CELEX: 62009TJ0233
A dokumentumokhoz való hozzáférés
1049/2001/EK rendelet
Folyamatban lévő jogalkotási eljárásra vonatkozó dokumentum
A hozzáférés részleges megtagadása
Megsemmisítés iránti kereset
Keresetindítási határidő
Elfogadhatóság
Harmadik személy általi hozzáférhetővé tétel
Az eljáráshoz fűződő érdek megszűnésének hiánya
Az indítványokat előterjesztő tagállamok küldöttségeinek azonosítása
A döntéshozatali eljárás védelmére vonatkozó kifogás

Jogi háttér
Az EK 255. cikk értelmében:
„(1)      Bármely uniós polgár, valamint valamely tagállamban lakóhellyel, illetve létesítő okirat szerinti székhellyel rendelkező természetes
vagy jogi személy jogosult az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság dokumentumaihoz hozzáférni a (2) és (3) bekezdésnek
megfelelően meghatározandó elvek és feltételek szerint.
(2)      Az e dokumentumokhoz való hozzáférési jog általános elveit és köz- vagy magánérdeken alapuló korlátozásait az Amszterdami
Szerződés hatálybalépésétől számított két éven belül a Tanács határozza meg a 251. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően.
(3)      Valamennyi fent említett intézmény saját eljárási szabályzatában rögzíti a dokumentumaihoz való hozzáférésre vonatkozó különös
rendelkezéseket.”
Az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság dokumentumaihoz való nyilvános hozzáférésről szóló, 2001. május 30‑i 1049/2001/EK
európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 145., 43. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 3. kötet, 331. o.) meghatározza
az ezen intézmények dokumentumaihoz való, EK 255. cikkben előírt hozzáférési jog elveit, feltételeit és korlátait.
Az említett rendelet 4. cikke több kivételt állapít meg az e rendelet 2. cikkében megfogalmazott, a Parlament, a Tanács és
a Bizottság dokumentumaihoz való, minden uniós polgár és a valamely tagállamban lakóhellyel, illetve székhellyel rendelkező
minden természetes, illetve jogi személy számára biztosított hozzáférés elve alól.
Közelebbről az 1049/2001 rendelet 4. cikkének (3) bekezdése kimondja:
„Az intézmény által belső használatra összeállított vagy az intézmény által kapott, olyan ügyre vonatkozó dokumentumhoz való
hozzáférést, amellyel kapcsolatosan az intézmény még nem hozott határozatot, meg kell tagadni, ha a dokumentum közzététele
[helyesen: hozzáférhetővé tétele] az intézmény döntéshozatali eljárását súlyosan veszélyeztetné, kivéve, ha a közzétételhez
[helyesen: hozzáférhetővé tételhez] nyomós közérdek fűződik.”
Az EK 207. cikk (3) bekezdése értelmében:
„A Tanács elfogadja eljárási szabályzatát.
A[z] [EK] 255. cikk (3) bekezdésének alkalmazása céljából a Tanács ebben a szabályzatban kidolgozza azokat a feltételeket,
amelyek mellett a Tanács dokumentumai a nyilvánosság számára hozzáférhetők. E bekezdés alkalmazása céljából a Tanács meghatározza
azokat az eseteket, amikor jogalkotói minőségében eljárónak kell tekinteni, abból a célból, hogy ezekben az esetekben a dokumentumokhoz
való hozzáférést – a döntéshozatali folyamat hatékonyságának megőrzése mellett – szélesebb körűvé tegye. Amikor a Tanács jogalkotói
minőségében jár el, a szavazások eredményét és a szavazás indokolását, valamint a jegyzőkönyvben rögzített megjegyzéseket
minden esetben nyilvánosságra kell hozni.”

A jogvita alapjául szolgáló tényállás
2008. december 3‑i levelében a felperes az Access Info Europe egyesület az 1049/2001 rendelet alapján az Európai Unió Tanácsától
hozzáférést kért ahhoz a 2008. november 26‑i feljegyzéshez (a továbbiakban: a kért dokumentum), amelyet a Tanács főtitkársága
továbbított a Tanács által felállított információs munkacsoportnak, és amely a Parlament, a Tanács és a Bizottság dokumentumaihoz
való hozzáférésről szóló, parlamenti és tanácsi rendeletjavaslatra vonatkozott. E dokumentum több tagállam által a 2008. november
25‑i munkacsoportülésen előterjesztett módosító indítványokat vagy új szövegváltozatokat tartalmaz.
2008. december 17‑i levelében a Tanács a kért dokumentumhoz való részleges hozzáférést engedélyezett a felperes számára. A
felperesnek továbbított változat a fent hivatkozott indítványokat tartalmazta, azonban abból nem lehetett azonosítani az azokat
előterjesztő egyes tagállamokat. Ezen információ megtagadását a Tanács azzal indokolta, hogy annak hozzáférhetővé tétele súlyosan
veszélyeztetné a döntéshozatali eljárást, és ahhoz nem fűződik nyomós közérdek, amely lehetővé tenné az 1049/2001 rendelet
4. cikkének (3) bekezdésében szereplő, a hozzáférhetővé tételre vonatkozó kivétel alkalmazását.
2009. január 16‑i levelével a felperes az 1049/2001 rendelet 7. cikkének (2) bekezdése alapján megerősítő kérelmet nyújtott
be.
2009. február 26‑i határozatával (a továbbiakban: megtámadott határozat) az 1049/2001 rendelet 4. cikkének (3) bekezdése alapján
a Tanács – főtitkársága útján – megismételte a kért dokumentum azon része hozzáférhetővé tételének megtagadását, amely lehetővé
teszi azon tagállamok azonosítását, amelyek a 2008. november 25‑i munkacsoportülésen különböző indítványokat tettek. A felperesnek
az eljárás állására vonatkozó kérdésére válaszul a Tanács 2009. április 3‑án továbbította neki a megtámadott határozatot.
E levelében a Tanács azt is jelezte, hogy 2009. február 26‑án továbbított levelében már megküldte a felperesnek a megtámadott
határozat másolatát.
A megtámadott határozatban a Tanács a következő érveket sorakoztatja fel annak alátámasztására, hogy a különböző módosító
indítványok szerzői kilétének hozzáférhetővé tétele súlyosan veszélyeztetné a döntéshozatali eljárását, és ahhoz nem fűződik
nyomós közérdek:
„A Tanácsnak a javaslatért felelős előkészítő szerve, az információs munkacsoport többször összeült, hogy megvizsgálja a [Bizottság
által 2008. április 30‑án benyújtott, a dokumentumokhoz való hozzáférésről szóló rendeletjavaslatot, amelyet a jogalkotás
két ága együttdöntési eljárás keretében jelenleg vitat meg]. E vita során a küldöttségek kifejtették a módosításokra vonatkozó
előzetes észrevételeiket. A vita még mindig kezdeti szakaszában jár, és az álláspontok közeledése mindeddig nem tapasztalható,
ahogyan a felmerült kérdésekre vonatkozóan se vontunk le következtetéseket. A kért dokumentumban szereplő írásbeli észrevételek
három, a Tanáccsal folytatott előzetes egyeztetéssel kapcsolatos rendkívül érzékeny kérdést érintenek, amelyeket a jelen időpontig
az információs munkacsoport nem vizsgált meg alaposan. Tekintettel arra, hogy a döntéshozatali eljárás csupán kezdeti szakaszban
van, valamint arra, hogy a kért dokumentumban felmerült érzékeny kérdéseket alaposabb vizsgálatnak még nem vetették alá, továbbá
e kérdésekre vonatkozóan egyelőre nem látszik világos irányvonal, a dokumentumban szereplő indítványokat előterjesztő küldöttségek
nevének hozzáférhetővé tétele súlyosan veszélyeztetné a Tanács döntéshozatali eljárásának hatékonyságát, kockára téve a Tanács
azon képességét, hogy megállapodásra jusson e téren, és különösen csökkentené a küldöttségek mozgásterét abban, hogy a Tanácson
belül kompromisszumot kössenek.
A Tanács döntéshozatali eljárásának súlyos veszélyeztetése ugyanis ésszerűen előrelátható, és nem pusztán elméleti lehetőség.
Ha a küldöttség rendkívül érzékeny kérdésekre vonatkozóan kifejtett álláspontját tartalmazó dokumentumokat a döntéshozatali
eljárás során teljes mértékben hozzáférhetővé kellene tenni, az arra ösztönözne bizonyos küldöttségeket, hogy a továbbiakban
álláspontjukat ne írásban ismertessék, hanem szóban folytassanak eszmecserét a Tanáccsal és előkészítő szerveivel, amelynek
során nem készülnének dokumentumok. Ez jelentős mértékben ártana a Tanácson belüli döntéshozatal hatékonyságának, mert gátolná
a jogi aktus tervezetéről folytatott összetett vita kibontakozását, és sértené a tanácsi döntéshozatal általános átláthatóságát
is.
A Tanács mérlegre tette egyfelől a belső döntéshozatali eljárásának hatékonyságához fűződő közérdeket, másfelől az Európai
Unió intézményeinek nagyobb legitimitását biztosító átláthatóság megerősítéséhez fűződő közérdeket és azt, hogy az intézmények
felelősséggel tartoznak a polgároknak, különösen amikor jogalkotói minőségben járnak el. Pontosan az érdekek e mérlegelése
vezette a főtitkárságot arra, hogy az eredeti kérelemre válaszul hozzáférhetővé tegye a kért dokumentum tartalmát, törölve
abból az érintett küldöttségek nevét. E megoldás lehetővé tette egyrészt a polgárok számára, hogy megvizsgálják a Tanácson
belül megvitatott jogi aktus alapját képező információkat, másrészt a tanácsi döntéshozatali eljárás hatékonyságának fenntartását,
az EK 207. cikk (3) bekezdése kifejezett rendelkezésének megfelelően.
