3)
kyseessä olevassa asiassa tehtävän päätöksen kohteesta;
4)
päätöksen tekemiseen toimivaltaisesta viranomaisesta ja niistä toimivaltaisista viranomaisista, joilta on pyydetty lausuntoa tai suostumusta;
5)
mahdollisuudesta tutustua asiaa koskevaan tarpeelliseen aineistoon ja paikasta, jossa siihen voidaan tutustua;
6)
mahdollisuudesta esittää huomautuksia ja tiedusteluja;
7)
huomautusten ja tiedustelun esittämistavasta ja -paikasta, missä yhteydessä on mainittava, että ne on jätettävä 21 päivän määräajassa;
8)
viranomaisesta, jolla on toimivalta tutkia huomautukset ja tiedustelut;
9)
36 §:n mukaisen yleisen hallinnollisen kuulemisen, johon yleisö voi osallistua, määräajasta ja paikasta, jos tällainen kuuleminen on järjestettävä;
10)
menettelystä rajat ylittävien ympäristövaikutusten tilanteessa, jos tällainen menettely on aloitettava.”
Oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely
Komissio osoitti 23.10.2007 Puolan tasavallalle virallisen huomautuksen, jossa se kiinnitti kyseisen jäsenvaltion huomiota tarpeeseen varmistaa direktiivin 98/81 täysimääräinen ja asianmukainen täytäntöönpano.
Puolan tasavalta vastasi viralliseen huomautukseen 13.12.2007 päivätyllä kirjeellä, jossa se kiisti perustelut, jotka komissio oli esittänyt kyseisen direktiivin säännösten täytäntöönpanon laiminlyöntiä tai virheellistä täytäntöönpanoa koskevien väitteidensä tueksi.
Koska komissio ei ollut tyytyväinen kyseiseen vastaukseen, se osoitti Puolan tasavallalle 25.6.2009 perustellun lausunnon.
Puolan tasavalta vastasi kyseiseen perusteltuun lausuntoon 20.8.2009 päivätyllä kirjeellä ja toisti vastauksessaan komission antamaan viralliseen huomautukseen esittämänsä väitteet.
Tässä tilanteessa komissio päätti 6.6.2011 nostaa nyt käsiteltävän kanteen.
Kanne
Aluksi on palautettava mieleen, että komissiolla on oikeus vaatia sellaisten jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen toteamista, jotka perustuvat unionin toimen alkuperäiseen mutta myöhemmin muutettuun tai kumottuun versioon, jos nämä velvoitteet on sisällytetty myös uusiin säännöksiin tai määräyksiin (asia
C-275/04, komissio v. Belgia, tuomio 5.10.2006, Kok., s. I-9883
, 35 kohta; asia
C-174/07, komissio v. Italia, tuomio 11.12.2008, Kok., s. I-180
*, 31 kohta ja asia
C-492/08, komissio v. Ranska, tuomio 17.6.2010, Kok., s. I-5471
, 31 kohta).
Käsiteltävässä asiassa on riidatonta, että komission mainitsemat direktiivin 2009/41 säännöksiin perustuvat velvoitteet vastaavat velvoitteita, joita sovellettiin jo ennen kyseisen direktiivin voimaantuloa direktiivin 90/219, sellaisena kuin se oli muutettuna, perusteella. Niinpä komissio voi vedota tämän oikeudenkäyntimenettelyn yhteydessä väitettyyn jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämiseen, vaikka se nojautuikin oikeudenkäyntiä edeltäneessä menettelyssä tuolloin sovelletun direktiivin 90/219, sellaisena kuin se oli muutettuna, vastaaviin säännöksiin.
Lisäksi on täsmennettävä, että komissio on vastauksessaan sen jälkeen, kun se oli saanut tiedon Puolan viranomaisten vastineessaan esittämistä väitteistä, päättänyt luopua niistä kannekirjelmässään esittämistään kanneperusteista, jotka koskevat direktiivin 2009/41 2 artiklan f alakohtaa, 4 artiklan 3 kohtaa, 6 artiklaa, 8 artiklan 1 kohtaa, 9 artiklan 1 kohtaa sekä liitteessä V olevan A osan neljättä luetelmakohtaa, B osan ensimmäistä luetelmakohtaa ja C osan ensimmäistä luetelmakohtaa, jotka eivät näin ollen ole enää käsiteltävän asian kohteena.
Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee direktiivin 2009/41 2 artiklan a, b, d ja e alakohdan virheellistä täytäntöönpanoa
Käsitteet ”mikro-organismi” ja ”geneettisesti muunnettu mikro-organismi”
– Asianosaisten lausumat
Komissio muistuttaa aluksi, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan sekä unionin oikeuden yhtenäisen soveltamisen periaate että yhdenvertaisuusperiaate edellyttävät, että unionin oikeuden sellaisen määräyksen tai säännöksen sanamuotoa, joka ei sisällä nimenomaista viittausta jäsenvaltioiden oikeuteen määräyksen tai säännöksen merkityksen ja ulottuvuuden määrittämiseksi, on tavallisesti tulkittava koko unionissa itsenäisesti ja yhtenäisesti, ja tulkintaa on etsittävä siten, että otetaan huomioon kyseisen määräyksen tai säännöksen asiayhteys ja kyseessä olevan säännöstön tavoite.
Komission mukaan direktiivillä 2009/41 käyttöön otetun järjestelmän asianmukainen toiminta voidaan varmistaa ainoastaan tällaisella kyseisen direktiivin määritelmien tulkinnalla ja huolellisella täytäntöönpanolla, koska tiettyjen käsitteiden liian lavea määritelmä saattaa vaikuttaa mainitun direktiivin muiden säännösten täytäntöönpanon asianmukaisuuteen. Niinpä komissio katsoo, että direktiivin määritelmien sanatarkka toistaminen täytäntöönpanosäädöksissä on paras keino välttää unionin oikeuden epäyhtenäinen soveltaminen jäsenvaltioissa.
Komissio myöntää, että geneettisesti muunnetuista organismeista annetulla lailla pannaan täytäntöön useita saman alan direktiivejä ja että kyseisellä lailla on tästä syystä direktiiviä 2009/41 laajempi soveltamisala, ja korostaa, että jokaisen mainitulla lailla kansallisen oikeuden osaksi saatetun direktiivin asianmukainen täytäntöönpano, joka on tehty riittävän avoimesti ja siten, että käytännön epäselvyydet ja vaikeudet voidaan välttää, edellyttää, että kyseisten direktiivien täytäntöönpanosäännösten henkilöllinen ja asiallinen soveltamisala on silti määritelty selkeästi ja että toteutetun täytäntöönpanon perusteella voidaan selkeästi erotella direktiivin 2009/41 täytäntöönpanosäännökset ja ne säännökset, jotka eivät kuulu sen soveltamisalaan, mikä ei nyt käsiteltävässä asiassa ole mahdollista.
Komissio väittää lisäksi, että vaikka jäsenvaltiot voivat taata direktiiviin 2009/41 perustuvan suojan kaltaisen suojan kyseisen direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle jäävien organismien osalta, jäsenvaltioilla ei ole kuitenkaan oikeutta muuttaa täytäntöönpanon yhteydessä direktiivin määritelmiä, koska sekä unionin lainsäädännön yhtenäiseltä soveltamiselta kaikissa jäsenvaltioissa että kyseisen lainsäädännön käsitteiden itsenäisen ja yhtenäisen tulkinnan periaatteelta vietäisiin päinvastaisessa tilanteessa vaikutus.
Konkreettisemmin ilmaistuna komissio moittii Puolan tasavaltaa siitä, että geneettisesti muunnetuista organismeista annetussa laissa käytetään direktiivissä käytettyjen käsitteiden ”mikro-organismi” ja ”geneettisesti muunnettu mikro-organismi” sijasta käsitteitä ”organismi” ja ”geneettisesti muunnettu organismi”, sekä siitä, että se on laiminlyönyt käsitteen ”eläin- ja kasvisoluviljelmät” sisällyttämisen kyseisiin kansallisen säännöstön käsitteisiin.
Komissio esittää myös, että geneettisesti muunnetuista organismeista annetussa laissa käytetyn käsitteen ”geneettisesti muunnettu organismi” määritelmässä esiintyy muotoilu ”organismi, jonka perintöainesta on muunnettu luonnonolosuhteissa – – toteutumattomalla tavalla”, vaikka direktiivissä 2009/41 käytetään täsmällisempää muotoilua ”jonka perintöainesta on muunnettu tavalla, joka ei toteudu luonnossa”.
Komissio väittää samassa asiayhteydessä myös, että sillä, ettei muissa geneettisesti muunnetuista organismeista annetun lain määritelmissä viitata ”geneettisesti muunnettuihin mikro-organismeihin” vaan ”geneettisesti muunnettuihin organismeihin”, myös annetaan kyseisiin määritelmiin perustuville geneettisesti muunnetuista organismeista annetun lain säännöksille laajempi soveltamisala. Komission mukaan tästä seuraa oikeudellinen selkeyden puute sekä käytännön vaikeuksia direktiivin 2009/41 soveltamisessa.
