CELEX: 62014CJ0231
Apeliacinis skundas
Konkurencija
Karteliai
SESV 101 straipsnis
EEE susitarimo 53 straipsnis
Skystųjų kristalų monitorių (LCD) pasaulinė rinka
Kainų nustatymas
Baudos
Baudų apskaičiavimo gairės (2006 m.)
13 punktas
Su pažeidimu susijusio pardavimo vertės nustatymas
Atitinkamo produkto vidaus pardavimas už EEE ribų
Atsižvelgimas į galutinių produktų, į kuriuos integruotas atitinkamas produktas, pardavimą tretiesiems asmenims EEE

Apeliaciniu skundu
InnoLux Corp
., buvusi
Chimei InnoLux Corp
. (toliau –
InnoLux
), prašo iš dalies panaikinti Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą
InnoLux / Komisija
(T‑91/11,
EU:T:2014:92
, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo Bendrasis Teismas, pirma, pakeitė 2010 m. gruodžio 8 d. Komisijos sprendimą C(2010) 8761
final
dėl procedūros pagal [SESV] 101 straipsnį ir Europos ekonominės erdvės susitarimo 53 straipsnį (byla COMP/39.309 – LCD), kurio santrauka buvo paskelbta 2011 m. spalio 7 d.
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
(
OL C 295, p. 8
, toliau – ginčijamas sprendimas), ir nustatė, kad to sprendimo 2 straipsnyje jai skirtos baudos dydis yra 288000000 eurų, ir, antra, atmetė likusią ieškinio, kuriuo ji prašė iš dalies panaikinti minėtą sprendimą, kiek jis su ja susijęs, ir sumažinti tą baudą, dalį.
Teisinis pagrindas
2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų [SESV 101] ir [102] straipsniuose, įgyvendinimo (
OL L 1
, 2003, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205) 23 straipsnio 2 ir 3 dalyse numatyta:
„2.   Komisija savo sprendimu gali skirti baudas įmonėms ar įmonių asociacijoms, jei jos tyčia ar dėl neatsargumo:
a)
pažeidžia [SESV 101] ar [102] straipsnio nuostatas <...>
<...>
Vienai įmonei <...> – pažeidimo dalyvei skiriama bauda negali viršyti 10 % jos bendrosios apyvartos praėjusiais ūkiniais metais.
<...>
3.   Nustatant baudos dydį atsižvelgiama į pažeidimo sunkumą ir trukmę.“
Pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies a punktą skirtų baudų apskaičiavimo gairių (
OL C 210, 2006, p. 2
; toliau – Baudų apskaičiavimo gairės) dalyje „Pardavimo vertės nustatymas“ esančiame 13 punkte numatyta:
„Siekdama nustatyti bazinį skirtinos baudos dydį, Komisija remsis tiesiogiai ar netiesiogiai <...> su pažeidimu susijusių įmonės prekių ar paslaugų pardavimo verte atitinkamame geografiniame [Europos ekonominės erdvės (EEE)] teritorijos sektoriuje. <...>“
Ginčo aplinkybės ir ginčijamas sprendimas
Ginčo aplinkybes ir ginčijamą sprendimą, aprašytus skundžiamo sprendimo 1–27 punktuose, trumpai galima apibūdinti taip.
Chi Mei Optoelectronics Corp
. (toliau – CMO) – tai pagal Taivano teisę įsteigta bendrovė, kuri kontroliavo įvairiose pasaulio vietose įsteigtų bendrovių, gaminančių skystųjų kristalų monitorius su aktyviąja matrica (
Liquid Crystal Displays
, toliau – LCD), grupę.
2009 m. lapkričio 20 d. CMO sudarė jungimosi sutartį su bendrovėmis
InnoLux Display Corp
. ir
TPO Displays Corp
. Remiantis šia sutartimi, 2010 m. kovo 18 d.
TPO Displays
ir CMO nustojo egzistuoti. Juos pakeitęs juridinis asmuo pavadinimą pakeitė du kartus: iš pradžių iš
InnoLux Display Corp
. į
Chimei InnoLux Corp
., o galiausiai į
InnoLux Corp
. (apeliantė šioje apeliacinėje byloje).
2006 m. pavasarį pagal Korėjos teisę įsteigta bendrovė
Samsung Electronics Co. Ltd
(toliau – Samsung) pateikė Europos Komisijai prašymą atleisti nuo baudos pagal Komisijos pranešimą apie atleidimą nuo baudų ir baudų sumažinimą kartelių atveju (
OL C 45
, 2002, p. 3; 2004 m. specialusis leidinys lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 155). Kartu
Samsung
pranešė apie egzistavusį kelių įmonių, įskaitant apeliantę, kartelį dėl tam tikrų LCD tipų.
2006 m. lapkričio 23 d. Komisija, remdamasi minėto pranešimo 15 punktu, suteikė
Samsung
sąlyginį atleidimą nuo baudos, tačiau atsisakė tai padaryti kitai kartelio dalyvei, t. y. kitai pagal Korėjos teisę įsteigtai bendrovei
LG Display Co. Ltd
(toliau – LGD).
2009 m. gegužės 27 d. Komisija pradėjo administracinę procedūrą ir priėmė pranešimą apie kaltinimus, kuris buvo skirtas šešiolikai bendrovių, įskaitant CMO ir dvi jai 100 % priklausančias Europoje įsteigtas dukterines bendroves, t. y.
Chi Mei Optoelectronics BV
ir
Chi Mei Optoelectronics UK. Ltd
. Šiame pranešime apie kaltinimus, be kita ko, buvo išdėstytos priežastys, dėl kurių, remiantis Bendrojo Teismo praktika, šios dvi CMO dukterinės bendrovės turi būti pripažintos solidariai atsakingomis už CMO padarytus pažeidimus.
Pranešimo apie kaltinimus adresatės per nustatytą terminą raštu pranešė Komisijai apie savo poziciją dėl joms pareikštų kaltinimų. Be to, kelios iš šių adresačių, įskaitant apeliantę, pasinaudojo teise būti išklausytomis ir pareiškė savo nuomonę žodžiu per 2009 m. rugsėjo 22 ir 23 d. posėdį.
2010 m. kovo 4 d. prašyme pateikti informacijos ir 2010 m. balandžio 6 d. rašte šalių paprašyta, be kita ko, pateikti duomenis apie pardavimo vertę, į kurią bus atsižvelgta skaičiuojant baudų dydį, ir savo pastabas šiuo klausimu. CMO į minėtą raštą atsakė 2010 m. balandžio 23 d.
2010 m. gruodžio 8 d. Komisija priėmė ginčijamą sprendimą. Šis sprendimas skirtas šešioms bendrovėms, įskaitant apeliantę, LGD ir
AU Optronics Corp
. (toliau – AUO), iš šešiolikos pranešimo apie kaltinimus adresačių. Apeliantės dukterinės bendrovės, priešingai, nebenurodytos.
Ginčijamame sprendime Komisija konstatavo, kad egzistavo šešių didelių tarptautinių LCD gamintojų, įskaitant apeliantę, LGD ir AUO, kartelis dėl dviejų kategorijų LCD, kurių įstrižainė – ne mažesnė kaip dvylika colių: informacinėms technologijoms skirti LCD, pavyzdžiui, skirtieji nešiojamiesiems kompaktiniams kompiuteriams ir kompiuterių monitoriams, ir televizoriams skirti LCD (abiejų kategorijų LCD toliau kartu vadinami LCD, dėl kurių sudarytas kartelis).