A Tanács megvizsgálta annak lehetőségét is, hogy küldöttségenként mérlegelje, hozzáférhetővé tehető‑e az érintett tagállam
neve. Mindazonáltal elvetette e megoldást, mivel az túlzottan önkényes, önmagában is vitatható mérlegeléshez vezetett volna.
Az alkalmazott megoldás természetesen nem akadálya annak, hogy az érintett küldöttségek nyilvánosságra hozzák álláspontjukat,
ha úgy látják jónak.”

Az eljárás és a felek kérelmei
A Törvényszék hivatalához 2009. június 12‑én benyújtott keresetlevelével a felperes megindította a jelen keresetet.
2009. november 23‑i végzésével a Törvényszék harmadik tanácsának elnöke engedélyezte a Görög Köztársaságnak, valamint Nagy-Britannia
és Észak-Írország Egyesült Királyságának, hogy a Tanács kérelmeinek támogatása végett a perbe beavatkozzanak.
Az előadó bíró jelentése alapján a Törvényszék (harmadik tanács) a szóbeli szakasz megnyitásáról határozott. A Törvényszék
pervezető intézkedések keretében felhívta a Tanácsot, hogy válaszoljon több kérdésre, és mutasson be másolatot különböző tanácsi
iratokról, amelyek a Bizottság által 2008. április 30‑án benyújtott, a dokumentumokhoz való hozzáférésről szóló rendeletjavaslatra
vonatkoznak, és amelyek a jogalkotási eljárás jelen szakaszában a nyilvánosság számára hozzáférhetőek.
2010. július 29‑i levelében a Tanács válaszolt a Törvényszék által feltett kérdésekre, és bemutatta a kért dokumentumokat,
amelyekre vonatkozóan a felperesnek a tárgyaláson lehetősége nyílt észrevételeket tenni.
A Törvényszék a 2010. október 6‑i tárgyaláson meghallgatta a felek szóbeli előadásait és a Törvényszék által feltett kérdésekre
adott válaszait.
A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        semmisítse meg a megtámadott határozatot;
–        kötelezze a Tanácsot a felperes, valamint a beavatkozók költségeinek viselésére.
A Tanács azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        a keresetet mint nyilvánvalóan elfogadhatatlant utasítsa el;
–        másodlagosan a keresetet mint megalapozatlant utasítsa el;
–        a felperest kötelezze a költségek viselésére.
A Görög Köztársaság azt kéri, hogy a Törvényszék utasítsa el a keresetet.
Az Egyesült Királyság azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        utasítsa el a keresetet;
–        a felperest kötelezze a költségek viselésére.

Jogi háttér

Az elfogadhatóságról
A keresetindítási határidő kezdő időpontjáról
–       A felek érvei
A Tanács azzal érvel, hogy a kereset nyilvánvalóan elfogadhatatlan, mivel elkésett. Az EK 230. cikk ötödik bekezdésében előírt
keresetindítási határidő nem 2009. április 3‑án kezdett folyni, amikor a felperesnek a megtámadott határozatot kézbesítették,
hanem 2009. február 26‑án, amikor a Tanács nem ajánlott levélben közölte vele e határozatot. A jelen esetben a megtámadott
határozatot a Tanács 2009. február 26‑án fogadta el. Az e határozatot kísérő levelet ugyanezen a napon véglegesítették és
írták alá, majd nyilvántartásba vették a postaszolgálatnál, és nem ajánlott küldeményként azonnal továbbították a felperes
által megadott címre. Az 1049/2001 rendelet alkalmazásának nyolc éve alatt egyetlenegyszer sem jelezték a Tanácsnak a válasz
eltűnését. Ennélfogva a Tanács alappal hitte, hogy a megtámadott határozat megérkezett a felpereshez. Következésképpen a keresetindítási
határidő, amely 2009. február 26‑án kezdett folyni, 2009. május 6‑án járt le, a Törvényszék eljárási szabályzata 102. cikke
2. §‑ának megfelelően a távolságra tekintettel tíz nappal meghosszabbodott kéthónapos határidő elteltével. A keresetindítás
tehát elkésett, mivel a keresetlevelet 2009. június 12‑én nyújtották be, vagyis több mint öt héttel az előírt határidő lejártát
követően.
Abban az esetben, ha a kézbesítés szabályszerűsége nem volna bizonyossággal megállapítható, a Tanács rámutat, hogy a felperesnek
2009. február 26‑a óta lehetősége volt megismerni a megtámadott határozatot. A jelen esetben a megerősítő kérelemre adandó
válasz tervezete a Tanács dokumentum‑nyilvántartásában 2009. február 20‑a óta hozzáférhető volt a nyilvánosság számára. E
tervezetet egyébként a felperes 2009. március 2‑i kérelmének eleget téve továbbították neki, míg az említett tervezet elfogadására
vonatkozó információk 2009. február 26‑a óta nyilvánosak voltak. A felperes, aki egy hónap elteltével, 2009. április 3‑án
kérte a 2009. március 2‑án közölt választervezet alapján elfogadott határozat vele való közlését, nem tartotta tiszteletben
a Tanács által a megtámadott határozat megismerésére ésszerűnek tartott határidőt.
A felperes azt állítja, hogy a Tanácstól 2009. április 3‑ig nem kapott a megtámadott határozatról szóló tájékoztatást: a megtámadott
határozatot ebben az időpontban kézbesítették számára. Azon állításra vonatkozóan, amely szerint a Tanács nyilvántartásába
betekintve tudomást szerezhetett volna a megtámadott határozatról, a felperes hangsúlyozza, hogy a Tanács által említett nyilvántartás
csupán egy vázlatot tartalmaz, nem a végleges dokumentumot.
–       A Törvényszék álláspontja
Az EK 230. cikk ötödik bekezdésének értelmében a megsemmisítés iránti eljárást esettől függően az intézkedés kihirdetésétől
vagy a felperessel történt közlésétől, illetve ennek hiányában attól a naptól számított két hónapon belül kell megindítani,
amikor arról a felperes tudomást szerzett.
Az eljárási szabályzat 102. cikkének 2. §‑a szerint a keresetindítási határidő a távolságra tekintettel tíznapos átalány-határidővel
meghosszabbodik.
Az EK 254. cikk (3) bekezdéséből az is kitűnik, hogy a határozatokat közölni kell a címzettjeikkel, és azok a közléssel lépnek
hatályba.
A jelen esetben nem vitatott, hogy a megtámadott határozatot a Tanács 2009. április 3‑án közölte a felperessel. E határozatot
a Tanács azon leveléhez csatolták mellékletként, amelyben a főtitkárság a felperesnek az ügy állásáról való tájékoztatást
kérő levelére adott választ. A felperes elismeri, hogy 2009. április 3‑án tudomást szerzett e válaszról, ami lehetővé teszi
a megtámadott határozat címzettjével való közlésének a Szerződés értelmében vett megállapítását.
E következtetést nem kérdőjelezi meg a Tanács annak bizonyítására vonatkozó érvelése sem, hogy a megtámadott határozatot 2009.
február 26‑án közölték a felperessel. A Tanács ugyanis nem bizonyította, hogy az a levél, amelyet állítása szerint a felperesnek
küldött, 2009. április 3‑a előtt megérkezett a címzetthez. Emellett a Tanács elismeri, hogy a megtámadott határozatot „nem
ajánlott levélként” postázta, amely nem teszi lehetővé az átvétel, még kevésbé az említett levél Spanyolországban történő
átvétele időpontjának bizonyítását. Tértivevényes ajánlott küldeményként való továbbítás, visszaigazolt levél vagy telefonhívás
hiányában nem bizonyított a Tanács azon állítása, miszerint válaszát 2009. február 26‑án továbbította, és a felperes azt még
ugyanazon a napon vagy kevéssel azután átvette. A keresetindítás határidejének kezdő időpontja tehát 2009. április 3‑a, amikor
a Tanács levélben közölte a megtámadott határozatot a felperessel.
Másfelől, a Tanács azon érvére vonatkozóan, amely szerint a felperes a megerősítő válasz tervezetének megismerésekor, 2009.
március 2‑án tudomást szerzett a határozat tartalmáról, emlékeztetni kell arra, hogy magából az EK 230. cikk ötödik bekezdésének
szövegéből következik, hogy a megtámadott határozatról való tudomásszerzés időpontja, mint a keresetindítási határidő kezdő
időpontja, másodlagos a kihirdetés és a közlés időpontjához képest (lásd a Törvényszék T‑190/00. sz., Regione Siciliana kontra
Bizottság ügyben 2003. november 27‑én hozott ítéletének [EBHT 2003., II‑5015. o.] 30. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési
gyakorlatot). Következésképpen, még ha feltételezzük is, hogy bizonyítást nyerne a felperes tudomásszerzése a megtámadott
határozatról, ez nem tekinthető a keresetindítás határideje kezdő időpontjának, mivel a jelen esetben e határozatot az EK 254. cikk
(3) bekezdése alapján 2009. április 3‑án közölték vele. Mivel az EK 230. cikk ötödik bekezdésében előírt keresetindítási határidő
számításához ismert a címzettel való közlés időpontja, ezt kell figyelembe venni, nem pedig a tudomásszerzés időpontját, amely
csupán másodlagosan, közlés hiányában jön számításba. Mindenesetre magát a tudomásszerzés bizonyítását illetően a felek között
nem vitatott, hogy a Tanács nyilvános nyilvántartásában elérhető dokumentum csupán vázlat, nem maga a megtámadott határozat.