Puolan tasavalta kiistää komission väitteet. Kyseinen jäsenvaltio ei ainoastaan kiistä geneettisesti muunnetuista organismeista annetun lain käsitteen ”geneettisesti muunnettu organismi” määritelmään, jossa käytetään muotoilua ”organismi, jonka perintöainesta on muunnettu luonnonolosuhteissa – – toteutumattomalla tavalla”, liittyväksi väitetyn epäselvyyden olemassaoloa aineellisesti vaan se kiistää myös komission kanteen tutkittavaksi ottamisen sillä perusteella, että kyseinen väite on Puolan tasavallan mukaan esitetty ensimmäistä kertaa unionin tuomioistuimessa käytävässä menettelyssä. Mainittu väite on Puolan tasavallan mukaan jätettävä näin ollen tutkimatta.
Puolan tasavalta esittää aineellisesta sisällöstä muun muassa, ettei geneettisesti muunnetuista organismeista annetun lain soveltamisala rajoitu direktiivin 2009/41 täytäntöönpanosäännöksiin vaan se käsittää joukon muihin unionin oikeuden teksteihin, joihin kuuluu muun muassa direktiivi 2001/18, perustuvia säännöksiä. Niinpä kyseisellä lailla ei Puolan tasavallan mukaan säädetä ainoastaan geneettisesti muunnettujen organismien suljetusta käytöstä vaan myös joukosta muita tähän käyttöön liittyviä kysymyksiä.
Niinpä mainitussa laissa käytetyillä käsitteillä ”organismi” ja ”geneettisesti muunnettu organismi” tarkoitetaan Puolan tasavallan mukaan sekä geneettisesti muunnettuja mikro-organismeja että muita geneettisesti muunnettuja organismeja, sillä kyseisiin kansallisen oikeuden säännöksiin on liitetty kaikki direktiivissä 2009/41 esiintyvät kyseisten määritelmien osat. Ainoa ero aiheutuu Puolan tasavallan mukaan geneettisesti muunnetuista organismeista annetun lain soveltamisalan laajentumisesta direktiivin 2009/41 säännösten soveltamisalaan nähden. Tämä ero johtuu siitä, että Puolan säännöstössä käytettyä määritelmää on laajennettu kattamaan makro-organismit. Lisäksi Puolan tasavalta katsoo, että kyseisen lain laajennettu soveltamisala koskee aihepiiriä, jota ei ole yhdenmukaistettu unionin tasolla.
Komission väitteestä, jonka mukaan Puolan säännöstössä käytetyn käsitteen ”organismi” määritelmässä ei mainita kasvi- ja eläinsoluviljelmiä, Puolan tasavalta korostaa, että kyseinen määritelmä, sellaisena kuin se ilmenee geneettisesti muunnetuista organismeista annetusta laista, käsittää kyseisen lain 3 §:n 1 momentin mukaan ”biologisen solu- tai muun rakenteen, joka pystyy lisääntymään tai siirtämään perintöainesta, mukaan lukien virukset ja viroidit”. Niinpä mainittu määritelmä kattaa Puolan tasavallan mukaan eläin- ja kasvisolujen kaltaiset viljellyt solut. Sen mukaan viljellyt solut kuuluvat mainitussa laissa käytetyn määritelmän kattamaan laajennettuun luokkaan, koska ne kuuluvat biologisiin solurakenteisiin tai muihin biologisiin rakenteisiin, jotka pystyvät lisääntymään tai siirtämään perintöainesta. Puolan tasavalta katsoo, että koska kyseiset solut kuuluvat geneettisesti muunnetuista organismeista annetun lain geneettisesti muunnettujen organismien suljettua käyttöä koskevien säännösten soveltamisalaan, direktiivin 2009/41 säännöksiä on noudatettu.
Puolan tasavalta kiistää geneettisesti muunnetuista organismeista annetun lain muotoilun ”jonka perintöainesta on muunnettu luonnonolosuhteissa – – toteutumattomalla tavalla” ja direktiivissä 2009/41 käytetyn muotoilun ”jonka perintöainesta on muunnettu tavalla, joka ei toteudu luonnossa” välisen väitetyn eron olemassaolon ja täsmentää tästä, ettei verbin partisiipin preesensin käyttäminen määritteenä kyseisessä puolalaisessa laissa voi olla kyseisen direktiivin tavoitteiden vastaista.
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Ensimmäisen kanneperusteen tutkittavaksi ottamisesta siltä osin kuin se koskee muotoilua ”jonka perintöainesta on muunnettu luonnonolosuhteissa – – toteutumattomalla tavalla” on muistutettava aluksi, että asianosainen ei saa asian käsittelyn aikana muuttaa oikeudenkäynnin varsinaista kohdetta ja että yksinomaan kannekirjelmään sisältyvät vaatimukset voidaan ottaa huomioon, kun tarkastellaan sitä, onko kanne perusteltu (ks. mm. asia
C-543/08, komissio v. Portugali, tuomio 11.11.2010, Kok., s. I-11241
, 20 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Lisäksi Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 21 artiklan ja unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 38 artiklan 1 kohdan, sellaisena kuin se oli voimassa ajankohtana, jolloin komissio nosti kanteensa, mukaan komission on kaikissa SEUT 258 artiklan nojalla nostamissaan kanteissa ilmoitettava ne täsmälliset kanneperusteet, joista unionin tuomioistuinta pyydetään lausumaan, sekä vähintään yhteenvedonomaisesti ne oikeudelliset seikat ja tosiseikat, joihin kanneperusteet perustuvat (ks. vastaavasti asia
C-52/90, komissio v. Tanska, tuomio 31.3.1992, Kok., s. I-2187
, 17 kohta; asia
C-508/03, komissio v. Yhdistynyt kuningaskunta, tuomio 4.5.2006, Kok., s. I-3969
, 62 kohta; asia
C-487/08, komissio v. Espanja, tuomio 3.6.2010, Kok., s. I-4843
, 71 kohta ja em. asia komissio v. Portugali, tuomion 21 kohta).
Käsiteltävässä asiassa on todettava, että komissio on kannekirjelmässä esittämissään vaatimuksissa selkeästi ilmoittanut, että se moittii Puolan tasavaltaa siitä, ettei se ole pannut asianmukaisesti täytäntöön direktiivin 2009/41 2 artiklan b alakohdan käsitettä ”geneettisesti muunnettu mikro-organismi”, koska se on käyttänyt geneettisesti muunnetuista organismeista annetussa laissa käsitettä ”geneettisesti muunnettu organismi”.
On totta, että komissio on vasta kannekirjelmässään nostanut ensimmäistä kertaa esiin väitteen geneettisesti muunnetuista organismeista annetussa laissa käytetyn käsitteen ”geneettisesti muunnettu organismi” määritelmän osan, jossa puhutaan organismista, ”jonka perintöainesta on muunnettu luonnonolosuhteissa – – toteutumattomalla tavalla”, epätäsmällisyydestä. Komission mukaan direktiivi 2009/41, jossa käytetään ilmaisua ”jonka perintöainesta on muunnettu tavalla, joka ei toteudu luonnossa”, on täsmällisempi.
On todettava, että komission kanneperuste koskee kuitenkin samaa määritelmää, sillä se määritelmän osa, jossa on mukana ilmaisu ”jonka perintöainesta on muunnettu luonnonolosuhteissa – – toteutumattomalla tavalla”, kuuluu ”organismin” käsitteen määritelmään, josta sitä ei voida erottaa, joten se kuuluu komission yleisesti esittämän kanneperusteen kohteeseen. Niinpä komissio on Puolan tasavallan väittämän vastaisesti ainoastaan täsmentänyt kanneperustetta, jonka mukaan kyseinen jäsenvaltio ei ole pannut asianmukaisesti täytäntöön direktiivissä 2009/41 käytettyä käsitettä, kun se on viitannut tämän kanneperusteen muotoilussa kyseisen käsitteen yhteen osaan pikemminkin lisäargumenttina, jolla pyritään osoittamaan mainittu kanneperuste perustelluksi.
Niinpä sillä, että komissio on täsmentänyt kanneperustetta, johon se oli jo yleispiirteisemmin vedonnut oikeudenkäyntiä edeltäneessä menettelyssä, ei ole muutettu väitetyn jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen kohdetta, eikä se siis ole vaikuttanut oikeusriidan ulottuvuuteen (ks. asia
C-185/00, komissio v. Suomi, tuomio 27.11.2003, Kok., s. I-14189
, 84–87 kohta; asia
C-171/08, komissio v. Portugali, tuomio 8.7.2010, Kok., s. I-6817
, 29 kohta ja em. asia komissio v. Portugali, tuomion 23 kohta).
