CELEX: 62011CJ0476
Principen om förbud mot diskriminering på grund av ålder
Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna
Artikel 21.1
Direktiv 2000/78/EG
Artikel 6.1 och 6.2
Tjänstepensionssystem
Åldersprogression i pensionsinbetalningarna

Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 6.2 i rådets direktiv 2000/78/EG av den 27 november 2000 om inrättande av en allmän ram för likabehandling i arbetslivet (
EGT L 303, s. 16
, och rättelse i
EGT L 2, 2001, s. 42
).
Begäran har framställts i ett mål mellan HK Danmark (nedan kallat HK), som för talan för Glennie Kristensen, och Experian A/S (nedan kallat Experian) angående frågan huruvida Experians tjänstepensionssystem är lagenligt.
Tillämpliga bestämmelser
Unionslagstiftning
I skälen 1, 4, 13 och 25 i direktiv 2000/78 anges följande:
”(1)
Enligt artikel 6 i fördraget om Europeiska unionen bygger Europeiska unionen på principerna om frihet, demokrati och respekt för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och på rättsstatsprincipen, vilka principer är gemensamma för medlemsstaterna, och unionen ska som allmänna principer för gemenskapsrätten respektera de grundläggande rättigheterna, såsom de garanteras i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna [som undertecknades i Rom den 4 november 1950] och såsom de följer av medlemsstaternas gemensamma konstitutionella traditioner.
…
(4)
Rätten till likställdhet inför lagen och skydd mot diskriminering för alla och envar är grundläggande rättigheter som erkänns i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna, i FN:s konvention om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor, i FN-konventionerna om medborgerliga och politiska rättigheter och om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter samt i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, vilka har undertecknats av alla medlemsstater. I Internationella arbetsorganisationens (ILO) konvention nr 111 förbjuds diskriminering i arbetslivet.
…
(13)
Detta direktiv gäller inte system för social trygghet och socialt skydd vilkas förmåner inte jämställs med lön i den betydelse denna term ges vid tillämpningen av artikel [157 FEUF], och inte heller statliga utbetalningar som syftar till att ge tillträde till anställning eller fortsatt anställning.
…
(25)
Förbudet mot åldersdiskriminering är en viktig faktor för att uppnå de mål som fastställs genom riktlinjerna för sysselsättning och för att uppmuntra mångfald inom sysselsättningen. Särbehandling på grund av ålder kan dock motiveras under vissa förhållanden och kräver alltså särskilda bestämmelser som kan variera efter förhållandena i medlemsstaterna. Det är följaktligen mycket viktigt att göra en skillnad mellan berättigad särbehandling, särskilt sådan som motiveras av de legitima målen för sysselsättningspolitiken, arbetsmarknaden och yrkesutbildningen och den diskriminering som bör vara förbjuden.”
Enligt artikel 1 i direktiv 2000/78 är ”[s]yftet med [direktivet] att fastställa en allmän ram för bekämpning av diskriminering i arbetslivet på grund av religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning, för att principen om likabehandling skall kunna genomföras i medlemsstaterna”.
I artikel 2.1 och 2.2 a i direktivet föreskrivs följande:
”1.   I detta direktiv avses med principen om likabehandling att det inte får förekomma någon direkt eller indirekt diskriminering på någon av de grunder som anges i artikel 1.
2.   Enligt punkt 1 skall
a)
direkt diskriminering anses förekomma när en person på någon av de grunder som anges i artikel 1 behandlas mindre förmånligt än en annan person behandlas, har behandlats eller skulle ha behandlats i en jämförbar situation.”
I punkt 1 i artikel 3 i direktivet, vilken har rubriken ”Tillämpningsområde”, föreskrivs följande:
”1.   Inom ramen för gemenskapens befogenheter skall detta direktiv tillämpas på alla personer, såväl inom den offentliga som den privata sektorn, inklusive offentliga organ, i fråga om följande:
…
c)
Anställnings- och arbetsvillkor, inklusive avskedande [*] och löner. [*I enlighet med artikel 11 i direktivet används nedan i stället för ”avskedande” uttrycket ”uppsägning”. Övers. anm.]
…”
I artikel 6 i direktiv 2000/78, vilken har rubriken ”Befogad särbehandling på grund av ålder”, föreskrivs följande:
”1.   Utan hinder av artikel 2.2 får medlemsstaterna föreskriva att särbehandling på grund av ålder inte skall utgöra diskriminering om särbehandlingen på ett objektivt och rimligt sätt inom ramen för nationell rätt kan motiveras av ett berättigat mål som rör särskilt sysselsättningspolitik, arbetsmarknad och yrkesutbildning, och sätten för att genomföra detta syfte är lämpliga och nödvändiga.