A felperesnek tehát nem volt módja megismerni azon aktus tartalmát és indokait, amely az 1049/2001 rendelet alapján benyújtott
megerősítő kérelemről határozott.
Következésképpen, mivel a keresetlevelet 2009. június 12‑én nyújtották be a Törvényszék hivatalához, vagyis a megtámadott
határozat közlésétől, 2009. április 3‑tól számított, tíznapos átalány-határidővel meghosszabbított két hónapos határidőn belül,
a keresetindítás nem késedelmes. A Tanács erre vonatkozó elfogadhatatlansági kifogását el kell utasítani.
A felperesnek a megtámadott határozat megsemmisítéséhez fűződő érdekéről
Ellenkérelmében a Tanács jelzi, hogy 2008. november 26‑a óta a Statewatch honlapján elérhető a kért dokumentum teljes változata.
A pervezető intézkedések keretében feltett kérdésekre adott válaszában a Tanács pontosította, hogy mely internetes címen volt
elérhető ez a változat. A Tanács továbbá a House of Lords Select Committee on the European Union (a Lordok Háza [Egyesült
Királyság] Európai Unióval foglalkozó különbizottsága, a továbbiakban EU‑bizottság) jelentésére hivatkozott, amely az Egyesült
Királyságnak az 1049/2001 rendelet felülvizsgálatára tett javaslatra vonatkozó álláspontjáról szólt, és amelyet a 2009. március
18‑án tartott ülésen az Egyesült Királyság Kormányának képviselői megvitattak, amely vita alkalmával a fent említett hozzáférhetővé
tétel következményeiről is szó esett. A tárgyaláson a Tanács jelezte, hogy noha a kért dokumentum teljes változatának engedély
nélküli hozzáférhetővé tétele viszonylag gyorsan, vagyis szerinte 2008 novemberének végén megtörtént, arról neki nem volt
tudomása, amikor a felperes hozzáférés iránti kérelmére válaszul 2008. december 17‑én az eredeti határozatot, majd 2009. február
26‑án a megerősítő határozatot elfogadta.
Válaszában a felperes megjegyzi, hogy a dokumentumhoz való hozzáférés iránti kérelmének benyújtásakor nem volt tudomása a
teljes változatról. A tárgyaláson a felperes azt is jelezte, hogy 2009 májusában vagy júniusában az átláthatóság kérdéseivel
foglalkozó más egyesületekkel folytatott megbeszéléseknek köszönhetően teljes egészében megismerhette a kért dokumentumot.
E hozzáférhetővé tétel révén a felperes jelenleg rendelkezik a Tanácstól kért dokumentum teljes változatának másolatával.
Ilyen körülmények között lehetne arra hivatkozni, hogy a felperest valójában nem érintette a megtámadott határozat, mivel
már rendelkezik azon adatokkal, amelyekhez hozzá kívánt férni, és emiatt nem tud a megtámadott határozat megsemmisítéséhez
fűződő kellő érdeket igazolni.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a felperes eljáráshoz fűződő érdekének – a kereset tárgyára tekintettel – a kereset
benyújtásakor kell fennállnia, ellenkező esetben a kereset elfogadhatatlannak minősül. A jogvita tárgyának – az eljáráshoz
fűződő érdekhez hasonlóan – a bírósági határozat kihirdetéséig fenn kell maradnia, ellenkező esetben a kereset okafogyottá
válik; ez tehát feltételezi, hogy a kereset eredményén keresztül alkalmas arra, hogy az azt kezdeményező fél számára előnnyel
járjon. Amennyiben azonban a felperes eljáráshoz fűződő érdeke az eljárás során megszűnik, a Törvényszék által az ügy érdeméről
hozott határozat számára semmilyen előnnyel nem jár (lásd a C‑362/05. P. sz., Wunenburger kontra Bizottság ügyben 2007. június
7‑én hozott ítélet [EBHT 2007., I‑4333. o.] 42. és 43. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
A jelen esetben a kért dokumentum teljes változatának hozzáférhetővé tétele a Statewatch honlapján, 2008 végétől, akárcsak
a felperesnek e változatról való tudomásszerzése 2009 májusában vagy júniusában az alábbi okok miatt nem teszi lehetővé annak
megállapítását, hogy a felperesnek (már) ne fűződne érdeke a megtámadott határozat megsemmisítéséhez.
Elsősorban, elvi szinten az állandó ítélkezési gyakorlatából következik, hogy a felperesnek fennmarad valamely közösségi intézmény
által hozott jogi aktus megsemmisítéséhez fűződő érdeke azért, hogy azon jogsértés, amely e jogi aktust állítólag érinti,
a jövőben ne ismétlődhessék meg. Ez az eljáráshoz fűződő érdek az EUMSZ 266. cikk első bekezdéséből következik, amelynek értelmében
azok az intézmények, amelyek aktusait a Bíróság semmisnek nyilvánította, kötelesek megtenni a Bíróság ítéletében foglaltak
teljesítéséhez szükséges intézkedéseket. Ugyanakkor ez az eljáráshoz fűződő érdek csak akkor áll fenn, ha a feltételezett
jogellenesség a felperes által benyújtott kereset alapjául szolgáló ügyben szereplő körülményektől függetlenül a jövőben is
megismétlődhet (lásd a fenti 33. pontban hivatkozott Wunenburger kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 50–52. pontját és az
ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot). Ez a helyzet a jelen esetben is, mivel egyrészt a felperes által hivatkozott jogsértés
az 1049/2001 rendeletben előírt egyik kivétel értelmezéséből fakad, amelyet a Tanács újabb kérelem esetén megismételhet, másrészt
a felperes az Európai Unión belüli átláthatóság előmozdításáért tevékenykedő egyesületként a jövőben ugyanilyen jellegű dokumentumokra
vonatkozó hasonló kérelmeket terjeszthet elő.
Másodsorban rá kell mutatni, hogy aki a vitatott adatokat a felperes számára hozzáférhetővé tette, nem a Tanács volt, amely
ezáltal elismerné az ilyen adatok hozzáférhetővé tételéhez fűződő közérdeket, hanem olyan harmadik fél, amely nem tartotta
tiszteletben a Tanács dokumentumaihoz való hozzáférésre vonatkozó szabályozást. A felperes e tekintetben jelzi, hogy a dokumentumhoz
való hozzáférés iránti eredeti kérelmének és megerősítő kérelmének benyújtásakor nem volt tudomása arról, hogy a teljes változat
a Statewatch honlapján elérhető, a Tanács pedig pontosítja, hogy ugyanígy volt ezzel, amikor a kérelmekre választ adott. Sem
a felperesnek, sem a Tanácsnak nem volt tehát tudomása e tényről a megtámadott határozat elfogadásához vezető közigazgatási
eljárás lefolytatásakor. A felperesnek tehát joga van ahhoz, hogy a Törvényszék nyilatkozzon e neki sérelmet okozó határozat
jogszerűségéről, ugyanis ez az egyetlen határozat, amelyet mindeddig vele közöltek, és amely az 1049/2001 rendeletben szereplő
egyik kivétel alapján csupán a kért dokumentumhoz való részleges hozzáférést biztosít számára. A Statewatch magatartása irreleváns
a felperesnek az ilyen határozat megsemmisítéséhez fűződő érdekének mérlegelése szempontjából (lásd ebben az értelemben a
Törvényszék T‑177/95. sz., Svenska Journalistförbundet kontra Tanács ügyben 1998. június 7‑én hozott ítélet [EBHT 1998., II‑2289.
o.] 69. pontját, amely ügyben a felperes már birtokában volt a Tanácstól kért bizonyos dokumentumoknak, amelyeket a tagállam
illetékes hatóságai továbbítottak számára).
A fentiekből kitűnik, hogy a felperesnek még akkor is érdeke fűződik a megtámadott határozat megsemmisítéséhez, ha meg is
szerezhette azon adatokat, amelyekhez a Tanács megtagadta a hozzáférést.

Az ügy érdeméről
Keresetének alátámasztására a felperes két jogalapot hoz fel. Az első jogalap az 1049/2001 rendelet 4. cikke (3) bekezdése
első albekezdésének megsértésére vonatkozik. A második jogalapban az indokolás hiányosságát kifogásolja. Először az első jogalapot
kell megvizsgálni.
A felek érvei
A felperes emlékeztet arra, hogy az 1049/2001 rendelet célja annak biztosítása, hogy a polgárok még inkább részt vegyenek
a döntéshozatali eljárásban, és a dokumentumokhoz való lehető legszélesebb körű nyilvános hozzáférést biztosítsa, különösen
amikor az intézmények jogalkotói minőségükben járnak el. Az intézmények dokumentumaihoz való nyilvános hozzáférés a főszabály,
annak megtagadása a kivétel, amelyet szigorúan kell értelmezni.
Azon állítást illetően, amely szerint a küldöttségek mozgástere csökkenne, ha azonosítanák őket, a felperes azzal érvel, hogy
a megtámadott határozat semmiféle magyarázatot nem tartalmaz ezen állítás megalapozott voltának alátámasztására. A küldöttségek
véleményt nyilvánítanak és módosításokat javasolnak, amelyek lehetővé teszik a Tanács számára álláspontjának kialakítását.