Edellä esitettyjen seikkojen perusteella Puolan tasavallan esittämä oikeudenkäyntiväite on hylättävä.
Aineellisesta kysymyksestä on huomautettava, ettei komissio kiistä sitä, että Puolan tasavallalla on oikeus laajentaa direktiivillä 2009/41 käyttöön otetun suojajärjestelmän soveltamisalaa muille aloille eli ”organismeihin” ja ”geneettisesti muunnettuihin organismeihin”. Se katsoo kuitenkin, että on tärkeää taata mahdollisuus erottaa riittävän selkeästi kyseisen direktiivin täytäntöönpanemiseksi annetut kansalliset säännökset kyseiseen unionin säädökseen perustumattomista säännöksistä, jotta voidaan välttää oikeudellisen selkeyden puute sekä käytännön epäselvyydet ja vaikeudet. Niinpä mainitun direktiivin määritelmät olisi kyseisen toimielimen mukaan toistettava kansallisissa täytäntöönpanosäännöksissä sanatarkasti, jotta voidaan taata unionin säännöstön yhtenäinen soveltaminen kaikissa jäsenvaltioissa.
Tässä yhteydessä on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan direktiivin saattaminen osaksi kansallista oikeusjärjestystä ei välttämättä edellytä sitä, että sen säännökset olisi samanmuotoisina ja sanasta sanaan toistettava nimenomaisella erityisellä lain tai asetuksen säännöksellä, vaan yleinen oikeustila voi olla riittävä, jos se takaa sen, että direktiivi on kokonaisuudessaan riittävän selkeästi ja täsmällisesti täytäntöön pantu (ks. asia
C-50/09, komissio v. Irlanti, tuomio 3.3.2011, Kok., s. I-873
, 46 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Lisäksi on todettava, että käsiteltävässä asiassa komissio on ainoastaan vedonnut direktiivin 2009/41 erityisyyteen täsmentämättä yhtäältä sitä, mistä tällainen kyseisessä direktiivissä määriteltyjen käsitteiden sanatarkkaa täytäntöönpanemista edellyttävä erityisyys koostuu, ja toisaalta esittämättä täsmällisiä syitä, joiden vuoksi se katsoo, että Puolan tasavallan valitsema täytäntöönpanotapa, jossa geneettisesti muunnetuista organismeista annetussa laissa käytetyille käsitteille annetaan laajempi soveltamisala, saa aikaan riskin siitä, ettei mainitun direktiivin täytäntöönpanemiseksi annettuja säännöksiä voida yksilöidä selkeästi, ja vaarantaa näin unionin oikeuden yhtenäisen soveltamisen. Komissio ei varsinkaan mainitse mitään tilannetta, jossa jokin geneettisesti muunnetuista organismeista annetussa laissa käytetyistä laajennetuista määritelmistä voisi aiheuttaa käytännön vaikeuksia tai sekaannuksia kyseisen lain soveltamisessa mikro-organismeihin ja geneettisesti muunnettuihin mikro-organismeihin.
Komissio ei ole myöskään mitenkään osoittanut, että pelkkä käsitteen ”organismi” käyttö ”mikro-organismin” sijasta voisi todella vaarantaa direktiivin 2009/41 tavoitteet.
Komission väitteestä, jonka mukaan käsitteiden ”mikro-organismi” ja ”geneettisesti muunnettu mikro-organismi” virheellisellä määrittelyllä on kielteisiä vaikutuksia muihin mainitussa direktiivissä käytettyihin käsitteisiin, kuten käsitteisiin ”onnettumuus” tai ”käyttäjä”, on todettava, ettei komissio ole mitenkään osoittanut, että Puolan tasavalta olisi jo pelkästään kyseisen seikan vuoksi jättänyt noudattamatta jäsenyysvelvollisuuksiaan.
Väitteestä, jonka mukaan kasvi- ja eläinsoluviljelmiä ei mainita geneettisesti muunnetuista organismeista annetussa laissa käytetyssä ”organismin” käsitteessä, on todettava, kuten Puolan tasavalta perustellusti esittää, että kyseinen käsite, joka sisältää ”mikro-organismit”, käsittää väistämättä myös kasvi- ja eläinsoluviljelmät. Kyseisen lain 3 §:n 1 momentin mukaan tällaiset viljelmät kuuluvat sellaisiin biologisiin solu- tai muihin rakenteisiin, jotka pystyvät lisääntymään tai siirtämään perintöainesta. Tältä osin direktiivin 2009/41 vaatimuksia on noudatettu, ja kyseinen säännös on riittävän selkeä eikä sen soveltamiseen liity tästä syystä epäselvyyksiä.
Direktiivissä 2009/41 käytetyn käsitteen ”geneettisesti muunnettu mikro-organismi” määritelmän osan eli lauseenosan ”jonka perintöainesta on muunnettu tavalla, joka ei toteudu luonnossa” ja geneettisesti muunnetuista organismeista annetussa laissa käytetyn käsitteen ”organismi” määritelmän osan eli ilmaisun ”jonka perintöainesta on muunnettu luonnonolosuhteissa – – toteutumattomalla tavalla”, välisistä semanttisista eroista, joihin on vedottu, on todettava, että komissio väittää ainoastaan, että kyseisessä direktiivissä käytetty muotoilu on täsmällisempi ja että moniselitteisyyden ja epävarmuuden välttämiseksi kyseinen muotoilu on syytä toistaa sanatarkasti. Komissio ei ole kuitenkaan osoittanut, miten saman verbin partisiipin preesensin käyttäminen määritteenä kyseisessä puolalaisessa laissa ja ilmaisun ”luonnonolosuhteissa” käyttäminen ilmaisun ”luonnossa” sijasta voisi olla yhtäältä edellä 60 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä vahvistettujen direktiivien täytäntöönpanoon sovellettavien periaatteiden ja toisaalta direktiivin 2009/41 tavoitteiden vastaista.
Tästä seuraa, ettei komission väitteitä voida hyväksyä.
Käsite ”onnettomuus”
– Asianosaisten lausumat
Komissio moittii Puolan tasavaltaa yhtäältä direktiivin 2009/41 soveltamisalan laajentamisesta käsitteen ”onnettomuus” osalta ja katsoo, että se käsittää paitsi ”merkittävät” päästöt myös kaikki tapaukset, joista seuraa tahaton päästö sen merkittävyydestä riippumatta.
Toisaalta komissio katsoo, että koska kyseisen direktiivin puolankielisessä versiossa käytetään voida-verbin konditionaalimuotoa, se kattaa myös tilanteet, joissa päästö merkitsee ainoastaan mahdollista vaaraa, kun taas geneettisesti muunnetuista organismeista annetussa laissa oleva määritelmä, jossa käytetään voida-verbiä indikatiivissa ja yhdessä adjektiivin ”suora” kanssa, viittaa enemmänkin tilanteisiin, joissa vaara on pikemminkin todellinen.
Komissio täsmentää tässä yhteydessä, että Puolan lainsäädännössä esiintyvä erilainen käsitteen ”onnettomuus” määritelmä voi aiheuttaa käytännön vaikeuksia mainitun direktiivin 15 artiklan, jossa säädetään muun muassa muiden jäsenvaltioiden kuulemisesta pelastussuunnitelmien täytäntöönpanon yhteydessä, velvoitteesta ilmoittaa komissiolle onnettomuuksien olosuhteista sekä komission velvollisuudesta pitää rekisteriä onnettomuuksista, täytäntöönpanossa.
Puolan tasavalta korostaa, ettei käsitteen ”onnettomuus” määritelmä voi aiheuttaa mitään käytännön vaikeuksia ja kiistää kaikki komission tästä esittämät väitteet sekä puolustaa omaa direktiivin 2009/41 tulkintaansa, jonka mukaan tahaton päästö, joka voi merkitä riskiä terveydelle tai ympäristölle mutta joka ei ole merkittävä, on kyseisessä direktiivissä tarkoitettu ”onnettomuus”. Se esittää tästä, että tällainen tulkinta on pikemminkin sellainen tiukempi suojelutoimenpide, johon jäsenvaltiot voivat SEUT 193 artiklan mukaan ryhtyä.
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Aluksi on muistutettava, että direktiivin 2009/41 päätavoite on ihmisten terveyden ja ympäristön suojelu. On huomautettava myös, kuten komissio myöntää, että mikään ei estä Puolan tasavaltaa säätämästä kansallisessa lainsäädännössään direktiivissä 2009/41 säädettyä laajemmasta käsitteen ”onnettomuus” määritelmästä, joka kattaa myös geneettisesti muunnettuihin organismeihin liittyvät onnettomuudet. Lisäksi on todettava, että ilmaisun ”merkittävä” jättäminen pois geneettisesti muunnetuista organismeista annetun lain 3 §:n 8 kohdasta ilmentää sellaisen geneettisesti muunnettuihin organismeihin liittyviä onnettomuuksia koskevan tiukemman suojelun käyttöön ottamista, johon Puolan tasavallalla myös on oikeus. Niinpä tällainen poisjättäminen ei vaaranna direktiivin 2009/41 tavoitteita eikä siten merkitse kyseisen direktiivin virheellistä täytäntöönpanoa.