Remiantis ginčijamu sprendimu, šis kartelis – tai vienas tęstinis SESV 101 straipsnio ir 1992 m. gegužės 2 d. Europos ekonominės erdvės susitarimo (
OL L 1, 1994, p. 3
, toliau – EEE susitarimas) 53 straipsnio pažeidimas, darytas mažiausiai 2001 m. spalio 5 d.–2006 m. vasario 1 d. laikotarpiu. Šiuo laikotarpiu kartelio dalyvės surengė daug daugiašalių susitikimų, kuriuos vadino „Cristal“ susitikimais“. Šių susitikimų tikslas buvo aiškiai antikonkurencinis, nes per juos dalyvės galėjo, be kita ko, nustatyti minimalias LCD, dėl kurių sudarytas kartelis, kainas, aptarti planuojamas kainas, kad būtų išvengta jų sumažėjimo, ir koordinuoti kainų padidinimus bei gamybos apimtis. Per pažeidimo laikotarpį kartelio dalyvės taip pat rengė dvišalius susitikimus ir dažnai keitėsi informacija klausimais, kurie buvo nagrinėjami „Cristal“ susitikimuose“. Be to, jos ėmėsi priemonių patikrinti, ar per šiuos susitikimus priimti sprendimai buvo įgyvendinami.
Nustatydama ginčijamame sprendime skirtas baudas Komisija rėmėsi baudų apskaičiavimo gairėmis. Taikydama šias gaires ši institucija nustatė LCD, dėl kurių sudarytas kartelis ir kurie tiesiogiai ar netiesiogiai susiję su pažeidimu, pardavimo vertę. Šiuo tikslu ji nustatė tokias tris kartelio dalyvių pardavimų kategorijas:
—
„tiesioginių pardavimų EEE“ kategorija, apimanti LCD, dėl kurių sudarytas kartelis, pardavimus kitai įmonei EEE,
—
„tiesioginių perdarytų produktų pardavimų EEE“ kategorija, apimanti LCD, dėl kurių sudarytas kartelis, integruotų į galutinius produktus, parduodamus kitai įmonei EEE, pardavimus grupėje, kuriai priklauso gamintojas, ir
—
„netiesioginių pardavimų“ kategorija, apimanti LCD, dėl kurių sudarytas kartelis, pardavimus kitai už EEE ribų esančiai įmonei, vėliau šiuos LCD įmontuojančiai į galutinius produktus, kuriuos parduoda EEE.
Vis dėlto Komisija manė, kad gali atsižvelgti tik į dvi pirmąsias iš ankstesniame punkte minėtų kategorijų, o trečiosios kategorijos įtraukti nebūtina, kad skirtos baudos būtų pakankamai atgrasančios.
Kiek tai susiję su apeliante, Komisija atmetė jos prieštaravimus, susijusius, be kita ko, su tuo, kad reikšmingo pardavimo vertė turėjo būti apskaičiuota neatsižvelgiant į jos „tiesioginius perdarytų produktų pardavimus EEE“.
Be to, pagal Komisijos pranešimą apie atleidimą nuo baudų ir baudų sumažinimą kartelių atveju Komisija patvirtino visišką
Samsung
atleidimą nuo baudos. Tačiau ji nusprendė, kad apeliantės bendradarbiavimas nesuteikia šiai teisės į kokį nors baudos sumažinimą.
Atsižvelgdama, be kita ko, į šiuos svarstymus, Komisija ginčijamo sprendimo 2 straipsnyje nusprendė, kad apeliantė turi sumokėti 300000000 eurų baudą.
Skundžiamas sprendimas
2011 m. vasario 21 d. Bendrojo Teismo kanceliarijoje gautu pareiškimu apeliantė pareiškė ieškinį, juo prašė iš dalies panaikinti ginčijamą sprendimą ir sumažinti šiuo sprendimu jai skirtą baudą.
Grįsdama savo prašymą apeliantė nurodė tris ieškinio pagrindus, iš kurių, be kita ko, pirmasis buvo susijęs su tuo, kad nustatydama reikšmingų pardavimų vertę, pagal kurią apskaičiuojama bauda, Komisija vartojo teisiniu požiūriu klaidingą sąvoką, t. y. sąvoką „tiesioginiai perdarytų produktų pardavimai EEE“, o trečiasis – su tuo, kad į reikšmingų pardavimų vertę, kurią Komisija nustatė apeliantės atžvilgiu, klaidingai buvo įtraukti kiti pardavimai nei susijusieji su LCD, dėl kurių sudarytas kartelis.
Skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas pritarė pastarajam ieškinio pagrindui, todėl įgyvendindamas savo neribotą jurisdikciją apeliantei skirtą baudą sumažino iki 288000000 eurų. Likusią ieškinio dalį Bendrasis Teismas atmetė.
Šalių reikalavimai ir procesas Teisingumo Teisme
Apeliaciniu skundu apeliantė Teisingumo Teismo prašo:
—
iš dalies panaikinti skundžiamą sprendimą, kiek juo atmestas jos ieškinys dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo iš dalies,
—
iš dalies panaikinti ginčijamą sprendimą ir, įgyvendinant savo neribotą jurisdikciją, sumažinti jai skirtą baudą ir
—
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi Teisingumo Teisme ir Bendrajame Teisme išlaidas.
Komisija prašo atmesti apeliacinį skundą ir priteisti iš apeliantės bylinėjimosi išlaidas.
Dėl prašymo atnaujinti žodinę proceso dalį
Po to, kai buvo paskelbta generalinio advokato išvada, Komisija 2015 m. gegužės 6 d. Teisingumo Teismo kanceliarijoje pateiktu dokumentu paprašė atnaujinti žodinę proceso dalį. Grįsdama šį prašymą Komisija iš esmės teigia, kad generalinio advokato išvadoje iškreipti kai kurie iš jos argumentų ir ši išvada grindžiama apeliacinio skundo ištraukomis, kurios yra klaidinančios ir kuriose yra faktinių klaidų.
Reikia priminti, kad Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statute ir Teisingumo Teismo procedūros reglamente šalims nenumatyta galimybė pateikti atsiliepimų į generalinio advokato išvadą (žr. Sprendimo
Vnuk
, C‑162/13,
EU:C:2014:2146
, 30 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Pagal SESV 252 straipsnio antrą pastraipą generalinio advokato pareiga – viešame posėdyje visiškai nešališkai ir nepriklausomai teikti motyvuotą išvadą dėl bylų, kuriose pagal Teisingumo Teismo statutą jis turi dalyvauti. Teisingumo Teismo nesaisto nei generalinio advokato išvada, nei ją grindžiantys motyvai (žr. Sprendimo
Komisija / Parker Hannifin Manufacturing ir Parker-Hannifin
, C‑434/13 P,
EU:C:2014:2456
, 29 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Todėl šalies nesutikimas su generalinio advokato išvada, nepaisant to, kokie klausimai joje nagrinėjami, savaime negali būti motyvas, pateisinantis žodinės dalies atnaujinimą (Sprendimo
E.ON Energie / Komisija
, C‑89/11 P,
EU:C:2012:738
, 62 punktas).