Az e dokumentumokhoz való nyilvános hozzáférés tehát lehetővé tenné a tagállamok és az intézmények számára, hogy felelősséget
vállaljanak a polgárokkal szemben. Még ha feltételezzük is, hogy a küldöttségek azonosítása külső nyomás veszélyének tenné
ki őket, ennek kockázata nem elegendő a hivatkozott kivétel alkalmazásához, mivel az az 1049/2001 rendelet alapját képező
felelősségvállalás követelményének és a polgárok részvétele elvének velejárója. Az álláspontok kikristályosodását illetően
– amelyre a Tanács hivatkozott – a felperes emlékeztet arra, hogy valamely kár bekövetkeztének puszta állítása nem elegendő
annak bizonyításához. A Tanács nem bizonyította, miként ártana a küldöttségek közötti bizalomnak a kért dokumentumnak a Statewatch
honlapján történő hozzáférhetővé tétele. Másfelől az egyetlen körülmény, amely miatt valamely küldöttség álláspontját titokban
kellene tartani az, ha e küldöttség kettős beszédet folytat: egyféle álláspontot képvisel a Tanács ülésein, majd másfélét
a nyilvánosság előtt, ideértve saját állampolgárait. Márpedig az 1049/2001 rendeletnek nem ez a célja.
Azon állítást illetően, amely szerint a küldöttségek azonosításuk esetén álláspontjaikat többé nem nyújtanák be írásban, a
felperes kiemeli, hogy főszabály szerint mindazt, ami a jogi aktus elfogadásának előkészítése során elhangzik, vagy amit írásba
adnak, tájékoztatás és ellenőrzés céljából nyilvánosságra kellene hozni. A jelen esetben az indítványokat előterjesztők kilétének
hozzáférhetővé tételével járó esetleges negatív hatások csupán mellékesek lehetnek. Semmi sem támasztja alá azt, hogy e hozzáférhetővé
tétel visszatartaná a küldöttségeket véleményük írásban történő megfogalmazásától.
Ami a nyomós közérdek fennállását illeti, a felperes azzal érvel, hogy még ha meg is kérdőjeleződik a döntéshozatali eljárás
a megtámadott határozatból kifejtett okokból, ezen érdek indokolttá teszi a tagállami küldöttségek azonosítását. A hozzáférhetővé
tételhez fűződő közérdek nem korlátozódik a tagállamok vagy a Tanács ellenőrzésére, hanem kiterjed a polgárok azon lehetőségére
is, hogy részt vegyenek a döntéshozatali eljárásban. Nem elegendő tehát a küldöttségek azonosítása nélkül nyilvánosságra hozni
a küldöttségek álláspontját.
A Tanács, azon állításának alátámasztására, amely szerint a kért dokumentum nem közölt részeihez való nyilvános hozzáférés
csökkentené a küldöttségek mozgásterét, hangsúlyozza, hogy az EK 255. cikk és az 1049/2001 rendelet nem követelik meg a döntéshozatali
eljárás teljes átláthatóságát. A Tanács által a jogalkotási dokumentumokhoz való hozzáférésre vonatkozóan alkalmazott szabályok
inkább az EK 207. cikk (3) bekezdésében szereplő, a jogalkotói tevékenységhez való legszélesebb körű hozzáférés és a döntéshozatali
eljárás védelme közötti egyensúlyt veszik figyelembe. A Tanács eljárási szabályzata írja elő, hogy a Tanács mely esetekben
jár el jogalkotói minőségében (a Tanács eljárási szabályzatának elfogadásáról szóló, 2006. szeptember 15‑i 2006/683/EK, Euratom
tanácsi határozat [HL L 285., 47. o.; a továbbiakban: eljárási szabályzat] 7. cikke), és mely jogalkotási dokumentumok hozzáférhetőek
közvetlenül a nyilvánosság számára (az eljárási szabályzat II. melléklete 11. cikkének (5) és (6) bekezdése). Valamely jogalkotási
aktus elfogadását követően közzéteszik a küldöttségek saját álláspontját tartalmazó dokumentumokat (lásd az eljárási szabályzat
II. melléklete 11. cikkének (6) bekezdését). E dokumentumok tartalmát az indítványokat előterjesztő küldöttségek nevének és
az 1049/2001 rendelet 4. cikkében előírt kivételek közé tartozó részek kivételével akkor is közzéteszik, ha a tárgyalások
még folynak (lásd az 1049/2001 rendelet alkalmazásából eredő bizonyos elvi kérdésekről szóló 2002. március 8‑i Coreper ülésen
jóváhagyott iránymutatást). Noha a küldöttségek tudják, hogy a jogalkotási eljárásban elfoglalt álláspontjukat az eljárás
folyamán közzéteszik, azt mégis elvárják, hogy nevüket a jogalkotási aktus elfogadásáig bizalmasan kezeljék. A küldöttségek
mozgásterének a Bizottság javaslatára vonatkozó előzetes egyeztetések során való megóvása miatt szükséges tehát óvakodni attól,
hogy nevüket nyilvánosságra hozzák. A jogalkotási eljárás során az írásbeli hozzájárulások teljes egészében való nyilvánosságra
hozatala megmerevítené a küldöttségek álláspontját, mivel azok kevesebb szabadsággal rendelkeznének álláspontjuk módosítására
a tárgyalások során, és arra, hogy közvéleményük előtt igazolják az olyan kompromisszum elfogadását, amely eltérhet eredeti
álláspontjuktól, ami súlyosan veszélyeztetheti a kompromisszumkötés esélyét.
Azon kifogásra válaszul, amely szerint nem áll rendelkezésre elegendő bizonyíték annak alátámasztására, hogy a küldöttségek
nevének hozzáférhetővé tétele miként veszélyeztetné súlyosan a folyamatban lévő döntéshozatali eljárást, a Tanács – a Görög
Köztársaság és az Egyesült Királyság támogatásával – azt hozza fel, hogy a megtámadott határozatban jogilag megkövetelt módon
bizonyította e súlyos veszélyeztetést, különösen az ésszerűen előrelátható – nem pedig pusztán elméleti – kockázat fennállását
illetően. Elsősorban a megtámadott határozatból kitűnik, hogy a Bizottság javaslatáról a Tanácsban folyó vitát mennyire érzékenynek
tekintik. A sokak által alapjognak tekintett dokumentumokhoz való hozzáférésre vonatkozó közösségi szabályozás felülvizsgálata
iránt a közvélemény jelentős érdeklődést mutat. E felülvizsgálat során kifejtett bizonyos álláspontokkal szemben a sajtó ellenségesnek
mutatkozhat, amely élénk vitát válthat ki a közvéleményben. Másodsorban a munkacsoport még nem vizsgálta meg a küldöttségek
indítványait. A közvélemény nyomása tehát kihatással lehet a küldöttségek azon képességére, hogy szabadon bemutassák és megvédjék
álláspontjukat, következésképpen torzíthatja a Tanácson belüli vitát. Ha a küldöttségeket megfosztják attól a lehetőségtől,
hogy a Tanácsban nyugodtan megvizsgálhassák az 1049/2001 rendelettel kapcsolatos érzékeny és vitás kérdéseket, a Tanácsnak
nehézségei adódhatnak a szöveg felülvizsgálatának előrevitelében. A küldöttségek által szakmai kérdésekben előterjesztett
előzetes álláspontok nem feltétlenül egyeznek meg a tagállam által az eljárás későbbi szakaszában képviselt állásponttal.
Ilyen körülmények között az előzetes álláspontok hozzáférhetővé tétele akadályozhatja a nyílt vita folytatását, és félreértésekhez
vezethet.
A megtámadott határozatban kifejtett azon állításának alátámasztására, amely szerint az indítványokat előterjesztő küldöttségek
azonosítása arra ösztönözné e küldöttségeket, hogy indítványaikat többé ne írásban nyújtsák be, a Tanács megállapítja, hogy
a kért dokumentum interneten való, Statewatch általi, engedély nélküli hozzáférhetővé tételét követően mérni tudja az ez által
a döntéshozatali eljárásban közvetlenül keletkezett kárt. A jelen esetben a kért dokumentum hozzáférhetővé tétele ártott a
munkacsoporton belüli bizalomnak, és a küldöttségek rendkívül óvatosak írásbeli álláspontjuk kiadásakor, különösen amikor
azok kritikát vagy vitát kelthetnek a közvéleményben. Valamely jogszabályjavaslat vizsgálata nem végezhető el a küldöttségek
közötti egyszerű szóbeli megbeszélés révén. Ha a küldöttségek tartózkodnak álláspontjuk írásbeli benyújtásától, a polgároknak
többé nem lesz lehetősége ellenőrizni azokat, egyszerűen azon oknál fogva, mert nem fog rendelkezésre állni releváns dokumentum,
ami viszont súlyosan sértené az átláthatóság elvét.
A kért dokumentum Statewatch általi, interneten való hozzáférhetővé tételével a döntéshozatali eljárásban konkrétan okozott
kár bemutatásának szükségességére vonatkozó kifogásra válaszul a Tanács – a Görög Köztársaság és az Egyesült Királyság támogatásával –
emlékeztet arra, hogy a Bizottság javaslatát 2008. április 30‑án terjesztették a jogalkotás két ága elé. A jogalkotási eljárás
akkor az első olvasat szakaszában tartott. A Parlament első olvasatának hivatalos befejezésére várva a Tanácsban a vita az
előkészítő szervek szakmai egyeztetésére korlátozódik, amelynek során a Tanács kialakíthatja álláspontját a Bizottság javaslatáról.
A jogalkotási eljárás szokatlan lassúsága érzékelhető, mivel a jogi aktusok együttdöntési eljárás során, első olvasat után
való elfogadása átlagosan 16,2 hónapot vesz igénybe. A jogalkotási eljárás előrehaladásának hiánya az ügy rendkívül érzékeny
és vitatott jellegéről tanúskodik, valamint arról, hogy valódi nehézséget okoz a különböző álláspontok összeegyeztetése.