Samoin on huomautettava, että sitä, että geneettisesti muunnetuista organismeista annetussa laissa käytetään voida-verbiä indikatiivimuodossa direktiivin 2009/41 puolankielisessä versiossa käytetyn konditionaalin sijaan, ei voida pitää kyseisen direktiivin tavoitteiden vastaisena, koska kyseisen säännöksen sisältö ei ole muuttunut lainkaan tämän käytön seurauksena. Sama koskee sitä, että kyseisessä laissa käytetään ilmaisua ”suora”, vaikka mainitussa direktiivissä esiintyy ilmaisu ”välitön”. Niinpä Puolan tasavalta on myös näiden kahden seikan osalta pannut kyseisen direktiivin täytäntöön asianmukaisesti ja tavalla, joka mahdollistaa sen suojelutavoitteiden mukaisen tehokkaan soveltamisen.
Komissio katsoo mahdollisista kielteisistä vaikutuksista, joita käsitteen ”onnettomuus” täytäntöönpanosta geneettisesti muunnetuista organismeista annetulla lailla voi seurata direktiivin 2009/41 15 artiklan, jossa säädetään muun muassa muiden jäsenvaltioiden kuulemisesta pelastussuunnitelmien täytäntöönpanon yhteydessä, kannalta, että kyseisessä laissa ei mainita selkeästi, missä vaiheessa tällainen kuuleminen on toteutettava. Kyseisen toimielimen mukaan mainitun lain merkityksellisten säännösten perusteella ei voida määrittää niitä tilanteita, joissa sille on ilmoitettava onnettomuuden olosuhteista, koska sama laki perustuu kyseisessä direktiivissä käytetyn käsitteen ”onnettomuus” määritelmästä poikkeavaan kyseisen käsitteen määritelmään.
Komissio tyytyy tältä osin väittämään ensinnäkin, ettei geneettisesti muunnetuista organismeista annetun lain perustella voida määrittää selkeästi, missä vaiheessa kyseessä olevat kuulemiset on toteutettava, mainitsematta kuitenkaan syitä, joiden vuoksi Puolan lainsäätäjän käyttämällä käsitteen ”onnettomuus” määritelmällä on sen mukaan tällainen seuraus.
Toiseksi komissio väittää, että kyseisessä laissa käytetystä käsitteestä ”onnettomuus” seuraa, että direktiivin 2009/41 15 artiklan mukaisia sääntöjä onnettomuustietojen vaihtamisesta sovelletaan myös tietoihin sellaisista geneettisesti muunnettujen organismien päästöistä, jotka eivät ole merkittäviä mutta jotka voivat kuitenkin aiheuttaa suoraa tai myöhempää vaaraa ihmisten terveydelle tai ympäristölle. Kuten edellä 71 kohdassa on jo esitetty, säännöstöä, jolle on ominaista geneettisesti muunnettujen organismien suljettuun käyttöön liittyvien onnettomuuksien alaa koskeva korkea varotoimien taso, ei voida kuitenkaan pitää kyseisen direktiivin tavoitteiden vastaisena.
Komission esittämiä väitteitä ei näin ollen voida hyväksyä.
Käsite ”käyttäjä”
– Asianosaisten lausumat
Komissio moittii Puolan tasavaltaa siitä, että se on määritellyt geneettisesti muunnetuista organismeista annetussa laissa ”käyttäjän” sellaiseksi luonnolliseksi henkilöksi, oikeushenkilöksi tai oikeushenkilöllisyyttä vaille olevaksi yksiköksi, joka omaan lukuunsa harjoittaa geneettisesti muunnettujen organismien suljettua käyttöä tai toimintaa, jossa niitä päästetään tarkoituksellisesti ympäristöön, mukaan lukien GMO-tuotteiden saattaminen markkinoille”. Komission mukaan kyseinen määritelmä, joka on direktiivissä 2009/41 esiintyvää määritelmää laajempi, saa aikaan erityisesti käyttäjien velvollisuuksia ja niiden noudattamisen valvontaa koskevaa epävarmuutta, joten olisi syytä toistaa sanatarkasti kyseisessä direktiivissä käytetty käsitteen ”käyttäjä” määritelmä.
Komission mukaan kahden kyseessä olevan määritelmän välisillä eroilla on käytännön merkitystä, koska ”käyttäjien” on vastattava useista direktiivissä 2009/41 säädetyistä velvollisuuksista, jotka eivät kuitenkaan ole käsiteltävän asian kohteena. Lisäksi kyseisen direktiivin 16 artiklassa säädetään komission mukaan, että jäsenvaltioiden on järjestettävä tarkastuksia sen varmistamiseksi, että käyttäjät noudattavat mainitun direktiivin säännöksiä. Niinpä todetut erot mainitussa direktiivissä ja geneettisesti muunnetuista organismeista annetussa laissa käytettyjen määritelmien välillä voivat komission mukaan saada aikaan sekaannusta ja epävarmuutta kyseisen lain soveltamisessa.
Puolan tasavalta esittää, ettei komissio tukeudu mihinkään konkreettiseen perusteluun ja että näin ollen kanneperusteen muotoilu ei ole riittävän selkeä, täsmällinen ja johdonmukainen, jotta vastaajana oleva jäsenvaltio voi valmistella puolustuksensa ja jotta unionin tuomioistuin voisi harjoittaa valvontaansa. Kyseinen jäsenvaltio korostaa lisäksi, ettei käsiteltävä asia koske komission tässä yhteydessä mainitsemien useiden säännösten rikkomista.
– Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
On riittävää todeta, että komissio tyytyy väittämään, että pelkästään direktiivissä 2009/41 esiintyvän määritelmän ehdoton ja sanatarkka toistaminen mahdollistaa sen säännösten, erityisesti ”käyttäjän” käsitteeseen liittyvien säännösten kuten muun muassa sen 4 artiklan 2 kohdan, 5 artiklan 1 kohdan, 6 ja 7 artiklan, 11 artiklan 1 kohdan ja 14 artiklan 1 kohdan, asianmukaisen täytäntöönpanon, osoittamatta kuitenkaan syitä, joiden vuoksi se katsoo, ettei Puolan tasavallan noudattamalla täytäntöönpanotavalla taata niille oikeussubjekteille, joihin mainitun direktiivin mukaiset velvollisuudet kohdistuvat, vaadittua selkeyttä ja oikeusvarmuutta.
Lisäksi Puolan tasavalta esittää perustellusti, ettei direktiivi 2009/41 sisällä käsitteiden ”luonnollinen henkilö” ja ”oikeushenkilö” määritelmiä vaan ne kuuluvat näin ollen jäsenvaltioiden toimivaltaan. Niinpä Puolan oikeudessa tarkoitetut yksiköt, joilla ei ole oikeushenkilöllisyyttä mutta joilla voi olla siviilioikeudellisia suhteita aivan kuin luonnollisilla henkilöillä ja oikeushenkilöillä, on sisällytettävä käsitteen ”käyttäjä” piiriin. Direktiivissä 2009/41 olevan käsitteen ”käyttäjä” määritelmän sanatarkasta toistamisesta olisi seurannut mainittujen Puolan oikeusjärjestyksen mukaisten yksiköiden vapauttaminen unionin oikeudessa säädetyistä velvollisuuksista ja vienyt niiltä mahdollisuuden käyttää oikeuksiaan samalla tavalla kuin unionin oikeuden mukaisessa määritelmässä mainitut luonnolliset henkilöt ja oikeushenkilöt.
Komission mukaan direktiivissä 2009/41 ja geneettisesti muunnetuista organismeista annetussa laissa esiintyvien käsitteen ”käyttäjä” määritelmien väliset erot saavat aikaan kyseisen direktiivin 16 artiklassa mainittujen tarkastusten suorittamisen kannalta sekaannusta ja epävarmuutta. Kyseinen toimielin ei kuitenkin esitä mitään sellaista, jolla voitaisiin osoittaa, mistä tällainen sekaannus koostuisi.
Tästä seuraa, ettei kanneperustetta direktiivin 2009/41 2 artiklan a, b, d ja e alakohtien virheellisestä täytäntöönpanosta voida hyväksyä.
Koska komission ensimmäinen kanneperuste ei ole perusteltu, se on näin ollen hylättävä kokonaisuudessaan.