Todėl, išklausęs generalinį advokatą, Teisingumo Teismas gali bet kada nutarti atnaujinti žodinę proceso dalį pagal savo Procedūros reglamento 83 straipsnį – pirmiausia, jeigu mano, kad jam nepateikta pakankamai informacijos arba jeigu nagrinėjant bylą reikia remtis argumentu, dėl kurio šalys ar Teisingumo Teismo statuto 23 straipsnyje nurodyti suinteresuotieji asmenys nepateikė nuomonės (Sprendimo
Nordzucker
, C‑148/14,
EU:C:2015:287
, 24 punktas).
Nagrinėjamu atveju taip nėra. Iš tiesų, kaip ir apeliantė, Komisija tiek per rašytinę, tiek per žodinę proceso dalį išdėstė visus faktinius ir teisinius argumentus savo prieštaravimams pagrįsti. Taigi, išklausęs generalinį advokatą, Teisingumo Teismas mano, kad turi visą būtiną informaciją sprendimui priimti ir kad ši informacija buvo teisme vykusių diskusijų objektas.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, Teisingumo Teismas mano, kad nereikia atnaujinti žodinės proceso dalies.
Dėl apeliacinio skundo
Grįsdama savo apeliacinį skundą apeliantė nurodo du pagrindus. Pirmasis apeliacinio skundo pagrindas susijęs su teisės klaidomis, nes apskaičiuodamas baudos dydį Bendrasis Teismas, pažeisdamas SESV 101 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį – vartodamas sąvoką „tiesioginiai perdarytų produktų pardavimai EEE“, atsižvelgė į apeliantės su pažeidimu susijusių produktų vidaus pardavimą už EEE ribų vien dėl to, kad šie produktai įmontuoti į galutinius produktus, skirtus parduoti nepriklausomiems tretiesiems asmenims EEE. Antrasis apeliacinio skundo pagrindas susijęs su teisės klaidomis, nes taikydamas minėtą sąvoką kiekvienai iš vertikaliai integruotų kartelio dalyvių Bendrasis Teismas pažeidė nediskriminavimo principą.
Dėl pirmojo apeliacinio skundo pagrindo, susijusio su atsižvelgimu, į galutinių produktų, į kuriuos įmontuoti su pažeidimu susiję produktai, pardavimą siekiant apskaičiuoti baudos dydį
Šalių argumentai
Pirma, apeliantė kaltina Bendrąjį Teismą tuo, kad, pažeisdamas Baudų apskaičiavimo gairių 13 punktą, į pardavimo vertę, į kurią atsižvelgta apskaičiuojant baudą, įtraukė jos galutinių produktų pardavimą EEE kaip „tiesioginius perdarytų produktų pardavimus EEE“, nors šis pardavimas nėra susijęs su pažeidimu, kaip tai suprantama pagal minėtą nuostatą.
Iš tiesų, apeliantės teigimu, kadangi ginčijamame sprendime konstatuotas pažeidimas apima tik LCD monitorius, o ne galutinius produktus, į kuriuos jie įmontuoti, vienintelis su pažeidimu susijęs pardavimas EEE, kaip tai suprantama pagal minėtą 13 punktą, yra LCD, parduotų tretiesiems asmenims arba patiektų grupės viduje susijusiems klientams, pardavimas. Net jeigu LCD yra galutinio produkto sudėtinė dalis, pardavimo objektas yra ne į galutinį produktą įmontuoti skirtas LCD, bet pats galutinis produktas. Galutiniai produktai neparduodami pažeidimo paveiktoje rinkoje. Todėl galutinių produktų pardavimas EEE negali iškraipyti konkurencijos LCD rinkoje EEE. Taigi šio pardavimo neapima ginčijamame sprendime padaryta išvada dėl pažeidimo konstatavimo.
Apeliantė taip pat mano, kad Bendrasis Teismas neteisingai atskyrė vidaus tiekimą, atliekamą vertikaliai integruotų kartelio dalyvių, pagal tai, ar šios dalyvės ir su jomis susijęs pirkėjas sudaro vieną įmonę, o tai atitinka „tiesioginių perdarytų produktų pardavimų EEE“ kategoriją, ar jos ir toks pirkėjas nesudaro tokios vienos įmonės, o tai atitinka „tiesioginių pardavimų EEE“ kategoriją. Išvadoje dėl pažeidimo konstatavimo niekaip nepateisinamas toks atskyrimas, nes minėta išvada apima pardavimą grupės viduje.
Šiuo klausimu apeliantė teigia, jog skundžiamo sprendimo 48 ir 49 punkte Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, kad sprendimas atsižvelgti į „tiesioginius perdarytų produktų pardavimus EEE“ yra juo labiau pateisinamas tuo, jog iš įrodymų matyti, kad LCD, dėl kurių sudarytas kartelis, vidaus pardavimo kartelyje dalyvaujančioms įmonėms kainas lėmė būtent šis kartelis, ir kad kartelio dalyvės žinojo, jog LCD, dėl kurių sudarytas kartelis, kainos turėjo įtakos galutinių produktų, į kuriuos jie integruojami, kainoms. Iš tiesų šios išvados skirtos visoms kartelio dalyvėms. Skirtumas tarp „realaus“ vidaus pardavimo, į kurį galima atsižvelgti apskaičiuojant baudą, ir pardavimo, kuris nėra „realus“ ir kurio galima nepaisyti bei kurį galima pakeisti į LCD monitorių, integruotų į galutinį produktą, „realiu“ pardavimu tretiesiems asmenims, yra visiškai dirbtinis.
Antra, apeliantė mano, kad Komisija nepaisė Bendrojo Teismo praktikos, suformuluotos Sprendime
Europa Carton / Komisija
(T‑304/94,
EU:T:1998:89
), kurią Teisingumo Teismas patvirtino Sprendime
Guardian Industries ir Guardian Europe / Komisija
(C‑580/12 P,
EU:C:2014:2363
), nes, užuot vertinusi vidaus pardavimą taip pat kaip pardavimą tretiesiems asmenims, ši institucija kai kuriems ginčijamo sprendimo adresatėms taikė kitokį kriterijų, kad nustatytų jų vidaus pardavimo vietą.
Apeliantės teigimu, LCD pardavimo tretiesiems asmenims atveju Komisijos taikytas kriterijus yra į galutinius produktus įmontuoti skirtų LCD tiekimo vieta neatsižvelgiant į galutinių produktų pardavimo vietą. Priešingai, kalbant apie
InnoLux
atliekamą LCD vidaus tiekimą, pagal šį kriterijų nurodoma galutinio produkto, į kurį įmontuotas LCD, tiekimo vieta neatsižvelgiant į LCD įmontavimo į galutinius produktus vietą. Taigi Komisija LCD vidaus tiekimui, atliekamam tam tikrų vertikaliai integruotų ginčijamo sprendimo adresačių, taikė kitokį, mažiau palankų vertinimą. Iš tikrųjų, kadangi kartelis buvo susijęs tiek su vidaus pardavimu, tiek su pardavimu tretiesiems asmenims, siekiant teisingai taikyti Sprendimą
Europa Carton / Komisija
(T‑304/94,
EU:T:1998:89
), turėjo būti atsižvelgta į visą LCD tiekimą, atliktą bet kurio kartelio dalyvio EEE, nesvarbu, ar jis būtų buvęs įvykdytas grupės viduje, ar trečiųjų asmenų naudai.