A nyomós közérdek fennállását illetően a Tanács emlékeztet arra, hogy folyamatban lévő jogalkotási eljárásban a küldöttségek
azonosításának megtagadása nem akadályozza a tagállamok kormányainak polgárok általi ellenőrzését. Azon érdek, hogy a kormányok
feleljenek a jogalkotási javaslatra vonatkozó álláspontjukért, a rendelet szerint nem minősül közérdeknek. Emellett az Egyesült
Királyság rámutat, hogy az átláthatóságra vonatkozó általános követelmények nem elegendőek ahhoz, hogy a hozzáférhetővé tételt
igazoló általános közérdeket alkossanak.
A Törvényszék írásbeli kérdéseire adott válaszok
A Törvényszék pervezető intézkedések keretében írásbeli kérdéseket intézett a Tanácshoz, többek között az ellenkérelemben
szereplő azon állításra vonatkozóan, amely szerint 2008. november 26‑a óta a kért dokumentum teljes változata elérhető a Statewatch
honlapján, ami lehetővé teszi a Tanács számára, hogy „mérni tudja azon közvetlen kárt, amelyet a kért dokumentumban szereplő
küldöttségek írásbeli véleménye teljes egészének hozzáférhetővé tétele okozott a döntéshozatali eljárásban”. A pervezető intézkedések
keretében feltett első kérdésre válaszolva a Tanács a következőkre hívta fel a figyelmet annak pontosabb és konkrét megmagyarázására,
hogy a dokumentumban szereplő indítványokat tevő küldöttségek azonosítása miért jelent súlyos veszélyt a döntéshozatali eljárásra
nézve.
Elsősorban a Tanács azzal érvel, hogy a kért dokumentum teljes változatának hozzáférhetővé tétele óta a főtitkársága csupán
négy olyan dokumentumot tett közzé, amelyek a szóban forgó jogalkotási eljárásra vonatkozóan a küldöttségek által írásban
benyújtott álláspontot tartalmaztak (a 2009. április 17‑i, 8778/09. sz., a 2009. május 11‑i 9716/09. sz., a 2009. május 27‑i
10443/09. sz. és a 2009. június 16‑i 11065/09. sz. dokumentumokat). A Tanács e tekintetben megállapítja, hogy az e dokumentumokban
tett indítványok a Bizottság javaslatát a nagyobb átláthatóság irányába módosítanák. Ezen elvvel ellentétes semmiféle indítvány
nem született a Statewatch által megvalósított hozzáférhető tétel óta. Márpedig a Tanács véleménye az, hogy vélhetően nem
minden küldöttség kíván nagyobb átláthatóságot a munkacsoportban megvizsgált összes kérdésben. Ezt támasztja alá, hogy a jogalkotási
javaslatra vonatkozó tanácsi álláspontot illetően egyáltalán nincs összhang a küldöttségek között. Emiatt a Tanács úgy véli,
hogy azon küldöttségek, amelyeknek az átláthatósággal szembeni álláspontját a közvélemény kihasználná, a kért dokumentumnak
a Statewatch honlapján való hozzáférhetővé tétele óta tartózkodnak álláspontjuk írásba adásától.
Másodsorban a döntéshozatali eljárás súlyos veszélyeztetésének bizonyítása érdekében a Tanács az Egyesült Királyság Kormánya
képviselőinek az EU‑bizottságban elhangzott, a dokumentumokhoz való hozzáférésre vonatkozó rendeletjavaslatról szóló, Tanácsban
zajló vitával kapcsolatos hozzászólására hivatkozik. A Statewatch általi hozzáférhetővé tételnek a Tanácsban zajló vita menetére
való „hasznosságára” vonatkozó kérdést illetően az Egyesült Királyság Kormányának egyik képviselője többek között jelezte,
hogy a kért dokumentum „pillanatnyi” helyzetet mutatott, amely nem szükségszerűen tükrözte a tárgyalások koherenciáját. E
képviselő hozzátette: nem biztos, hogy a vitának és a tagállami álláspontoknak az összefüggéseikből való kiemelése bármiféle
haszonnal járt. Szerinte ez inkább zavart kelthetett. Véleménye szerint a gondot az jelenti, hogy nem lehet tudni, mennyire
lehetnek a tagállamok őszinték és nyitottak, ha állandóan attól kell tartaniuk, hogy az adott területre vonatkozó elképzeléseik
nyilvánosságra kerülnek. A Tanács szerint a fentiekből egyértelműen következik, hogy a kért dokumentum teljes változatának
hozzáférhetővé tétele negatív hatást gyakorolt a tanácsi munkacsoportban zajló vita őszinte és kimerítő jellegére, mert akadályozta
a küldöttségeket abban, hogy különböző megoldásokat vagy módosításokat javasoljanak annak érdekében, hogy a legvitatottabb
kérdésekben az álláspontok találkozzanak.
Harmadsorban a Tanács azzal érvel, hogy a tanácsi munkacsoportban zajló jogalkotási vita állapotáról szóló főtitkársági jelentések
idővel egyre részletesebbekké váltak. Míg a 2009. február 26‑i 5671/09. sz. első jelentésben szerepelt a Bizottság javaslatára
vonatkozó észrevételeket és indítványokat megfogalmazó küldöttségek neve, addig a 2009. július 22‑i 10859/1/09 REV 1 dokumentumban
szereplő utolsó jelentés már nem jelzi, mely küldöttségektől származnak a munkacsoportülésen szóban elhangzott észrevételek
és indítványok, hanem a „bizonyos küldöttségek” „más küldöttségek”, „nagyszámú küldöttség” kifejezéseket használja, a szóban
forgó küldöttségek megnevezése nélkül. A fentiek alapján a kért dokumentum teljes változatának engedély nélküli hozzáférhetővé
tételének a szóban forgó jogalkotási eljárásban a Tanács által kidolgozott előkészítő dokumentumok kimerítő jellegére gyakorolt
közvetlen hatása tisztán mérhető. Mivel az előkészítő dokumentumok mindenekelőtt a Tanács munkaeszközei, amelyek lehetővé
teszik az adott döntéshozatali eljárásban zajló munka menetének figyelemmel kísérését, és ezáltal a munka előrehaladásának
megkönnyítését, rendkívül fontos, hogy azok tartalma a lehető legteljesebb legyen. Amint azt a jelen eset mutatja, ha a Tanácsnak
számolnia kell az engedély nélküli hozzáférhető tétel kockázatával, az kétségkívül befolyásolja az előkészítő dokumentumok
szövegezésének módját, és az érzékeny információk, mint amilyenek a fent említettek, nem fognak szerepelni bennük. Az előkészítő
dokumentumok ettől kezdve nem fogják betölteni legfőbb szerepüket.
A pervezető intézkedések keretében feltett második kérdésre válaszul, amelyben a Törvényszék azt kérte a Tanácstól, hogy jelezze,
melyek voltak azok a rendkívül érzékeny kérdések, és e kérdések mennyiben választhatók külön a klasszikus jogalkotási eljárásban
felmerülő kérdésektől, amely eljárásban különböző lehetőségek merülhetnek fel a vita előkészítő szakaszában, a Tanács rámutatott,
hogy a kért dokumentum érzékeny jellege annak természetéből és tartamából fakad.
Ami a kért dokumentum jellegét illeti, a Tanács emlékeztet rá, hogy a megtámadott határozat elfogadásának időpontjáig a kért
dokumentumban szereplő írásbeli hozzájárulásokat nem vitatták meg alaposan a tanácsi munkacsoportban. Mivel a kért dokumentumban
szereplő indítványok az 1049/2001 rendeletben előírt kivételek megerősítésére irányultak, ésszerűen előre látható, hogy az
átláthatóságért küzdő csoportok részéről gyakorolt külső nyomás jelentős mértékben árt a küldöttségek azon képességének, hogy
szabadon bemutassák és megvédjék előzetes álláspontjukat, következésképpen árt a Tanácsban folytatott vita őszinteségének.
Ami a kért dokumentum tartalmát illeti, az olyan indítványokat tartalmaz, amelyek a jogi vélemények, a jogsértési eljárás
és a személyes adatok védelmének megerősítését célozzák, a javasolt rendelet alkalmazhatóságának kizárásával és a hatályos
rendeletben előírt kivételek megerősítésével. A Tanács véleménye szerint ezen indítványok rendkívül vitatottak, nem csupán
amiatt, mert azok a dokumentumokhoz való lehető legszélesebb körű hozzáférés elvének korlátozása miatt kritizálhatók, hanem
azért is, mert azok úgy tekinthetők, mint amelyek az átláthatóság elvének az uniós bíróságok által biztosított tág értelmezését
szűkíthetik. Ezen indítványok tehát a közvélemény előtt rendkívül nehezen védhetőek, különösen ha azokat kiragadják jogalkotási
összefüggéseikből.
A Törvényszék álláspontja
Figyelemmel az 1049/2001 rendelet által követett célokra, különösen a rendelet (2) preambulumbekezdésében említett körülményre,
miszerint az intézmények dokumentumaihoz való nyilvános hozzáférés joga az intézmények demokratikus jellegéhez kapcsolódik,
valamint arra a tényre, hogy a rendelet célja annak (4) preambulumbekezdése és 1. cikke szerint az, hogy a lehető legszélesebb
körű hozzáférési jogot biztosítsa a nyilvánosság számára – a rendelet 4. cikkében felsorolt, e jog alóli kivételeket szigorúan
kell értelmezni és alkalmazni (a Bíróság C‑64/05. P. sz., Svédország kontra Bizottság ügyben 2007. december 18‑án hozott ítéletének
[EBHT 2007., I‑11389. o.] 66. o.).