Toinen kanneperuste, joka koskee direktiivin 2009/41 10 artiklan 3 kohdan puutteellista täytäntöönpanoa
Asianosaisten lausumat
Komissio moittii Puolan tasavaltaa siitä, ettei se ole pannut täysimääräisesti täytäntöön direktiivin 2009/41 10 artiklan 3 kohtaa. Komission mukaan geneettisesti muunnetuista organismeista annetun lain 24 §:n 4 momentissa rajataan mahdollisuus asettaa geneettisesti muunnettujen organismien suljetulle käytölle lisäedellytyksiä ainoastaan niihin tapauksiin, joissa ihmisten terveyden tai ympäristön suojelun tarve sitä edellyttää, vaikka mainitun direktiivin kyseisessä säännöksessä ei säädetä mistään tällaisesta rajauksesta.
Puolan tasavalta esittää vastaväitteenä, että komissio vetoaa uuteen kanneperusteeseen, jota ei ollut esitetty oikeudenkäyntiä edeltäneessä menettelyssä, ja vaatii sen jättämistä tutkimatta. Toissijaisesti Puolan tasavalta kiistä aineellisen sisällön osalta komission väitteet ja esittää, että moititussa geneettisesti muunnetuista organismeista annetun lain säännöksessä säädetään toimivaltaisen viranomaisen mahdollisuudesta asettaa lisäedellytyksiä geneettisesti muunnettujen organismien suljetun käytön toteuttamiselle.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
– Tutkittavaksi ottaminen
Puolan tasavallan esittämästä oikeudenkäyntiväitteestä on syytä muistuttaa, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 258 artiklan nojalla nostetun jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen kohde rajataan komission perustellussa lausunnossa, joten kanteen on perustuttava samoihin syihin ja perusteisiin kuin lausunnon (em. asia komissio v. Portugali, 8.7.2010 annetun tuomion 25 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Tämä vaatimus ei kuitenkaan voi merkitä sitä, että perustellun lausunnon lausunto-osassa esitettyjen väitteiden ja kannekirjelmässä esitettyjen vaatimusten pitäisi kaikissa tilanteissa olla täysin yhteneviä, kunhan perustellussa lausunnossa määritettyä oikeusriidan kohdetta ei ole laajennettu tai muutettu (em. asia komissio v. Portugali, 8.7.2010 annetun tuomion 26 kohta). Komissio voi muun muassa täsmentää kannekirjelmässään alkuperäisiä väitteitään edellyttäen kuitenkin, ettei se muuta oikeudenkäynnin kohdetta (asia C-576/10, komissio v. Alankomaat, tuomio 11.7.2013, 35 kohta).
Nyt käsiteltävässä asiassa on huomautettava, että komissio ilmoitti sekä virallisessa huomauksessa että perustellussa lausunnossa moittivansa Puolan tasavaltaa siitä, ettei se ole pannut direktiivin 2009/41 10 artiklan 3 kohtaa täysimääräisesti täytäntöön siitä syystä, ettei geneettisesti muunnetuista organismeista annettuun lakiin sisälly säännöksiä, jotka antaisivat toimivaltaiselle kansalliselle viranomaiselle oikeuden vaatia käyttäjää muuttamaan suunnitellun geneettisesti muunnettujen organismien suljetun käytön olosuhteita.
Puolan tasavalta mainitsi oikeudenkäyntiä edeltäneessä menettelyssä useita kyseisen lain säännöksiä, mukaan lukien sen 24 §:n 4 momentti, osoittaakseen huolehtineensa kyseisen 10 artiklan 3 kohdan asianmukaisesta täytäntöönpanosta.
Komissio vastasi väittämällä, että kyseisellä geneettisesti muunnetuista organismeista annetun lain säännöksellä rajataan mahdollisuus asettaa geneettisesti muunnettujen organismien suljetulle käytölle lisäedellytyksiä koskemaan ainoastaan niitä tapauksia, joissa ihmisten terveyden tai ympäristön suojelun tarve sitä edellyttää, vaikka direktiivin 2009/41 10 artiklan 3 kohdassa ei säädetä mistään tällaisesta rajauksesta.
Niinpä edellä 57 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaan on niin, että sillä, että komissio on täsmentänyt väitettä, johon se oli jo yleispiirteisemmin vedonnut oikeudenkäyntiä edeltäneessä menettelyssä, ei ole muutettu väitetyn jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen kohdetta, eikä se siis ole vaikuttanut oikeusriidan ulottuvuuteen.
Edellä esitetty arviointi huomioon ottaen Puolan tasavallan esittämä oikeudenkäyntiväite on hylättävä ja todettava, että komission esittämä toinen kanneperuste voidaan ottaa tutkittavaksi.
– Asiakysymys
Kyseisen kanneperusteen aineellisesta sisällöstä on riittävää muistuttaa, että direktiivillä 2009/41 pyritään suojelemaan ihmisten terveyttä ja ympäristöä ja että toimivaltaisten kansallisten viranomaisten on otettava nämä tavoitteet huomioon, kun ne soveltavat kyseistä direktiiviä. Kyseisen direktiivin 10 artiklan 3 kohdan ilmaisua ”tarvittaessa”, jonka merkitystä ei ole määritelty kyseisessä direktiivissä, on näin ollen tulkittava siten, että toimivaltainen kansallinen viranomainen voi vaatia käyttäjää antamaan kyseisessä 10 artiklan 3 kohdassa säädetyt tiedot tai määrätä oma-aloitteisesti tietyistä rajoituksista ja edellytyksistä ja että se voi tehdä näin ainoastaan silloin, jos ihmisten terveyden sekä ympäristön suojelu sitä edellyttää.
Niinpä tästä on riittävää todeta, että Puolan tasavalta ei ole toiminut direktiivillä tavoiteltavien päämäärien vastaisesti vaan sen tavoitteiden mukaisesti, kun se on täsmentänyt kansallisessa oikeudessa, tarkemmin sanottuna geneettisesti muunnetuista organismeista annetun lain 24 §:n 4 momentissa nimenomaisesti, että ihmisten terveyden ja ympäristön suojelun tavoitteet, jotka on vahvistettu myös direktiivissä 2009/41, on otettava huomioon, kun kansalliset viranomaiset panevat kyseisen direktiivin täytäntöön.
Lisäksi on todettava, että komissio tyytyy väittämään, että geneettisesti muunnetuista organismeista annetun lain 24 §:n 4 momentissa säädetyllä rajoituksella viedään toimivaltaiselta kansalliselta viranomaiselta merkittävä osa sille direktiivillä 2009/41 annetuista oikeuksista, täsmentämättä kuitenkaan, mistä oikeuksista käsiteltävässä asiassa on kysymys, ja osoittamatta, miten niitä on rajoitettu riidanalaisella säännöksellä.
Tästä seuraa, että direktiivin 2009/41 10 artiklan 3 kohdan virheellistä täytäntöönpanoa koskeva kanneperuste, joka ei ole perusteltu, on hylättävä.
Kolmas kanneperuste, joka koskee direktiivin 2009/41 3 artiklan 3 kohdan täytäntöön panematta jättämistä
Asianosaisten lausumat
Komissio moittii Puolan tasavaltaa siitä, ettei se ole saattanut direktiivin 2009/41 3 artiklan 3 kohtaa osaksi Puolan oikeusjärjestystä.
Puolan tasavalta myöntää, ettei kyseistä säännöstä ole pantu täytäntöön sanatarkasti. Kyseinen jäsenvaltio esittää kuitenkin, että koska kyseinen säännös on sääntö, joilla pyritään välttämään lainvalintaongelmat, tällaisen säännön sisällyttäminen Puolan oikeusjärjestykseen erillisellä säännöksellä on hyödytöntä, koska olemassa olevat lainvalintaongelmien ehkäisemistä koskevat yleissäännöt riittävät takaamaan lainvalintaongelmien ratkaisemisen direktiivin 2009/41 säännösten mukaisesti. Niinpä toimijoiden, joihin kyseisen direktiivin 3 artiklan 3 kohtaan perustuvia velvoitteita sovelletaan, oikeusvarmuus taataan Puolan tasavallan mukaan täysimääräisesti.
Puolan tasavalta esittää lisäksi, että joka tapauksessa hallinto ja Puolan tuomioistuimet soveltavat mainittuja yleissääntöjä direktiivin 2009/41 mukaisesti, jotta kyseisen direktiivin tavoite saavutetaan.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Puolan tasavallan väitteestä, että se on pannut direktiivin 2009/41 asianmukaisesti täytäntöön kyseessä olevalla kansallisella säännöstöllä, on riittävää muistuttaa, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan direktiivin säännökset on pantava täytäntöön kiistattoman sitovasti sekä riittävän konkreettisesti, täsmällisesti ja selvästi, jotta täytettäisiin oikeusvarmuutta koskeva edellytys (ks. mm. em. asia komissio v. Irlanti, tuomion 46 kohta ja asia
C-362/10, komissio v. Puola, tuomio 27.10.2011, Kok., s. I-161
*, 46 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Kuten komissio on esittänyt, direktiivin 2009/41 3 artiklan 3 kohta ei ole ainoastaan lainvalintasääntö, jolla pyritään ratkaisemaan, mikä on yksittäistapauksessa sovellettava oikeussääntö, vaan siinä määritellään edellytykset, joita sovelletaan sellaisten geneettisesti muunnettujen mikro-organismien säilytykseen, viljelyyn, kuljetukseen, tuhoamiseen, hävittämiseen tai käyttöön, jotka on saatettu markkinoille direktiivin 2001/18 tai muun sellaisen unionin lainsäädännön nojalla, jossa säädetään mainitussa direktiivissä säädetyn kaltaisesta erityisestä ympäristövaarojen arvioinnista, mukaisesti.