Trečia, apeliantė teigia, jog iš Sprendimo
Ahlström Osakeyhtiö ir kt. / Komisija
(C‑89/85, C‑104/85, C‑114/85, C‑116/85, C‑117/85 ir C‑125/85–C‑129/85,
EU:C:1993:120
) išplaukia, kad Europos Sąjungos kompetencija apima ne kiekvieną pardavimą EEE, o tik atitinkamo produkto, susijusio su suderintais veiksmais, dėl kurių konstatuotas pažeidimas, pardavimą EEE. Nagrinėjamu atveju pažeidimas susijęs tik su LCD, o ne su galutiniais žemutinės grandies produktais, į kuriuos integruoti LCD. Todėl skundžiamo sprendimo 70 punkte Bendrasis Teismas neteisingai nusprendė, kad Sprendimu
Ahlström Osakeyhtiö ir kt. / Komisija
(C‑89/85, C‑104/85, C‑114/85, C‑116/85, C‑117/85 ir C‑125/85–C‑129/85,
EU:C:1993:120
) leista atsižvelgti į apeliantės atliktą LCD vidaus tiekimą už EEE ribų dėl to, kad tai pačiai įmonei priklausančios bendrovės integravo LCD į galutinius produktus ir ši įmonė juos pardavė EEE.
Apeliantė taip pat mano, jog Bendrasis Teismas nepaisė Sprendime
Ahlström Osakeyhtiö ir kt. / Komisija
(C‑89/85, C‑104/85, C‑114/85, C‑116/85, C‑117/85 ir C‑125/85–C‑129/85,
EU:C:1993:120
) nustatyto kriterijaus, kai skundžiamo sprendimo 46 punkte nurodė, kad galutinių produktų, į kuriuos integruoti LCD, pardavimas „[yra] žaling[as] konkurencijai EEE“. Šis galutinių produktų pardavimas nėra atliekamas pažeidimo paveiktoje EEE rinkoje. Todėl minėtas pardavimas negali riboti konkurencijos šioje rinkoje. Siekiant pripažinti Sąjungos kompetenciją pagal Sprendime
Ahlström Osakeyhtiö ir kt. / Komisija
(C‑89/85, C‑104/85, C‑114/85, C‑116/85, C‑117/85 ir C‑125/85–C‑129/85,
EU:C:1993:120
) nurodytą kriterijų nepakanka nustatyti „pardavimų, turinčių sąsają su EEE“. Priešingai, turi būti įrodytas su pažeidimu susijusio produkto, t. y. LCD, pardavimo EEE egzistavimas.
Ketvirta, apeliantė mano, jog Sprendimo
Istituto Chemioterapico Italiano ir Commercial Solvents / Komisija
(6/73 ir 7/73,
EU:C:1974:18
) 33 punktui prieštarauja nuomonė, kad LCD vidaus tiekimas EEE esantiems gamybos įrenginiams, kaip
Samsung
atveju, nereiškia pardavimo EEE, jeigu galutiniai produktai, į kuriuos yra integruoti LCD, parduodami už EEE ribų. Požiūris, kad LCD vidaus pardavimas EEE riboja konkurenciją šioje teritorijoje, tik kai galutinis produktas, į kurį įmontuotas LCD, parduodamas EEE, yra klaidingas.
Penkta, apeliantė tvirtina, kad dėl Komisijos ir Bendrojo Teismo taikyto kriterijaus, leidžiančio nustatyti jos vidaus tiekimo vietą, kyla grėsmė, kad bus taikomos lygiagrečios sankcijos ir jų kompetencija kirsis su kitų konkurencijos institucijų kompetencija, nes dėl to gali būti, kad įvairios pasaulio šalių konkurencijos institucijos dėl to paties sandorio konstatuos pažeidimą ir skirs sankciją. Taigi, jeigu šioje byloje Komisija skirtų baudą už sandorį, susijusį su sudedamąja dalimi, tiekta už EEE ribų, remdamasi tuo, kad galutinis produktas, į kurį įmontuota ši sudedamoji dalis, buvo parduodamas EEE, už tą patį sandorį galėtų būti nubausta tiek už EEE ribų, tiek joje.
Komisija mano, kad Bendrojo Teismo motyvai, nurodyti apeliantės argumentams atmesti, nėra teisiškai klaidingi. Todėl pirmasis apeliacinio skundo pagrindas yra nepagrįstas. Be to, paskutinis argumentas, pateiktas nurodant šį pagrindą, yra naujas, taigi nepriimtinas, nes pirmą kartą pateiktas šiame apeliaciniame skunde.
Teisingumo Teismo vertinimas
Nurodydama pirmąjį apeliacinio skundo pagrindą apeliantė iš esmės teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai į pardavimo, į kurį atsižvelgta apskaičiuojant jai skirtą baudą, vertę kaip „tiesioginius perdarytus produktų pardavimus EEE“ įtraukė galutinių produktų pardavimą EEE po to, kai į šiuos produktus buvo įmontuoti LCD, dėl kurių sudarytas kartelis, atliktą už EEE ribų esančių ir jai 100 % priklausančių dukterinių bendrovių, nors šis pardavimas nėra susijęs su pažeidimu. Taip Bendrasis Teismas nepaisė Baudų apskaičiavimo gairių 13 punkto ir reikšmingos Teisingumo Teismo ir Bendrojo Teismo praktikos bei Komisijos teritorinės kompetencijos ribų.
Reikia priminti, kad Reglamento (EB) Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies antroje pastraipoje numatyta, kad kiekvienai įmonei ar kiekvienai įmonių asociacijai – pažeidimo dalyvei skiriama bauda negali viršyti 10 % jos bendrosios apyvartos praėjusiais ūkiniais metais.
Kaip jau yra nusprendęs Teisingumo Teismas, Komisija turi kiekvienu atveju ir atsižvelgdama į kontekstą bei į minėtame reglamente nustatytų sankcijų sistemos siekiamus tikslus įvertinti baudos poveikį atitinkamai įmonei, būtent paisydama apyvartos, kuri atspindi jos realią ekonominę situaciją pažeidimo padarymo laikotarpiu (Sprendimo
Britannia Alloys & Chemicals / Komisija
C‑76/06 P,
EU:C:2007:326
, 25 punktas; Sprendimo
Guardian Industries ir Guardian Europe / Komisija
, C‑580/12 P,
EU:C:2014:2363
, 53 punktas ir Sprendimo
LG Display ir LG Display Taiwan / Komisija
, C‑227/14 P,
EU:C:2015:258
, 49 punktas).
Pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką nustatant baudą galima atsižvelgti tiek į bendrą įmonės apyvartą, kuri yra jos dydžio ir ekonominio pajėgumo rodiklis, nors netikslus ir netobulas, tiek į tos apyvartos dalį, gautą iš produktų, dėl kurių padarytas pažeidimas, todėl rodančią pažeidimo mastą (Sprendimo
Musique Diffusion française ir kt. / Komisija
, 100/80–103/80,
EU:C:1983:158
, 121 punktas; Sprendimo
Guardian Industries ir Guardian Europe / Komisija
, C‑580/12 P,
EU:C:2014:2363
, 54 punktas ir Sprendimo
LG Display ir LG Display Taiwan / Komisija
, C‑227/14 P,
EU:C:2015:258
, 50 punktas).
Iš Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad nors Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalyje Komisijai palikta diskrecija, šioje nuostatoje įtvirtinti objektyvūs kriterijai, kurių ji privalo laikytis naudodamasi ta diskrecija. Pirma, baudos, kurią galima skirti įmonei, dydis turi skaičiais įvertinamą ir absoliučią ribą, todėl galima iš anksto nustatyti maksimalų baudos, kuri gali būti skirta konkrečiai įmonei, dydį. Antra, naudojimasis šia diskrecija taip pat ribojamas elgesio taisyklėmis, kurias nusistatė pati Komisija visų pirma Baudų apskaičiavimo gairėse (Sprendimo
Guardian Industries ir Guardian Europe / Komisija
, C‑580/12 P,
EU:C:2014:2363
, 55 punktas ir Sprendimo
LG Display ir LG Display Taiwan / Komisija
, C‑227/14 P,
EU:C:2015:258
, 51 punktas).
Pagal minėtų gairių 13 punktą „[s]iekdama nustatyti bazinį skirtinos baudos dydį, Komisija remsis tiesiogiai ar netiesiogiai <...> su pažeidimu susijusių įmonės prekių ar paslaugų pardavimo verte atitinkamame geografiniame EEE teritorijos sektoriuje“. Tų pačių gairių 6 punkte patikslinta, kad „su pažeidimu susijusio pardavimo vertės ir pažeidimo trukmės derinys yra laikomas tinkama pakaitine verte, parodančia ekonominę pažeidimo svarbą ir santykinę kiekvienos pažeidime [darant pažeidimą] dalyvaujančios įmonės reikšmę“.
Taigi Baudų apskaičiavimo gairių 13 punktu siekiama nustatyti, kad įmonei skirtos baudos apskaičiavimo pagrindas yra dydis, kuris atspindi pažeidimo ekonominę svarbą ir šios įmonės reikšmę darant šį pažeidimą (Sprendimo
Team Relocations ir kt. / Komisija
, C‑444/11 P,
EU:C:2013:464
, 76 punktas; Sprendimo
Guardian Industries ir Guardian Europe / Komisija
, C‑580/12 P,
EU:C:2014:2363
, 57 punktas ir Sprendimo
LG Display ir LG Display Taiwan / Komisija
, C‑227/14 P,
EU:C:2015:258
, 53 punktas).
Todėl tame 13 punkte nurodyta pardavimo vertės sąvoka apima pardavimą pažeidimo paveiktoje rinkoje EEE ir nereikia nustatyti, ar šį pardavimą realiai paveikė šis pažeidimas, nes apyvartos, gautos parduodant produktus, dėl kurių padarytas pažeidimas, dalis gali geriau atspindėti to pažeidimo ekonominę svarbą (šiuo klausimu žr. Sprendimo
Team Relocations ir kt. / Komisija
, C‑444/11 P,
EU:C:2013:464
, 75–78 punktus; Sprendimo
Guardian Industries ir Guardian Europe / Komisija
, C‑580/12 P,
EU:C:2014:2363
, 57–59 punktus; Sprendimo
Dole Food ir Dole Fresh Fruit Europe / Komisija
, C‑286/13 P,
EU:C:2015:184
, 148 ir 149 punktus ir Sprendimo
LG Display ir LG Display Taiwan / Komisija
, C‑227/14 P,
EU:C:2015:258
, 53–58 ir 64 punktus).
Nagrinėjamu atveju neginčijama, kaip, be kita ko, matyti iš skundžiamo sprendimo 73 ir 90 punktų, kad apeliantės pardavimas, į kurį atsižvelgta nustatant baudos dydį už „tiesioginius perdarytų produktų pardavimus EEE“, buvo atliktas ne su pažeidimu susijusio produkto rinkoje, šiuo atveju – LCD, dėl kurių sudarytas kartelis, rinkoje, bet atskiroje produktų rinkoje, t. y. žemutinėje galutinių produktų, į kuriuos įmontuoti LCD, dėl kurių sudarytas kartelis, rinkoje; tokiu atveju minėti LCD, dėl kurių sudarytas kartelis, buvo vidaus pardavimo už EEE ribų tarp apeliantės ir jos vertikaliai integruotų dukterinių bendrovių objektas.
Tačiau iš skundžiamo sprendimo 45 punkto matyti, kad į galutinių produktų, į kuriuos integruoti LCD, dėl kurių sudarytas kartelis, pardavimą buvo atsižvelgta ne pagal visą jų vertę, bet tik pagal šios vertės dalį, kuri galėjo būti lygi į galutinius produktus integruotų LCD, dėl kurių sudarytas kartelis, vertei, jeigu šiuos LCD įmonė, kuriai priklauso apeliantė, pardavė EEE įsteigtiems nepriklausomiems tretiesiems asmenims. Ši išvada nebuvo ginčijama.
Priešingai, nei tvirtina apeliantė, Bendrasis Teismas nepadarė jokios teisės klaidos, kai, be kita ko, skundžiamo sprendimo 47 punkte nusprendė, kad apskaičiuodama baudos dydį Komisija galėjo taip atsižvelgti į galutinių produktų pardavimą.
Nors, be abejo, Baudų apskaičiavimo gairių 13 punkte nurodyta sąvoka „pardavimo vertė“ negali būti išplėsta, kad apimtų atitinkamos įmonės pardavimą, kurio neapima jai inkriminuojamas kartelis (žr. Sprendimo
Team Relocations ir kt. / Komisija
, C‑444/11 P,
EU:C:2013:464
, 76 punktą; Sprendimo
Guardian Industries ir Guardian Europe / Komisija
, C‑580/12 P,
EU:C:2014:2363
, 57 punktą ir Sprendimo
LG Display ir LG Display Taiwan / Komisija
, C‑227/14 P,
EU:C:2015:258
, 53 punktą), Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies tikslui prieštarautų tai, jeigu vertikaliai integruoti kartelio dalyviai vien dėl to, kad už EEE ribų į galutinius produktus įmontavo produktus, dėl kurių padarytas pažeidimas, galėtų tikėtis, kad apskaičiuojant baudą būtų neįtraukta jų atlikto šių galutinių produktų pardavimo EEE vertės dalis, kuri gali atitikti produktų, dėl kurių padarytas pažeidimas, vertę.