A nyilvánosság számára a lehető legszélesebb körű hozzáférés kimondása magában foglalja tehát a kért dokumentumok teljes tartalmának
hozzáférhetővé tételét, ugyanis e jogot csupán az 1049/2001 rendeletben előírt, szigorúan értelmezendő kivételek alapján lehet
korlátozni. Ha a kivétel csupán a kért dokumentum valamely részére vonatkozik, annak többit részét hozzáférhetővé kell tenni.
Az átláthatóság ilyen körülmények között teszi lehetővé a polgárok számára, hogy még inkább részt vegyenek a döntéshozatali
eljárásban, és biztosítja a polgárok irányában a közigazgatás nagyobb legitimációját, hatékonyságát és felelősségét a demokratikus
rendszerben.
Ahogyan azt a Bíróság már kimondta, nyilvánvaló, hogy ezek a megfontolások rendkívüli jelentőséggel bírnak abban az esetben,
ha a Tanács jogalkotói minőségében jár el, mint az az 1049/2001 rendelet (6) preambulumbekezdéséből is következik, mely szerint
pontosan az ilyen esetekben szélesebb körű hozzáférést kell biztosítani a dokumentumokhoz. Az átláthatóság ebből a szempontból
hozzájárul a demokrácia megerősítéséhez, mivel lehetővé teszi a polgárok számára mindazon információk ellenőrzését, amelyek
valamely jogalkotási aktus alapjául szolgáltak. Annak lehetősége ugyanis, hogy az állampolgárok megismerjék a jogalkotási
tevékenységek alapjait, a demokratikus jogaik tényleges gyakorlásának feltételét képezi (a Bíróság C‑39/05. P. és C‑52/05. P. sz.,
Svédország és Turco kontra Tanács egyesített ügyekben 2008. július 1‑jén hozott ítéletének [EBHT 2008., I‑4723. o.] 46. pontja).
Ezenkívül meg kell állapítani, hogy az EK 207. cikk (3) bekezdésének második albekezdése értelmében a Tanács köteles meghatározni
azokat az eseteket, amikor jogalkotói minőségében eljárónak kell tekinteni, abból a célból, hogy ezekben az esetekben a dokumentumokhoz
való hozzáférést szélesebb körűvé tegye (a fenti 57. pontban hivatkozott Svédország és Turco kontra Tanács egyesített ügyekben
hozott ítélet 47. pontja).
Másfelől az a körülmény, hogy valamely dokumentum az egyik kivétellel védett érdeket érint, önmagában nem lehet elegendő e
kivétel alkalmazásának igazolására (a Törvényszék T‑2/03. sz., Verein für Konsumenteninformation kontra Bizottság ügyben 2005.
április 13‑án hozott ítéletének [EBHT 2005., II‑1121. o] 69. pontját). A kivétel alkalmazása főszabály szerint kizárólag olyan
esetben lehet indokolt, amikor az intézmény előzetesen mérlegelte, hogy a dokumentumhoz való hozzáférés konkrétan és ténylegesen
sértheti a védett érdeket. Emellett a védett érdek sérelmének kockázatára csak akkor lehet hivatkozni, ha e kockázat ésszerűen
előrelátható, és nem pusztán elméleti (a fenti 57. pontban hivatkozott Svédország és Turco kontra Tanács egyesített ügyekben
hozott ítélet 43. pontja és a Törvényszék T‑166/05. sz., Borax Europe kontra Bizottság ügyben 2009. március 11‑én hozott ítélet
[az EBHT‑ban még nem tették közzé] 50. pontja).
A jelen esetben a Tanácsnak kell mérlegre tennie a kért dokumentum egy része – vagyis az indítványokat tevők kiléte – hozzáférhetővé
tételének mellőzésével védendő különös érdeket és az ahhoz fűződő közérdeket, hogy a dokumentum egészét hozzáférhetővé tegyék,
tekintettel a jogalkotási eljárás nagyobb átláthatóságából fakadó előnyökre. Nem vitatott, hogy a kért dokumentumot a Tanács
jogalkotási tevékenysége keretében készítették. A Tanács eljárási szabályzata 7. cikkének (1) bekezdése kimondja, hogy „[a]
Tanács az EK […] 207. cikk (3) bekezdésének második albekezdése értelmében jogalkotói minőségében jár el, amennyiben a szerződések
vonatkozó rendelkezései alapján rendeletek, irányelvek, kerethatározatok vagy határozatok révén olyan szabályokat fogad el,
amelyek jogilag kötelező erejűek a tagállamokban vagy a tagállamokra nézve, kivéve azon tanácskozásokat, amelyek belső intézkedések,
igazgatási vagy költségvetési intézkedések, intézményközi vagy nemzetközi kapcsolatokat érintő jogi aktusok vagy nem kötelező
erejű jogi aktusok (például következtetések, ajánlások vagy állásfoglalások) elfogadásához vezetnek”.
A Tanács által az eredeti válaszához csatolt dokumentum vizsgálata lehetővé teszi annak megállapítását, hogy a kért dokumentum
teljes terjedelmében megismétli a Tanács információs munkacsoportjában négy tagállami küldöttség által tett indítványokat,
amelyek a Parlament, a Tanács és a Bizottság dokumentumaihoz való nyilvános hozzáférésről szóló rendeletjavaslatban szereplő
rendelkezések módosítására vagy eltérő megfogalmazására irányultak. A kért dokumentum ugyancsak teljes terjedelemben közölte
a tagállamok képviselői által indítványaik alátámasztására felhozott érveket. A még mindig folyamatban lévő jogalkotási eljárás
e szakaszában a Tanács kizárólag az azon információkhoz való hozzáférést tagadta meg, amelyek lehetővé teszik a módosításokat
vagy új szöveget javasló négy tagállam azonosítását. A Tanács rámutat, hogy az általa bevezetett gyakorlat szerint ezen információk
főszabály szerint csak a Bizottság javaslatán alapuló rendelet elfogadása után hozzáférhető a nyilvánosság számára (lásd a
fenti 43. pontot).
A megtámadott határozatból kitűnik, hogy az indítványt tevők kilétére vonatkozó információkhoz való hozzáférés megtagadása
az 1049/2001 rendelet 4. cikkének (3) bekezdésén alapul, amelynek értelmében az intézmény által belső használatra összeállított
vagy az intézmény által kapott, olyan ügyre vonatkozó dokumentumhoz való hozzáférést, amellyel kapcsolatosan az intézmény
még nem hozott határozatot, meg kell tagadni, ha a dokumentum hozzáférhetővé tétele az intézmény döntéshozatali eljárását
súlyosan veszélyeztetné, kivéve, ha a hozzáférhetővé tételhez nyomós közérdek fűződik.
A megtámadott határozatban a Tanács több érvet is felsorakoztat e kivétel alkalmazása mellett (lásd a fenti 10. pontot). A
fő érv az, hogy a szóban forgó információk hozzáférhetővé tétele csökkentené a küldöttségek mozgásterét a kompromisszum megkötésében,
kockára téve ezáltal a Tanács azon képességét, hogy megállapodásra jusson. Ezen állítás alátámasztására a Tanács két rendkívüli
körülményre hivatkozik. Az első a Tanácsban folyó vita előzetes jellegére vonatkozik, míg a másik a tagállamok képviselői
által tett indítványok érzékeny és kényes jellegében rejlik. A Tanács azt is állítja, hogy a szóban forgó információk hozzáférhetővé
tételének várható hatása az, hogy a szóbeli megnyilvánulások előtérbe kerülnek az írásbeliek rovására, ami sérti a döntéshozatal
általános átláthatóságát.
Másfelől, ahogyan arra a Tanács beadványaiban és a Törvényszék erre vonatkozó kérdéseire adott válaszában hivatkozik, a kért
dokumentum teljes változatának hozzáférhetővé tétele a Statewatch honlapján, amelyre már e dokumentum elfogadásának időpontjában,
vagyis 2008. november 26‑án sor került, olyan tényező, amelyet figyelembe kell venni annak bemutatása és mérlegelése céljából,
hogy konkrétan milyen hatással bírhat az indítványtevők kilétének hozzáférhetővé tétele a szóban forgó döntéshozatali eljárásra
nézve.
Tehát nem a tagállamok küldöttségei által tett különböző indítványok tartalmának a jogalkotási eljárás folyamán való hozzáférhetővé
tétele veszélyezteti súlyosan a döntéshozatali eljárást, hanem kizárólag az indítványtevők kilétére vonatkozó információk
hozzáférhetővé tétele. A Tanács által hivatkozott e súlyos veszélyeztetés, amely az indítványtevők kilétére vonatkozó információk
váratlan hozzáférhetővé tétele következtében bizonyítható, csupán addig állhat fenn, amíg a szóban forgó jogi aktusról szóló
vita folyik. A jelen ügy felveti tehát a kérdést, hogy a Tanács által említett okokból a kért dokumentumban szereplő indítványokat
előterjesztők kilétére vonatkozó információk olyan időpontban való hozzáférhetővé tétele, amikor a Tanács még nem hozott döntést,
súlyosan veszélyezteti‑e ezen intézmény döntéshozatali eljárását.
Meg kell azonban állapítani, hogy a jelen esetben a Tanács nem bizonyította jogilag és ténybelileg megkövetelt módon, hogy
a kért dokumentumban szereplő indítványokat előterjesztők kilétére vonatkozó információk hozzáférhetővé tétele súlyosan veszélyeztette
az 1049/2001 rendelet felülvizsgálatára vonatkozó, folyamatban lévő jogalkotási eljárást.