Niinpä jos kyse on tällaisesta unionin lainsäädännöstä, on todettava, säädetäänkö siinä tällaisesta arvioinnista, ja tästä edellytyksestä riippumatta on osoitettava, että kyseessä oleva suljettu käyttö on markkinoille saattamista koskevaan lupaan mahdollisesti liitettyjen ehtojen mukaista. Jos kyseiset ehdot eivät täyty, direktiiviä 2009/41 on sovellettava.
Puolan tasavalta ei ole kuitenkaan vastannut komission väitteisiin siten, että se olisi selvittänyt Puolan oikeusjärjestykseen kuuluvia lainvalintaa koskevia yleissääntöjä tai osoittanut, että niillä todella voidaan taata se oikeusvarmuus, johon toimijoilla, joihin sovelletaan kyseiseen kansalliseen säännöstöön perustuvia velvoitteita, on oikeus.
Joka tapauksessa on niin, ettei pelkkää hallintokäytäntöä, jolle on ominaista se, että hallintoelimet voivat halutessaan muuttaa sitä, ja jota ei riittävällä tavalla tehdä julkiseksi, voida pitää direktiivin täytäntöönpanoa koskevien velvoitteiden pätevänä täyttämisen muotona (ks. asia
C-507/04, komissio v. Itävalta, tuomio 12.7.2007, Kok., s. I-5939
, 162 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Samoin on niin, ettei se, että kansalliset tuomioistuimet tulkitsevat kansallisen oikeuden säännöksiä direktiivin säännösten mukaisesti, yksinään voi olla riittävän selvää ja täsmällistä, jotta sillä täytettäisiin oikeusvarmuuden asettamat vaatimukset (ks. em. asia komissio v. Irlanti, tuomion 47 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Niinpä komission kanneperuste, joka koskee sitä, ettei direktiivin 2009/41 3 artiklan 3 kohtaa ole saatettu asianmukaisesti osaksi Puolan oikeusjärjestystä, on perusteltu.
Neljäs kanneperuste, joka koskee direktiivin 2009/41 7 artiklan, 8 artiklan 2 ja 3 kohdan sekä 9 artiklan 2 kohdan a alakohdan täytäntöön panematta jättämistä
Asianosaisten lausumat
Komissio väittää, ettei Puolan tasavalta ole pannut täytäntöön direktiivin 2009/41 7 artiklaa, 8 artiklan 2 ja 3 kohtaa eikä 9 artiklan 2 kohdan a alakohtaa, joissa säädetään muun muassa kyseisen direktiivin 6 artiklan mukaisesti tehdyn ilmoituksen jälkeisistä luokkiin 1 ja 2 kuuluvista suljetuista käytöistä ilmoittamiseen sovellettavista säännöistä sekä 45 päivän määräajasta, jossa toimivaltaisen viranomaisen on tehtävä päätös luokkaan 3 tai sitä ylempään luokkaan kuuluvan suljetun käytön tapauksessa, jos tiloista on aiemmin tehty ilmoitus.
Puolan tasavalta kyseenalaistaa kanneperusteen perusteltavuuden ja esittää, että direktiivin 2009/41 tavoite on saavuttu Puolan ilmoittamisjärjestelmällä. Se korostaa muun muassa, että jäsenvaltioilla on harkintavaltaa kyseisten säännösten täytäntöönpanossa, sillä kyseisen direktiivin 7 artiklassa säädetään, että ”luokkaan 1 kuuluva myöhempi suljettu käyttö voidaan aloittaa ilman uutta ilmoitusta”. Voida-verbiä käytetään myös mainitun direktiivin 8 artiklan 2 kohdassa. Puolan tasavallan mukaan jäsenvaltion ei tarvitse huolehtia siitä, että geneettisesti muunnettujen organismien myöhempään käyttöön voidaan ryhtyä ilman muuta ilmoitusta. Kyseinen jäsenvaltio esittää lisäksi, että vaikka Puolan oikeuden säännös, jolla geneettisesti muunnettujen organismien käyttäjille asetetaan velvollisuus osoittaa toimivaltaiselle viranomaiselle ilmoitus geneettisesti muunnettujen organismien suunnitellusta luokkiin 1 ja 2 kuuluvasta uudesta käytöstä, ei olisi direktiivin 2009/41 säännösten mukainen, kyseistä Puolan oikeuden säännöstä on pidettävä SEUT 193 artiklan nojalla annettuna tiukempana suojelutoimena. Se katsoo vielä, että vaikka kyseisen direktiivin 8 artiklan 3 kohtaa ja 9 artiklan 2 kohdan a alakohtaa ei ole saatettu sanatarkasti osaksi Puolan oikeutta, mainitun direktiivin tavoitteiden saavuttaminen on täysimääräisesti varmistettu.
Tuomioistuimen arviointi asiasta
Aluksi on syytä jakaa kanneperuste kahteen osaan, joista ensimmäinen koskee direktiivin 2009/41 7 artiklan ja 8 artiklan 2 kohdan ja toinen sen 8 artiklan 3 kohdan ja 9 artiklan 2 kohdan a alakohdan jättämistä täytäntöön panematta.
Kanneperusteen ensimmäisestä osasta on todettava, että Puolan tasavallan väitteet perustuvat virheelliseen tulkintaan kyseessä olevista säännöksistä. Direktiivin 2009/41 7 artiklasta ja 8 artiklan 2 kohdasta ilmenee selkeästi ja yksiselitteisesti, että ne koskevat käyttäjiä, joille on annettu mahdollisuus kyseisissä säännöksissä mainittuihin toimiin ilman, että niiden tarvitsisi tehdä muuta ilmoitusta toimivaltaiselle viranomaiselle. Sen lisäksi, että tällainen tulkinta perustuu kyseisten säännösten sanamuodon mukaiseen tulkintaan, sen vahvistaa myös niiden teleologinen tulkinta.
Tässä yhteydessä on riittävää todeta, että kyseisen säännöstön tavoitteena on, että ne käyttäjät, jotka ovat jo ilmoittaneet käytöstä direktiivin 2009/41 6 artiklan mukaisesti, voivat aloittaa seuraavan suljetun käytön välittömästi odottamatta toimivaltaisen viranomaisen uutta lupaa. Niinpä sekä kyseisen direktiivin 7 artiklan toinen virke, jossa säädetään, että geneettisesti muunnettujen mikro-organismien käyttäjien on luokkaan 1 kuuluvan suljetun käytön osalta pidettävä kirjaa kaikista mainitun direktiivin 4 artiklan 6 kohdassa tarkoitetuista arvioinneista, joita koskevat tiedot on pyynnöstä toimitettava toimivaltaiselle viranomaiselle, että saman direktiivin 8 artiklan 2 kohta, jossa säädetään, että jos luokkaan 2 tai sitä ylempään luokkaan kuuluvaa suljettua käyttöä varten tarkoitetuista tiloista on aiemmin tehty ilmoitus ja jos siihen liittyvät lupavaatimukset on täytetty, luokkaan 2 kuuluva suljettu käyttö voidaan aloittaa välittömästi uuden ilmoituksen jättämisen jälkeen, koskevat käyttäjiä.
Joka tapauksessa on niin, ettei kyseinen jäsenvaltio ole pannut mainittuja direktiivin 2009/41 artikloja täytäntöön. Tämän toteamuksen vahvistavat sekä komission tätä koskeva väite että se, ettei Puolan tasavalta ole kiistänyt sitä tai maininnut sellaisten säännösten olemassaolosta, joilla samat artiklat pantaisiin täytäntöön.
Myöskään geneettisesti muunnetuista organismeista annetun lain 31 §, jota komissio ei ole nyt käsiteltävällä kanteella saattanut kyseenalaiseksi, ei merkitse direktiivin 2009/41 8 artiklan 2 kohdan täytäntöönpanoa. Koska kyseisessä 31 §:ssä viitataan ensimmäiseen ja toiseen riskiluokkaan, kun taas kyseisen direktiivin 8 artiklan 2 kohdassa viitataan luokkaan 2 tai sitä ylempään luokkaan kuuluvaan käyttöön, sen soveltamisala on erilainen.