Kaip skundžiamo sprendimo 71 punkte iš esmės pažymėjo Bendrasis Teismas ir kaip taip pat jau yra nusprendęs Teisingumo Teismas, vertikaliai integruotos įmonės gali gauti naudos iš horizontalaus kainų nustatymo susitarimo, sudaryto pažeidžiant SESV 101 straipsnį, ne tik parduodamos prekes nepriklausomiems tretiesiems asmenims produkto, dėl kurio padarytas pažeidimas, rinkoje, bet taip pat žemutinėje perdirbtų produktų, į kurių sudėtį įeina šie produktai, rinkoje ir būtent dviem skirtingais būdais. Arba tos įmonės pirminių produktų, dėl kurių padarytas pažeidimas, kainos padidinimą perkelia perdirbtiems produktams, arba jų neperkelia, o tai reiškia, kad jos įgyja sąnaudų pranašumą savo konkurentų atžvilgiu, kurie tuos pačius pirminius produktus įsigyja produktų, dėl kurių padarytas pažeidimas, rinkoje (Sprendimo
Guardian Industries ir Guardian Europe / Komisija
, C‑580/12 P,
EU:C:2014:2363
, 60 punktas).
Darytina išvada, jog skundžiamo sprendimo 70 ir 71 punktuose Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, kad kai vertikaliai integruota įmonė savo gamybos vienetuose, esančiuose už EEE ribų, į galutinius produktus įmontuoja produktus, dėl kurių padarytas pažeidimas, šios įmonės atliekamas šių galutinių produktų pardavimas EEE nepriklausomiems tretiesiems asmenims gali paveikti konkurenciją šių produktų rinkoje, taigi galima laikyti, kad toks pažeidimas turėjo pasekmių EEE, net jeigu atitinkamų galutinių produktų rinka yra atskira nuo minėto pažeidimo paveiktos rinkos.
Šiuo atžvilgius skundžiamo sprendimo 48 ir 49 punktuose Bendrasis Teismas taip pat konstatavo, jog, pirma, iš ginčijamo sprendimo 394 konstatuojamojoje dalyje nurodytų įrodymų, kurie tame teisme nebuvo ginčijami, matyti, kad LCD, dėl kurių sudarytas kartelis, vidaus pardavimo kartelyje dalyvaujančioms įmonėms kainas lėmė būtent kartelis ir, antra, iš, be kita ko, to sprendimo 92 ir 93 konstatuojamųjų dalių matyti, kad minėtos dalyvės žinojo, kad šių LCD, dėl kurių sudarytas kartelis, kainos turėjo įtakos galutinių produktų, į kuriuos jie integruojami, kainoms.
Reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką tik Bendrasis Teismas yra kompetentingas konstatuoti ir vertinti faktus ir iš principo nagrinėti įrodymus, kuriais jis grindžia tuos faktus. Jeigu šie įrodymai gauti teisėtai, buvo laikomasi bendrųjų teisės principų ir proceso taisyklių, taikomų įrodinėjimo pareigai ir įrodymų vertinimo srityje, tik Bendrasis Teismas sprendžia dėl jam pateiktų įrodymų vertės. Vadinasi, jei šie įrodymai nėra iškraipomi, toks vertinimas nėra teisės klausimas, kurį tikrina Teisingumo Teismas (Sprendimo
E.ON Energie / Komisija
, C‑89/11 P,
EU:C:2012:738
, 64 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
Nors grįsdama pirmąjį apeliacinio skundo pagrindą apeliantė teigia, kad skundžiamo sprendimo 48 ir 49 punktuose pateikti įrodymai susiję ne tik su vertikaliai integruotomis įmonėmis, kurių atžvilgiu Komisija vartojo sąvoką „tiesioginiai perdarytų produktų pardavimai EEE“, bet ir su kitais kartelio dalyviais arba net su jais visais, ji nekaltina Bendrojo Teismo iškraipius tuos įrodymus.
Tokiomis aplinkybėmis skundžiamo sprendimo 46, 70 ir 84 punktuose Bendrasis Teismas teisingai konstatavo, kad nors galutiniai produktai nebuvo parduodami su pažeidimu susijusio produkto rinkoje, tas pardavimas iškraipė konkurenciją EEE, ir taip buvo pažeistas SESV 101 straipsnis ir, be kita ko, pakenkta vartotojams. Taigi Bendrasis Teismas nepadarė jokios teisės klaidos, kai visų pirma to sprendimo 47 ir 87 punktuose nusprendė, kad galutinių produktų pardavimas susijęs su pažeidimu EEE, kaip tai suprantama pagal Baudų apskaičiavimo gairių 13 punktą.
Be to, pažymėtina, kad dėl šio pardavimo neįtraukimo būtų dirbtinai sumažinta atitinkamos įmonės padaryto pažeidimo ekonominė svarba, nes vien dėl to, kad būtų neatsižvelgta į šį pardavimą, realiai paveiktą kartelio EEE, galiausiai reikėtų skirti baudą, realiai nesusijusią su šio kartelio toje teritorijoje mastu (pagal analogiją žr. Sprendimo
Team Relocations ir kt. / Komisija
, C‑444/11 P,
EU:C:2013:464
, 77 punktą; Sprendimo
Guardian Industries ir Guardian Europe / Komisija
, C‑580/12 P,
EU:C:2014:2363
, 58 punktą ir Sprendimo
LG Display ir LG Display Taiwan / Komisija
, C‑227/14 P,
EU:C:2015:258
, 54 punktą).
Kalbant konkrečiai, kaip skundžiamo sprendimo 46, 47, 71 ir 74 punktuose konstatavo Bendrasis Teismas, neatsižvelgus į šio pardavimo vertę būtų neišvengiamai be pagrindo teikiamas pranašumas vertikaliai integruotoms bendrovėms, kurios, kaip apeliantė, daugumą produktų, dėl kurių padarytas pažeidimas, įmontuoja savo gamybos vienetuose, įsteigtuose už EEE ribų, leidžiant joms išvengti jų reikšmei šių produktų rinkoje ir žalai, kuri dėl jų veiksmų daroma konkurencijai EEE, proporcingos sankcijos.
Šiuo atžvilgiu negalima priekaištauti Bendrajam Teismui dėl to, kad šis atskyrė kartelio dalyvių pardavimą pagal tai, ar jos sudaro vieną įmonę su bendrovėmis, įmontuojančiomis su pažeidimu susijusius produktus į galutinius produktus, ar nesudaro tokios įmonės.
Pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką įmonės sąvoka, kalbant apie konkurencijos teisę, turi būti suprantama kaip reiškianti ekonominį vienetą, net jei teisiniu požiūriu tas ekonominis vienetas sudarytas iš kelių fizinių ar juridinių asmenų (žr., be kita ko, Sprendimo
Hydrotherm Gerätebau
, 170/83,
EU:C:1984:271
, 11 punktą ir Sprendimo
Arkema / Komisija
, C‑520/09 P,
EU:C:2011:619
, 37 punktą).
Todėl, kaip skundžiamo sprendimo 90 punkte teisingai pažymėjo Bendrasis Teismas, kartelio dalyvių, kurios, kaip apeliantė, sudaro vieną įmonę, kaip tai suprantama pagal SESV 101 straipsnį, su gamybos vienetais, kurie atitinkamus produktus įmontuoja į galutinius produktus, padėtis objektyviai skiriasi nuo kartelio dalyvių, kurios, kaip ir apeliantės byloje, kurioje priimtas Sprendimas
LG Display ir LG Display Taiwan
(C‑227/14 P,
EU:C:2015:258
, 46 ir 47 punktai), sudaro atskirą įmonę, kaip tai suprantama pagal tą nuostatą, nuo tokį įmontavimą atliekančios įmonės padėties. Pirmuoju atveju atitinkamo produkto pardavimas yra vidinio pobūdžio, o antruoju atveju tie produktai parduodami nepriklausomoms trečiosioms įmonėms. Todėl šiuo objektyviu padėties skirtumu pateisinamas skirtingas pardavimo atvejų vertinimas. Apeliantė šiame apeliaciniame skunde visiškai neginčijo Bendrojo Teismo svarstymų, pateiktų, be kita ko, skundžiamo sprendimo 70 ir 90 punktuose, dėl to, ar kartelyje dalyvaujančios įmonės sudaro vieną įmonę, ar jos nesudaro.