Ami a Tanács által a küldöttségek mozgásterének csökkenése miatt a folyamatban lévő jogalkotási eljárás súlyos veszélyeztetésének
fennállására vonatkozóan felhozott érveket illeti, meg kell jegyezni, hogy ez nem jelent olyan kellően súlyos és ésszerűen
előrelátható veszélyt, amely alapján az 1049/2001 rendelet 4. cikke (3) bekezdése első albekezdésének alkalmazása indokolt
volna.
Általánosságban véve a Tanács azt állítja, hogy a módosítást vagy új szövegváltozatot indítványozó küldöttségek azonosítása
olyan időpontban, amikor még nem született döntés, megmerevítené a küldöttségek álláspontját, mivel azok kevesebb szabadsággal
rendelkeznének álláspontjuk módosítására a tárgyalások során, és arra, hogy közvéleményük előtt igazolják az olyan megoldás
elfogadását, amely eltérhet eredeti álláspontjuktól (lásd a fenti 43. pontot). A Törvényszék első kérdésére adott válaszában
a Tanács azt is állítja, hogy a kért dokumentumban szereplő indítványt előterjesztő küldöttségek nevének Statewatch általi
hozzáférhetővé tétele azzal a következménnyel járt, hogy e küldöttségek vagy mások, amelyek esetleg az átláthatóság csökkentésére
vagy korlátozására vonatkozó indítványt kívánnak tenni, nem fognak élni e lehetőséggel, mivel tartanak a közvélemény részéről
esetleg rájuk nehezedő nyomástól (lásd fent a 49. pontot). Más szóval a közvélemény által esetleg gyakorolt nyomás miatt nem
volna lehetséges a tanácsi küldöttségek számára az átláthatóság csökkentése irányába mutató indítványt megfogalmazni.
Ezen érvek nincsenek megfelelően alátámasztva ahhoz, hogy igazolják a különböző indítványokat előterjesztők kilétének hozzáférhetővé
tételét, akiknek a demokratikus legitimitás elvén alapuló rendszerben felelniük kell tetteikért a nyilvánosság előtt. E tekintetben
emlékeztetni kell arra, hogy a Tanács dokumentumainak teljes tartalmához való nyilvános hozzáférés – ideértve a jelen esetben
a különböző indítványokat előterjesztők kilétét – jelenti a főszabályt, főként olyan eljárásban, amelyben az intézmények jogalkotói
minőségben járnak el, a kivételeket pedig szigorúan kell értelmezni és alkalmazni (lásd a fenti 55–57. pontot). A polgárok
demokratikus jogainak gyakorlása ugyanis feltételezi az intézmények között folyó döntéshozatali eljárás részletes követésének
és az összes releváns információhoz való hozzáférésnek a lehetőségét. A vita kezdeti szakaszában indítványokat megfogalmazó
tagállamok küldöttségeinek azonosítása nem tűnik olyan jellegűnek, amely megakadályozná, hogy e küldöttségek a vitára tekintettel
új indítványokat terjesszenek elő, ha az eredeti indítványuk már nem felel meg álláspontjuknak. Valamely indítvány jellegénél
fogva a vita alapjául szolgál, akár névtelen, akár nem, és nem az a célja, hogy e vita során változatlan formában fennmaradjon,
ha az indítványt előterjesztő kiléte ismertté válik. A közvélemény ugyancsak tökéletesen megérti, hogy az indítványt előterjesztő
később megváltoztathatja indítványának tartalmát.
A Tanács által e tekintetben felhozott érvek túlságosan elvontak. Azon az eleve nem bizonyított feltevésen alapulnak, hogy
a közvélemény rossz szemmel nézi az átláthatóság elvének bármilyen korlátozását. Márpedig az átláthatóságra vonatkozó szabályok
mindig egyetlen elven alapultak, a Parlament, a Tanács és a Bizottság dokumentumaihoz való nyilvános hozzáférés elvén, amely
alól számos kivétel létezik, melyek terjedelme és jelentősége változó. Az intézmények, a tagállamok és a közvélemény tehát
szükségszerűen két tényezőt mérlegelnek, a főszabályt és a kivételeket, amikor az átláthatóság kérdésében kell nyilatkozniuk.
Ha a Tanácsban valamely tagállam küldöttségét vagy a közvélemény egy részét úgy lehet tekinteni, hogy inkább az átláthatóság
elve mellett foglal állást, akkor azt is meg lehet állapítani, hogy valamely más küldöttség vagy a közvélemény más része inkább
az ezen elv alóli kivételek megerősítése mellett van.
Ilyen összefüggésben meg kell állapítani, hogy a Tanács semmilyen olyan érvet nem hozott fel, amely érthetővé tenné, miért
volna szükséges megőrizni az átláthatóság elvének szűkítése irányába mutató indítványt előterjeszteni szándékozó küldöttség
kilétét, azon az alapon, hogy a közvélemény egy része ezen indítványt kedvezőtlenül fogadhatja.
Közelebbről, a nyilvánosság számára hozzáférhető, a folyamatban lévő jogalkotási eljárásra vonatkozó különböző dokumentumok
vizsgálata alapján megállapítható, hogy a vitatott indítványokat tevők kilétére vonatkozó információknak a Statewatch honlapján
való engedély nélküli hozzáférhetővé tételét követően különböző tagállami küldöttségek több indítványt terjesztettek elő.
Például a 2009. május 11‑i 9716/09. sz. dokumentum Tanács által idézett nyilvános változatából (lásd a fenti 49. pontot) kitűnik,
hogy az egyik nem azonosított küldöttség a bírósági eljárások átláthatóságának elve alóli kivétel kiterjesztésére vonatkozó
indítványt nyújtott be annak érdekében, hogy e kivétel kiterjedjen a választottbírósági és vitarendezési eljárásokra is. Ezen
indítvány tehát megszorítóbb, mint a Bizottság szövegjavaslata.
Másfelől, ami az Egyesült Királyság Kormányának képviselői és az EU‑bizottság közötti, 2009. március 18‑i vitából levonható
következtetéseket illeti, meg kell állapítani, hogy e vita tartalma nem teszi lehetővé a Tanács azon állításának alátámasztását,
amely szerint a vitatott indítványokat előterjesztők kilétére vonatkozó információk Statewatch általi, engedély nélküli hozzáférhetővé
tétele lehetővé tenné a tanácsi munkacsoporton belüli vita kimerítő jellegére és őszinteségére azáltal gyakorolt negatív hatás
bizonyítását, hogy megakadályozza a küldöttségeket abban, hogy a legvitatottabb kérdésekben az álláspontok találkozzanak (lásd
a fenti 50. pontot). Valamely tagállam e képviselőjének azon nyilatkozata ugyanis, miszerint nem biztos, hogy a vitának és
a tagállami álláspontoknak az összefüggéseikből való kiemelése bármiféle haszonnal járt, és ami szerinte inkább zavart kelthetett,
nem jelzi a döntéshozatali eljárás ilyenfajta veszélyeztetését.
Emellett az Egyesült Királyság Kormányának e képviselője által elvontan és általánosságban vázolt vélemény nem elegendő a
szóban forgó döntéshozatali eljárás súlyos veszélyeztetésének megállapítására, tekintettel többek között az uniós polgárok
érdekében megvitatott kérdések jelentőségére és az ügyben felhozott bármely más olyan tényező hiányára, amely tanúskodna a
tagállami küldöttségek, a sajtó és a közvélemény által a vitatott indítványokat előterjesztők kilétére vonatkozó információk
engedély nélküli hozzáférhetővé tételére adott reakciójáról. Ezáltal az ügyben egyetlen tényező sem teszi lehetővé a közvélemény
részéről olyan reakció megállapítását, amely túlmenne a valamely törvényjavaslat módosítását benyújtó jogalkotó szerv bármely
tagja által ésszerűen elvárható mértéken.
Azon érvet illetően, amely szerint a küldöttségek mozgásterének csökkenéséhez kapcsolódó kockázat mértékének mérlegelésekor
figyelembe kellene venni a folyamatban lévő vita előzetes jellegét (lásd a fenti 44. pontot), valóban tagadhatatlan, hogy
a vitatott indítványokat egy még folyamatban lévő vita kezdeti szakaszában tették. A Bizottság rendeletjavaslata 2008. április
30‑i, a módosító indítványokat vagy új szövegváltozatra tett indítványokat pedig a 2008. november 25‑i tanácsi munkacsoportülésen
terjesztették elő. Az ezen indítványokat tárgyaló vita még nem zárult le, és a Tanács nem döntött az azokban megfogalmazott
kérdésekben.
Mindazonáltal a Bizottság rendeletjavaslatára vonatkozó vita előzetes jellege önmagában nem igazolhatja az 1049/2001 rendelet
4. cikke (3) bekezdése első albekezdésében előírt kivétel alkalmazását. E rendelkezés ugyanis nem tesz különbséget a vita
állásának előrehaladottsága szerint. E rendelkezés általános jelleggel szól az olyan kérdésekre vonatkozó dokumentumokról,
amelyekkel kapcsolatban az érintett intézmény „még nem hozott határozatot”, ellentétben a 4. cikk (3) bekezdésének második
albekezdésével, amely arra az esetre vonatkozik, amikor az érintett intézmény már határozatot hozott. A jelen esetben a folyamatban
lévő vita előzetes jellege és az a tény, hogy ezen indítványokról a Tanácsban még nem született megállapodás vagy kompromisszum,
nem teszik lehetővé a döntéshozatali eljárás súlyos veszélyeztetésének megállapítását.