Lisäksi on todettava mainitun direktiivin 8 artiklan 2 kohdan toisesta alakohdasta, jonka mukaan ilmoittaja voi itse pyytää toimivaltaiselta viranomaiselta virallista lupaa koskevaa päätöstä, joka on tehtävä viimeistään 45 päivän kuluessa ilmoituksen tekemisestä, ettei Puolan tasavalta ole kiistänyt komission kanneperustetta tältä osin. Geneettisesti muunnetuista organismeista annetun lain 24 §, joka on ainoa tältä osin merkityksellinen säännös, ei koske mainitun direktiivin kyseisessä säännöksessä tarkoitettua konkreettista tilannetta eikä siinä säädetä samankaltaisesta määräajasta.
Puolan tasavallan SEUT 193 artiklan soveltamista koskevasta väitteestä on vielä todettava, että kuten edellä 111 ja 112 kohdassa on todettu, direktiivin 2009/41 7 artiklaa ja 8 artiklan 2 kohtaa ei ole edes osittain saatettu osaksi kansallista oikeutta, joten kyseisen direktiivin säännöksiä ja tiukemman suojelutoimen muodostavia säännöksiä ei voida verrata. Niinpä käsiteltävässä asiassa ei ole mahdollista vedota SEUT 193 artiklan soveltamiseen.
Puolan tasavalta myöntää neljännen kanneperusteen toisesta osasta, ettei direktiivin 2009/41 8 artiklan 3 kohdan eikä 9 artiklan 2 kohdan a alakohdan säännöksiä ole saatettu sanatarkasti osaksi kansallista oikeutta, ja väittää pelkästään, että kyseisen direktiivin tavoite on saavutettu geneettisesti muunnetuista organismeista annetulla lailla.
Asiakirja-aineistosta ilmenee kuitenkin, eikä Puolan tasavalta sitä paitsi ole tätä kiistänyt, että geneettisesti muunnetuista organismeista annettuun lakiin tai mihinkään muuhunkaan täytäntöönpanotoimeen ei sisälly direktiivin 2009/41 9 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetun kaltaista kirjallista menettelyä. On myös todettava, ettei mainitun direktiivin 8 artiklan 3 kohdassa yksityiskohtaisesti kuvatulle menettelylle ole myöskään vastinetta Puolan oikeudessa.
Edellä esitetystä seuraa, että neljäs kanneperuste on hyväksyttävä.
Viides kanneperuste, joka koskee direktiivin 2009/41 10 artiklan 4 kohdan virheellistä täytäntöönpanoa
Asianosaisten lausumat
Komissio esittää, että geneettisesti muunnetuista organismeista annetun lain 24 §:n 1 bis momentilla on otettu käyttöön 30 päivän enimmäisaika, jolla geneettisesti muunnettujen organismien suljettua käyttöä koskevan luvan myöntämisen määräaikaa voidaan pidentää siinä tapauksessa, että yleisöä kuullaan tällaisen luvan myöntämismenettelyssä, vaikka tällaisesta määräajasta ei ole säädetty direktiivin 2009/41 10 artiklan 4 kohdassa. Komissio huomauttaa lisäksi, ettei ympäristötietolakia, johon Puolan tasavalta viittaa tässä yhteydessä, ole koskaan ilmoitettu sille kyseisen direktiivin täytäntöönpanotoimena.
Puolan tasavalta kiistää komission väitteen, jonka mukaan mainittua lakia ei ole koskaan ilmoitettu komissiolle direktiivin 2009/41 täytäntöönpanotoimena. Se esittää aineellisesta sisällöstä muun muassa, että koska kyseisessä direktiivissä ei säädetä kuulemisaikaa koskevasta määräajasta, jäsenvaltiot voivat vahvistaa tällaisen määräajan. Ellei yleisön kuulemisen kestoa olisi rajoitettu, se, että toimivaltainen viranomainen myöntää luvan geneettisesti muunnettujen organismien suljetulle käytölle, voisi Puolan tasavallan mukaan oikeusvarmuuden periaatteen vastaisesti estyä.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Vaikka Puolan tasavalta ei ole esittänyt nyt käsiteltävän kanneperusteen tutkimatta jättämistä koskevaa oikeudenkäyntiväitettä, on kuitenkin todettava alustavasti, että unionin tuomioistuin voi tutkia viran puolesta, ovatko SEUT 258 artiklassa määrätyt edellytykset jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen nostamiselle täyttyneet (ks. mm. asia C-524/10, komissio v. Portugali, tuomio 8.3.2012, 64 kohta ja asia C-34/11, komissio v. Portugali, tuomio 15.11.2012, 42 kohta).
Tästä näkökulmasta on tutkittava, onko mainittu väite esitetty perustellussa lausunnossa ja kanteessa johdonmukaisesti ja täsmällisesti, jotta unionin tuomioistuin voi arvioida tarkasti sen unionin oikeuden rikkomisen laajuuden, josta jäsenvaltiota moititaan; tämä on välttämätön edellytys sille, että unionin tuomioistuin voi tutkia, onko jäsenyysvelvoitteita jätetty noudattamatta väitetyllä tavalla (ks. vastaavasti asia C-365/10, komissio v. Slovenia, tuomio 24.3.2011, 19 kohta, ja em. asia komissio v. Portugali, 15.11.2012 annetun tuomion 43 kohta).
Kuten erityisesti työjärjestyksen, sellaisena kuin se oli voimassa nyt käsiteltävän kanteen nostamisajankohtana, 38 artiklan 1 kohdasta ja siihen liittyvästä oikeuskäytännöstä ilmenee, kannekirjelmässä on mainittava oikeudenkäynnin kohde ja yhteenveto kanteen oikeudellisista perusteista, ja näiden mainintojen on oltava riittävän selkeitä ja täsmällisiä, jotta vastaaja voi valmistella puolustuksensa ja jotta unionin tuomioistuin voi harjoittaa valvontaansa. Tästä johtuu, että niiden oleellisten tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen, joihin kanne perustuu, on ilmettävä johdonmukaisesti ja ymmärrettävästi itse kannekirjelmän tekstistä ja että kannekirjelmässä esitetyt vaatimukset on muotoiltava yksiselitteisesti, jottei unionin tuomioistuin lausuisi kanteen ulkopuolelta tai jättäisi lausumatta jostakin perusteesta (ks. mm. asia C-185/11, komissio v. Slovenia, tuomio 26.1.2012, 29 kohta; asia C-141/10, komissio v. Alankomaat, tuomio 19.4.2012, 15 kohta ja em. asia komissio v. Portugali, 15.11.2012 annetun tuomion 44 kohta).
Nyt käsiteltävässä asiassa komission huomautukset koskevat ainoastaan direktiivin 2009/41 10 artiklan 4 kohdan b alakohdassa tarkoitettuja julkista kuulemista tai kyselyä, eikä kyseinen toimielin täsmennä, koskeeko sen kyseisen 10 artiklan 4 kohdan virheellistä täytäntöönpanoa koskeva kanneperuste myös kyseisen direktiivin 10 artiklan 4 kohdan a alakohdassa mainittujen lisätietojen odottamisaikoja.
Tässä tilanteessa on todettava, ettei käsiteltävänä oleva kanneperuste, siltä osin kuin se koskee direktiivin 2009/41 10 artiklan 4 kohdan a alakohdan virheellistä täytäntöönpanoa, joka ei vastaa johdonmukaisuutta, selkeyttä ja täsmällisyyttä koskevia vaatimuksia ja jossa näin jätetään huomiotta edellä 122 ja 123 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä johtuvat velvoitteet, tee mahdolliseksi sitä, että unionin tuomioistuin voisi harjoittaa valvontaansa nyt käsiteltävän jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen osalta (ks. vastaavasti em. asia komissio v. Portugali, 15.11.2012 annetun tuomion 48 kohta), joten se on jätettävä tutkimatta.
Direktiivin 2009/41 10 artiklan 4 kohdan b alakohdan virheellistä täytäntöönpanoa koskevan kanneperusteen perusteltavuudesta on todettava, että komissio tyytyy väittämään, ettei geneettisesti muunnetuista organismeista annetun lain 24 §:n 1 bis momentin mukaisesta määräajasta ole säädetty kyseisessä direktiivissä, esittämättä kuitenkaan perusteita väitteelleen, jonka mukaan kyseinen kansallisen oikeuden säännös merkitsee mainitun direktiivin 10 artiklan 4 kohdan virheellistä täytäntöönpanoa.
Tässä yhteydessä on muistutettava, että direktiivin 2009/41 10 artiklan 4 kohdan b alakohdassa säädetään, että direktiivin 8 ja 9 artiklassa tarkoitettuja määräaikoja laskettaessa mukaan ei lueta aikaa, jona toimivaltainen viranomainen järjestää julkisen kuulemisen tai kyselyn. Sen sijaan on todettava, ettei missään kyseisen direktiivin säännöksessä täsmennetä kuulemisen tai kyselyn kestoa. Jäsenvaltioilla on näin ollen lähtökohtaisesti vapaus päättää, unionin oikeutta noudattaen, niiden kestosta, jos ne pitävät sitä tarpeellisena.