Žinoma, kaip teigia apeliantė, Sprendime
Guardian Industries ir Guardian Europe / Komisija
(C‑580/12 P,
EU:C:2014:2363
, 59 punktas) su EEE susijusiomis vidaus aplinkybėmis Teisingumo Teismas nusprendė, kad siekiant nustatyti pardavimo vertę, į kurią turi būti atsižvelgiama apskaičiuojant už SESV 101 straipsnio pažeidimą skiriamas baudas, nereikia skirstyti pagal tai, ar tas pardavimas atliktas nepriklausomiems tretiesiems asmenims, ar tai pačiai įmonei priklausantiems subjektams.
Tačiau, priešingai, nei per Teisingumo Teismo posėdį tvirtino apeliantė, iš to sprendimo nematyti, kad vidaus pardavimas turėtų būti vertinamas taip pat kaip pardavimas nepriklausomiems tretiesiems asmenims, todėl, kadangi, kalbant apie pastaruosius asmenis, buvo atsižvelgta tik į pardavimą EEE, apskaičiuojant baudą taip pat turėtų būti įtrauktas tik vidaus pardavimas EEE.
Kaip skundžiamo sprendimo 73 ir 74 punktuose iš esmės nusprendė Bendrasis Teismas, tik iš Sprendimo
Guardian Industries ir Guardian Europe / Komisija
(C‑580/12 P,
EU:C:2014:2363
) išplaukia, kad pardavimo vertė, į kurią turi būti atsižvelgiama apskaičiuojant baudą, skirtiną vertikaliai integruotai įmonei, iš principo turi apimti visą produkto, susijusio su pažeidimu, pardavimą EEE, įskaitant šių produktų vidaus pardavimą toje įmonėje.
Tačiau tuo atveju, kaip antai nagrinėjamuoju, kai su pažeidimu susijusio produkto vidaus pardavimas buvo atliktas vertikaliai integruotoje įmonėje už EEE ribų, niekas netrukdo nustatant šiai įmonei priklausančiai kartelio dalyvei skirtiną baudą atsižvelgti į šios įmonės atliktą galutinių produktų pardavimą EEE nepriklausomiems tretiesiems asmenims. Priešingai, kaip priminta šio sprendimo 56 punkte, iš Sprendimo
Guardian Industries ir Guardian Europe / Komisija
(C‑580/12 P,
EU:C:2014:2363
) 60 punkto aiškiai matyti, kad į šį pardavimą iš principo turi būti atsižvelgta, nes jį neišvengiamai paveikė tas pažeidimas.
Šiuo klausimu pažymėtina, kad apeliantės argumentai dėl Komisijos teritorinės kompetencijos yra nereikšmingi.
Žinoma, kaip skundžiamo sprendimo 58 punkte priminė Bendrasis Teismas, iš Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad tuo atveju, kai už EEE ribų įsteigtos įmonės, gaminančios prekes, kurios parduodamos EEE tretiesiems asmenims, susitaria dėl kainų, kurias taiko savo klientams, įsteigtiems EEE, ir vykdo šį susitarimą parduodamos faktiškai suderintomis kainomis, jos dalyvauja susitarime, kurio tikslas ar poveikis yra konkurencijos iškraipymas vidaus rinkoje, kaip tai suprantama pagal SESV 101 straipsnį, ir dėl kurio Komisija turi teritorinę kompetenciją vykdyti procedūras (šiuo klausimu žr. Sprendimo
Ahlström Osakeyhtiö ir kt. / Komisija
, C‑89/85, C‑104/85, C‑114/85, C‑116/85, C‑117/85 ir C‑125/85–C‑129/85,
EU:C:1993:120
, 13 ir 14 punktus).
Vis dėlto nagrinėjamu atveju neginčijama, kad Komisija turėjo kompetenciją taikyti SESV 101 straipsnį nagrinėjamam karteliui, nes, kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 42 ir 66 punktų, šio kartelio dalyvės, įskaitant apeliantę, įgyvendino šį pasaulinio masto kartelį EEE šioje teritorijoje parduodamos su pažeidimu susijusį produktą nepriklausomiems tretiesiems asmenims.
Tačiau šis apeliacinio skundo pagrindas susijęs su atskiru klausimu, būtent su apeliantei už šį SESV 101 straipsnio pažeidimą skirtinos baudos apskaičiavimu. Šiuo atžvilgiu svarbu, remiantis šio sprendimo 46–51 punktuose priminta teismo praktika, nustatyti pardavimo, į kurį turi būti atsižvelgta, vertę, kad šios baudos dydis atspindėtų pažeidimo ekonominę svarbą ir apeliantės reikšmę darant šį pažeidimą. Kaip matyti iš šio sprendimo 52–70 punktų, Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, kad tuo tikslu Komisija galėjo, kai apeliantė atliko su pažeidimu susijusio produkto vidaus pardavimą už EEE ribų, atsižvelgti į jos atliktą galutinių produktų pardavimą EEE nepriklausomiems tretiesiems asmenims.
Šiuo atžvilgiu, kalbant apie apeliantės teiginį, jog atsižvelgus į minėtą pardavimą apskaičiuojant baudą, skirtiną už SESV 101 straipsnio pažeidimą, gali būti, kad už tą patį antikonkurencinį elgesį trečiųjų valstybių konkurencijos institucijos taikys lygiagrečias sankcijas, reikia pažymėti, kad, priešingai, nei tvirtina Komisija, šis teiginys yra priimtinas šio apeliacinio skundo stadijoje, atsižvelgiant į Procedūros reglamento 170 straipsnio 1 dalį, nes juo niekaip nekeičiamas bylos dalykas. Tačiau pakanka priminti, kaip Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad nei
non bis in idem
principas, nei joks kitas teisės principas negali įpareigoti Komisijos atsižvelgti į trečiojoje valstybėje įmonei taikytas procedūras ir skirtas sankcijas (žr. Sprendimo
Showa Denko / Komisija
, C‑289/04 P,
EU:C:2006:431
, 52–58 punktus; Sprendimo
SGL Carbon / Komisija
, C‑308/04 P,
EU:C:2006:433
, 28–34 punktus ir Sprendimo
SGL Carbon / Komisija
, C‑328/05 P,
EU:C:2007:277
, 24–35 punktus).