Azon érvet illetően, amely szerint a jelen ügyben figyelembe kellene venni a tagállami küldöttségek által tett indítványok
rendkívül érzékeny jellegét (lásd a fenti 44. pontot), rá kell mutatni, hogy a négy tagállami küldöttség által tett és a kért
dokumentumban szereplő különböző módosító indítványok vagy új szövegváltozatra tett indítványok a rendes jogalkotási eljárás
keretébe illeszkednek, amely természetesen érdekli a polgárokat, akiket ezen eljárás érint, annál is inkább, mivel a polgárok
ezen eljárásában való részvételi jogára vonatkozó jogalkotási javaslatról van szó. A küldöttségek nyilatkozattételének szakaszában
azok csupán megkísérlik érvényesíteni adott konkrét pontra vonatkozó preferenciájukat vagy elképzelésüket, mint amilyen a
jogi vélemények vagy a Bíróságnak továbbított dokumentumok védelmének szükségessége.
Ellentétben azzal, amit a Tanács állít – anélkül egyébként, hogy szemléltetné akár a szóban forgó indítványok negatív fogadtatását
a sajtóban, akár a közvélemény által megfogalmazott élénk kritikákat, melyekre hivatkozik – e kérdések nem minősülnek „rendkívül
érzékenynek” olyan értelemben, hogy az Unió vagy a tagállamok alapvető érdekét veszélyeztetné az indítványokat előterjesztők
kilétének hozzáférhetővé tétele. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy itt nem a tagállami küldöttségek indítványainak
tartalmáról van szó, hanem csupán e küldöttségek azonosításáról a jogalkotási eljárás e szakaszában. Ráadásul a demokratikus
vita természetéhez tartozik, hogy valamely általános hatályú, teljes egészében kötelező és valamennyi tagállamban közvetlenül
alkalmazandó rendeletre tett javaslat módosítására vonatkozó indítványt a sajtó és a közvélemény részéről pozitív és negatív
kritika egyaránt érheti. Végezetül az 1049/2001 rendelet 9. cikke különös eljárást ír elő arra az esetre, amikor hozzáférés
iránti kérelem tárgyát képező dokumentum „érzékeny dokumentumnak” minősülhet, és a Tanács a jelen ügyben nem hivatkozott az
ilyenként való kezelésre. Ennélfogva a tagállamok által benyújtott és a kért dokumentumban szereplő indítványok állítólagos
érzékeny jellege a jelen esetben nem igazolja az 1049/2001 rendelet 4. cikke (3) bekezdése első albekezdésének alkalmazását.
Ami a Tanács azon állítását illeti, miszerint ezen intézménynek a Bizottság rendeletjavaslatára adott válaszának késedelme
az indítványokat előterjesztők kilétére vonatkozó információk hozzáférhetővé tételével okozott nehézségekhez kapcsolódik,
rá kell mutatni, hogy számos más politikai és jogi magyarázata lehet e jogalkotási eljárás időtartamának, mint például a Tanácsot
és a Parlamentet a Lisszaboni Szerződés hatálybalépését követően az együttdöntési eljárásban megillető jogosultságok tisztázása,
az európai parlamenti választások és az új Bizottság hivatalba lépése.
Meg kell tehát állapítani, hogy a folyamatban lévő jogalkotási eljárásban a tagállamok képviselőinek rendelkezésére álló mozgástér
szűkülésének Tanács által hivatkozott kockázata nem veszélyezteti súlyosan a tanácsi döntéshozatali eljárást az 1049/2001
rendelet 4. cikke (3) bekezdésének első albekezdése értelmében (lásd a fenti 59. pontot). Az ilyen veszélyeztetés konkrét
bizonyítására nem került sor a megtámadott határozatban, és az nem következik az ügy más irataiból sem.
Azon érveket illetően, melyek szerint az indítványokat előterjesztők kilétének hozzáférhetővé tétele előreláthatóan az írásbeli
megnyilvánulásoknak a szóbeli megnyilvánulások javára történő háttérbe szorulásával jár (lásd a fenti 45. pontot), rá kell
mutatni, hogy az a mód, ahogyan a tagállamok képviselői előterjesztik módosító indítványaikat vagy új szövegváltozatra tett
indítványaikat, nem igazán befolyásolja a Tanács azon gyakorlatát, ahogyan ezen indítványokat vitára bocsátja. A szóban forgó
jogalkotási eljárásban a főtitkárság a tagállamok által tett különböző indítványokat tartalmazó dokumentum elkészítését látta
helyénvalónak ezen indítványok tanácsi munkacsoportban való megvitatása céljából. Példának okáért a Tanács által gyakorlata
fejlődésének bemutatására felhozott 10859/1/09 REV 1 dokumentum azt mutatja, hogy a Tanács főtitkársága a vita állását összefoglaló
dokumentumban azonos arányban idéz a tagállamok képviseleteitől származó írásbeli és szóbeli indítványokat. A jelen esetben
tehát az írásbeliségnek a szóbeliség javára való visszaszorulása nem veszélyezteti súlyosan a tanácsi döntéshozatali eljárást
az 1049/2001 rendelet 4. cikke (3) bekezdésének első albekezdése értelmében.
Végezetül, ami a Tanács azon állítását illeti, hogy főtitkárságának gyakorlata az indítványt előterjesztő küldöttségek nevének
Statewatch általi hozzáférhetővé tétele után fejlődött 2009. január 26‑a, a Bizottság javaslatára vonatkozó észrevételeket
és indítványokat előterjesztő küldöttségek nevét még megjelenítő 5671/09 dokumentum kiadásának időpontja és 2009. július 22‑e
között, amikor a 10859/1/09 REV 1 dokumentumban már nem pontosította a Bizottság javaslatára vonatkozó észrevételeket és indítványokat
előterjesztő küldöttségek nevét, hanem a „bizonyos küldöttségek” „más küldöttségek”, „nagyszámú küldöttség” kifejezéseket
használja a szóban forgó küldöttségek azonosítása nélkül (lásd a fenti 51. pontot), ki kell emelni, hogy a gyakorlat említett
változását az is magyarázhatja, hogy a felperes keresetet indított az ezen információk hozzáférhetővé tételét megtagadó, megtámadott
határozat jogszerűségének vitatása céljából. E tekintetben meg kell állapítani, hogy a tárgyaláson a Törvényszék kérdésére
adott válaszában a Tanács jelezte, hogy a gyakorlat változása nem vonatkozott egyöntetűen az összes jogalkotási eljárásra,
hanem kizárólag azon rendeletjavaslatra vonatkozó eljárásra, amelyben a kért dokumentum szerepelt.
Mindenesetre a Tanács által hivatkozott, indítványt előterjesztő küldöttségek kilétére vonatkozó információk hozzáférhetővé
tétele és a Tanács döntéshozatali eljárásának súlyos veszélyeztetése közötti közvetlen okozati összefüggést a Tanács által
erre vonatkozóan hivatkozott dokumentumok egyáltalán nem bizonyítják. A Tanács állításával ellentétben ugyanis a 10859/1/09 REV 1
dokumentum vizsgálatából kitűnik, hogy a tagállami küldöttségeket az eredeti változatban név szerint azonosították, majd a
nyilvános változatban nevüket kitakarták, és látszólag ez vonatkozik mind például a kért dokumentumban szereplő korábbi hivatkozásokra,
mind az e küldöttségek által később előterjesztett indítványokra való hivatkozásokra. Emellett a felperes a tárgyaláson jelezte
– és ennek a Tanács sem mondott ellent –, hogy a fent hivatkozott kifejezések főtitkárság általi használata se nem új, se
nem szokatlan.
A fentiekből kitűnik, hogy a Tanács megsértette az 1049/2001 rendelet 4. cikke (3) bekezdésének első albekezdését, amikor
a megtámadott határozatban megtagadta az indítványokat előterjesztők kilétére vonatkozó információk hozzáférhetővé tételét,
arra hivatkozva, hogy az a felsorolt okokból kifolyólag súlyosan veszélyeztetné a tanácsi döntéshozatali eljárást.
Következésképpen a megtámadott határozatot meg kell semmisíteni, anélkül hogy vizsgálni kellene akár az e hozzáférhetővé tételhez
fűződő nyomós közérdek fennállását, akár az indokolási kötelezettség megsértésére vonatkozó második jogalapot.

A költségekről
Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §‑a alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a
pernyertes fél ezt kérte. Mivel a Tanács pervesztes lett, a felperes kérelmének megfelelően kötelezni kell saját és a felperes
költségeinek a viselésére.
Az eljárási szabályzat 87. cikke 4. §‑ának első bekezdése alapján az eljárásba beavatkozó tagállamok maguk viselik saját költségeiket.
Következésképpen a Görög Köztársaság és az Egyesült Királyság maguk viselik saját költségeiket.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (harmadik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A Törvényszék az Európai Unió Tanácsának 2009. február 26‑i, az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság dokumentumaihoz
való nyilvános hozzáférésről szóló rendeletjavaslatra vonatkozó 2008. november 26‑i feljegyzésben szereplő bizonyos adatokhoz
való hozzáférést megtagadó határozatát megsemmisíti.
2)
A Tanács maga viseli saját költségeit, valamint köteles viselni az Access Info Europe részéről felmerült költségeket.
3)
A Görög Köztársaság, valamint Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királysága maguk viselik saját költségeiket.
Azizi
Cremona
Frimodt Nielsen
Kihirdetve Luxembourgban, a 2010. március 22‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: angol.