Puolan tasavalta on nimittäin käyttänyt tätä mahdollisuutta ja antanut säännön, jolla rajataan tällaisen kuulemisen kesto 30 päivään, joten luvan myöntämiselle säädettyä määräaikaa voidaan pidentää enintään 30 päivällä. Kyseinen jäsenvaltio esittää, että kyseisen määräajan asettaminen on perusteltua hallinnollisen menettelyn asianmukaisen kulun varmistamiseen liittyvistä syistä. Puolan tasavalta katsoo lisäksi, että ilman tällaista määräaikaa se, että toimivaltainen viranomainen myöntää luvan, voisi estyä, koska kuulemisen enimmäiskestoa ei ole rajoitettu. Se lisää, että tällainen määräaika on tarpeen myös oikeusvarmuussyistä.
On todettava, etteivät kyseisen kansallisen säännöstön tavoitteet ole ristiriidassa direktiivin 2009/41 tavoitteiden kanssa. Niillä taataan näet lupahakemusten tehokas käsittely siten, että sekä ilmoittajan intressit ja oikeudet että kansallisen viranomaisen tarpeet otetaan huomioon.
Tässä tilanteessa viides esitetyistä kanneperusteista on hylättävä osittain tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä täyttämättömänä ja osittain perusteettomana.
Kuudes kanneperuste, joka koskee direktiivin 2009/41 18 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan ja 3 ja 4 kohdan jättämistä täytäntöön panematta
Asianosaisten lausumat
Tällä kanneperusteellaan komissio moittii Puolan tasavaltaa muun muassa siitä, ettei se ole säätänyt direktiivin 2009/41 18 artiklan 1 kohdan mukaisesta ilmoittajan kuulemisesta tiettyjen ilmoittajan toimittamien tietojen luottamuksellisena käsittelemisen yhteydessä eikä kyseisten tietojen poistamisesta geneettisesti muunnettujen organismien suljettua käyttöä koskevasta rekisteristä siinä tapauksessa, että lupahakemus perutaan.
Puolan tasavalta vastaa väittämällä, että merkitykselliset unionin oikeuden säännökset on pantu asianmukaisesti täytäntöön geneettisesti muunnetuista organismeista annetulla lailla. Se katsoo, että koska kyseisen lain 14 bis §:ssä luetellaan tiedot, joihin yleisöllä on oikeus tutustua, se mahdollistaa niiden tietojen yksilöimisen, joita ei saa koskaan ilmaista, mistä syystä kansallinen lainsäädäntö mahdollistaa sen, että tiedot, joita ei voida käsitellä luottamuksellisina, voidaan erottaa tiedoista, joita ei voida julkistaa. Puolan tasavallan mukaan kaikki ilmoitusten yhteydessä saadut ja ilmaisematta jätettävät tiedot sisältyvät kyseiseen rekisteriin. Jos lupahakemus perutaan, kyseiset tiedot poistetaan sen mukaan mainitusta rekisteristä.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
On huomautettava, että Puolan tasavalta esittää, että ilmoittajan direktiivin 2009/41 18 artiklan 1 kohdan mukaisesti toimittamien tietojen suoja on rajoitettu niihin tietoihin, joiden luottamuksellisena käsittelemistä ilmoittaja voi vaatia. Kyseisen jäsenvaltion mukaan tällainen suoja ei koske kyseisen direktiivin 18 artiklan 2 kohdassa lueteltuja tietoja, jolloin ilmoittajan kuulemisen järjestäminen on tarpeetonta, koska tarve varmistaa oikeus tutustua kyseisiin tietoihin seuraa lainsäädännöstä. Mainittu jäsenvaltio lisää, että kuulemisten järjestäminen on hyödytöntä myös niiden tietojen yksilöimiseksi, joita toimivaltaisen viranomaisen on käsiteltävä luottamuksellisina, koska muissa säännöksissä säädetään jo, ettei kyseessä olevia tietoja voida ilmaista muun muassa henkilötietojen tai valtion tärkeämpien intressien suojan takaamisen tarpeen vuoksi.
On kuitenkin todettava, että tällaiset väitteet perustuvat kyseisten unionin oikeuden säännösten virheelliseen tulkintaan.
On riittävää todeta, että direktiivin 2009/41 18 artiklan 2 kohdassa luetellaan tiedot, joita ei saa missään tapauksessa käsitellä luottamuksellisina. Tästä seuraa, että muita tietoja voidaan käsitellä luottamuksellisina ilmoittajan hakemuksesta, ja ilmoittajalla on tältä osin kyseisen direktiivin 18 artiklan 1 kohdan toiseen alakohtaan perustuva oikeus tulla kuulluksi etukäteen.
Niinpä tulkintaa, jonka mukaan direktiivin 2009/41 18 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan kuuluvien tietojen ilmaisematta jättäminen voi olla automaattista, ei voida hyväksyä.
Perusteeton on samoin Puolan tasavallan väite siitä, että kuulemisten järjestäminen on hyödytöntä myös niiden tietojen yksilöimiseksi, joita toimivaltaisen viranomaisen on käsiteltävä luottamuksellisina, koska muissa säännöksissä säädetään jo, ettei kyseessä olevia tietoja voida ilmaista muun muassa henkilötietojen tai valtion tärkeämpien intressien suojan takaamisen tarpeen vuoksi. Oikeusvarmuuden ja ilmoittajan oikeuksien takaamiseksi ilmoittajan kuuleminen direktiivin 2009/41 18 artiklassa säädetyssä menettelyssä on nimittäin välttämätöntä eikä sitä voida korvata turvautumalla muihin kansallisiin oikeuslähteisiin kuuluviin sääntöihin, joiden asiayhteyttä ja keskinäisiä suhteita ilmoittajan voi olla vaikea ymmärtää.
Lisäksi on todettava, että Puolan tasavallan viittaus ympäristötietolain 16 §:n 1 momentin 7 kohtaan on merkityksetön, koska kyseinen säännös koskee ainoastaan tiettyjä arkaluonteisia liiketoimintatietoja eikä siinä säädetä nimenomaisesti ilmoittajan etukäteisestä kuulemisesta.
Puolan tasavalta väittää huomauksissaan vielä, että jos ilmoittaja peruuttaa geneettisesti muunnettujen organismien suljettua käyttöä koskevan lupahakemuksensa, toimitetut tiedot poistetaan edellä 131 kohdassa mainitusta rekisteristä. Kyseinen jäsenvaltio ei kuitenkaan mainitse mitään kansallisen oikeuden säännöstä, joka tukisi tätä väitettä, ja tyytyy esittämään, että ympäristöministeri, joka on valtiollisena elimenä vastuussa kyseisen rekisterin pitämisestä, ei täyttäisi tehtäväänsä, jos tietoja ei poistettaisi, koska rekisterissä olevat tiedot voivat johtaa harhaan niitä, joita asia koskee.
Tässä yhteydessä on riittävää huomauttaa, että edellä 105 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaan pelkkää hallintokäytäntöä, jolle on ominaista se, että hallintoelimet voivat muuttaa sitä mielensä mukaan, ja jota ei riittävällä tavalla tehdä julkiseksi, ei voida pitää direktiivin täytäntöönpanoa koskevien velvoitteiden pätevänä täyttämismuotona.
Kuudes kanneperuste on näin ollen perusteltu.
Kaiken edellä esitetyn perusteella on todettava, että Puolan tasavalta ei ole noudattanut direktiivin 2009/41 mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole pannut täytäntöön kyseisen direktiivin 3 artiklan 3 kohtaa, 7 artiklaa, 8 artiklan 2 ja 3 kohtaa, 9 artiklan 2 kohdan a alakohtaa eikä 18 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa ja 3 ja 4 kohtaa.
Oikeudenkäyntikulut
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Työjärjestyksen 138 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä virkkeessä määrätään, että jos asiassa osa vaatimuksista ratkaistaan toisen asianosaisen ja osa toisen asianosaisen hyväksi, kukin asianosainen vastaa omista kuluistaan.
Käsiteltävässä asiassa on otettava huomioon, ettei direktiivin 2009/41 2 artiklan a, b, d ja e alakohdan eikä 10 artiklan 3 ja 4 kohdan virheellistä täytäntöönpanoa koskevia kanneperusteita ole hyväksytty.
Tästä syystä on päätettävä, että komissio ja Puolan tasavalta vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (viides jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Puolan tasavalta ei ole noudattanut geneettisesti muunnettujen mikro-organismien suljetusta käytöstä 6.5.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/41/EY mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole pannut täytäntöön kyseisen direktiivin 3 artiklan 3 kohtaa, 7 artiklaa, 8 artiklan 2 ja 3 kohtaa, 9 artiklan 2 kohdan a alakohtaa eikä 18 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa ja 3 ja 4 kohtaa.

2)
Kanne hylätään muilta osin.

3)
Euroopan komissio ja Puolan tasavalta vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: puola.