Dėl apeliantės argumento, susijusio su Sprendimo
Istituto Chemioterapico Italiano ir Commercial Solvents / Komisija
(6/73 ir 7/73,
EU:C:1974:18
) 33 punktu, pakanka konstatuoti, kad šis sprendimas yra visiškai nereikšmingas nagrinėjant šį apeliacinio skundo pagrindą, nes jis, kaip skundžiamo sprendimo 87 punkte teisingai pažymėjo Bendrasis Teismas, buvo susijęs ne su baudų, skiriamų už ESV sutartyje numatytų konkurencijos taisyklių pažeidimą, dydžio nustatymu, bet su SESV 102 straipsnyje įtvirtinto draudimo piktnaudžiauti dominuojančia padėtimi taikymo sąlygomis, ypač su sąlyga, susijusia su poveikiu prekybai tarp valstybių narių.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, pirmąjį apeliacinio skundo pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl antrojo apeliacinio skundo pagrindo, susijusio su nediskriminavimo principu
Šalių argumentai
Pirma, apeliantė teigia, kad Bendrojo Teismo atliktas vertikaliai integruotų įmonių atskyrimas pagal tai, ar jos sudaro vieną įmonę su susijusiais subjektais, ar jos nesudaro, nėra pagrįstas jokiu reikšmingu skirtumu. Taigi Sprendime
LG Display ir LG Display Taiwan / Komisija
(T‑128/11,
EU:T:2014:88
) Bendrasis Teismas, siekdamas atmesti argumentą, kad nereikėjo atsižvelgti į LCD pardavimą ieškovių toje byloje patronuojančiosioms bendrovėms, nesirėmė tuo, kad nagrinėjamas pardavimas buvo atliekamas vienoje įmonėje. Tačiau to sprendimo 89 punkte Bendrasis Teismas laikėsi nuomonės, jog nagrinėjamas pardavimas iš tikrųjų yra pardavimas susijusiems subjektams, kurį šiuo pagrindu apima pažeidimo konstatavimas, vien dėl to, kad kartelis apėmė pardavimą grupės viduje. Šiuo požiūriu nėra jokio skirtumo tarp tiekimo grupės viduje, kurį atliko ieškovės byloje, kurioje priimtas minėtas Sprendimas
LG Display ir LG Display Taiwan / Komisija
(T‑128/11,
EU:T:2014:88
), ir šioje byloje nagrinėjamo tiekimo, kurį atliko apeliantė.
Apeliantės teigimu, šis atskyrimas taip pat yra neobjektyvus ir nenuoseklus. Sprendimo
LG Display ir LG Display Taiwan / Komisija
(T‑128/11,
EU:T:2014:88
) 140 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad „[v]isiškai priklausančios dukterinės bendrovės buvo laikomos sudarančiomis tą pačią įmonę kaip ir kartelio dalyvės, nors kartelių dalyvių akcijų turėjusios bendrovės nebuvo laikomos patronuojančiosiomis bendrovėmis, nes nebuvo įrodyta, kad teismo praktikoje šiuo klausimu nustatytos sąlygos yra įvykdytos“. Vis dėlto sunku suprasti vertikaliai integruotų bendrovių atskyrimo pagal tai, ar atitinkamas pardavimas yra skirtas susijusioms dukterinėms bendrovėms, ar susijusioms patronuojančiosioms bendrovėms, logiką.
Antra, apeliantė mano, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 93 ir 94 punktuose rėmėsi teisėtumo principu, kad atmestų jos argumentus, susijusius su vienodo požiūrio principu. Iš tiesų iš Sprendimo
Alliance One International ir Standard Commercial Tobacco / Komisija ir Komisija / Alliance One International ir kt
. (C‑628/10 P ir C‑14/11 P,
EU:C:2012:479
) darytina išvada, jog tik jeigu šalis reikalauja, kad jai būtų taikomas neteisėtas baudos apskaičiavimo metodas, pagal teisėtumo principą galima atsisakyti jai taikyti šį metodą. Nagrinėjamu atveju apeliantei nebuvo pritaikytas visiškai teisėtas baudos apskaičiavimo metodas. Metodas, taikytas LGD ir AUO vykdytam LCD tiekimui grupės viduje, iš tiesų buvo tas, kurio teisėtumą Bendrasis Teismas ir Teisingumo Teismas yra patvirtinę Bendrojo Teismo sprendime
Europa Carton / Komisija
(T‑304/94,
EU:T:1998:89
) ir Teisingumo Teismo sprendime
KNP BT / Komisija
(C‑248/98 P,
EU:C:2000:625
). Bendrasis Teismas Sprendime
LG Display ir LG Display Taiwan / Komisija
(T‑128/11,
EU:T:2014:88
) taip pat patvirtino šio metodo teisėtumą, taigi skundžiamame sprendime jis sau prieštarauja.
Komisija mano, kad šis apeliacinio skundo pagrindas yra nepagrįstas, taigi turi būti atmestas.
Teisingumo Teismo vertinimas
Antrasis apeliacinio skundo pagrindas, kuriuo iš esmės siekiama užginčyti Bendrojo Teismo atliktą kartelio dalyvių atskyrimą pagal tai, ar jos sudaro vieną įmonę su bendrovėmis, kurios įmontuoja su pažeidimu susijusius produktus į galutinius produktus, turi būti atmestas kaip nepagrįstas dėl tų pačių motyvų, kaip išdėstytieji šio sprendimo 64–66 punktuose dėl pirmojo apeliacinio skundo pagrindo.
Bet kuriuo atveju, kiek šis apeliacinio skundo pagrindas susijęs su skundžiamo sprendimo 93 ir 94 punktais, jis turi būti atmestas kaip nereikšmingas, nes jame yra perteklinių motyvų, kurie negali lemti šio sprendimo panaikinimo (žr., be kita ko, Sprendimo
Dansk Rørindustri ir kt. / Komisija
, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ir C‑213/02 P,
EU:C:2005:408
, 148 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Skundžiamo sprendimo 92 punkte Bendrasis Teismas nusprendė (šiame apeliaciniame skunde ta išvada neginčijama), jog, darant prielaidą, kad Komisija suklydo, kai nusprendė, kad LGD ir AOU ir su jomis susijusios bendrovės nesudaro vienos įmonės, ši aplinkybė apeliantei negali būti niekaip naudinga, nes šios tariamos klaidos, net jeigu būtų įrodytos, neparodo, kad pati sąvoka „tiesioginiai perdarytų produktų pardavimai EEE“ yra klaidinga, nes šios sąvokos apibrėžimas nepriklauso nuo atvejų, kuriais ji buvo taikoma ar netaikoma. Todėl, kadangi Bendrasis Teismas atmetė apeliantės argumentus šiuo klausimu kaip nepriimtinus dėl suinteresuotumo pareikšti ieškinį nebuvimo, skundžiamo sprendimo 93 ir 94 punktuose pateikti svarstymai dėl šių argumentų pagrįstumo buvo pateikti tik papildomai, kaip taip pat matyti iš prieš šiuos punktus esančių žodžių „bet kuriuo atveju“.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, antrąjį apeliacinio skundo pagrindą reikia atmesti kaip iš dalies nepagrįstą ir iš dalies nereikšmingą.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, visas apeliacinis skundas turi būti atmestas.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliacinėse bylose pagal šio reglamento 184 straipsnio 1 dalį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
Kadangi Komisija prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas ir
InnoLux
pralaimėjo bylą, pastaroji turi jas padengti.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:

1.
Atmesti apeliacinį skundą.

2.
Priteisti iš
InnoLux Corp
.
bylinėjimosi išlaidas
.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.