I sådan särbehandling kan i synnerhet följande inbegripas:
a)
Införande av särskilda villkor för tillträde till anställning och till yrkesutbildning, anställnings- och arbetsvillkor, inbegripet villkor för avskedande och löner, för ungdomar och äldre arbetstagare samt underhålls skyldiga personer i syfte att främja deras anställbarhet eller att skydda dem.
…
2.   Utan hinder av artikel 2.2 får medlemsstaterna föreskriva att följande inte utgör diskriminering på grund av ålder: fastställande av åldersgräns för att, när det gäller företags- och yrkesbaserade system för social trygghet, komma ifråga för pensions- eller invaliditetsförmåner, inbegripet fastställande av olika åldersgränser för arbetstagare eller grupper eller kategorier av arbetstagare och för tillämpningen inom ramen för dessa system av ålderskriterier för försäkringstekniska beräkningar, under förutsättning att detta inte leder till diskriminering på grund av kön.”
Konungariket Danmark har använt sig av den möjlighet som föreskrivs i artikel 18 andra stycket i direktiv 2000/78 att förlänga fristen för införlivande av direktivet när det gäller kriterierna avseende ålder och funktionshinder. Fristen för införlivande av direktivet gick därmed ut den 2 december 2006.
Dansk lagstiftning
Direktiv 2000/78 har införlivats med dansk rätt genom lag nr 1417 av den 22 december 2004 om ändring av lagen om förbud mot diskriminering på arbetsmarknaden (lov nr. 1417 om ændring af lov om forbud mod forskelsbehandling på arbejdsmarkedet m. v.) (nedan kallad likabehandlingslagen).
6a § i denna lag har införts till genomförande av artikel 6.2 i direktiv 2000/78 och har följande lydelse:
”Oaktat 2–5 §§ utgör denna lag inte hinder för fastställande av åldersgräns för att få delta i företags- och yrkesbaserade system för social trygghet, eller för tillämpningen inom ramen för dessa system av ålderskriterier för försäkringstekniska beräkningar. Tillämpning av ålderskriterier får inte leda till diskriminering på grund av kön.”
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
Glennie Kristensen anställdes vid 29 års ålder som kundservicemedarbetare hos Experian med tillträde den 19 november 2007. Punkt 5.1 i hennes anställningsavtal innehöll följande bestämmelser avseende pension:
”5.1
Från och med den 19 augusti 2008 ingår [Glennie Kristensen] i [Experians] obligatoriska pensionssystem, vilket administreras av Scandia. Pensionspremien betalas till två tredjedelar av [Experian] och till en tredjedel av [Glennie Kristensen] själv.
När det gäller [Experians] pensionsordning ska [Glennie Kristensen] ingå ett separat avtal med Scandia (genom Willis), som administrerar pensionsordningen. Pensions- och hälsoförsäkring tillhandahålls samtidigt som anställningsavtalet.
Gällande procentsatser
Under 35 år: Den anställde betalar tre procent och Experian … betalar sex procent.
Mellan 35 och 44 år: Den anställde betalar fyra procent och Experian … betalar åtta procent.
Över 45 år: Den anställde betalar fem procent och Experian … betalar tio procent.”
Det framgår av de handlingar som ingetts till domstolen att det tjänstepensionssystem som beskrivs i föregående punkt i denna dom inte är en följd av vare sig lag eller kollektivavtal, utan endast grundar sig på de anställningsavtal som Experian ingår med sina anställda.
Den lön som Glennie Kristensen uppbar utgjordes således av den överenskomna grundlönen, det vill säga 21500 danska kronor (DKK) per månad, med tillägg av arbetsgivarens pensionsinbetalning på sex procent. Lönen, inklusive arbetsgivarens pensionsinbetalning, uppgick således till 22 790 DKK per månad. Om Glennie Kristensen hade varit mellan 35 och 44 år skulle hon ha uppburit 23220 DKK per månad, inklusive arbetsgivarens pensionsinbetalning, och om hon hade varit äldre än 45 år skulle hon ha uppburit en lön på 23650 DKK, inklusive arbetsgivarens pensionsinbetalning.
Glennie Kristensen sade upp sig med verkan från den 31 oktober 2008. HK, som för talan för Glennie Kristensen, väckte talan mot Experian med stöd av likabehandlingslagen med yrkande om skadestånd uppgående till nio månadslöner samt retroaktiv pensionsinbetalning till de procentsatser som är tillämpliga för anställda som har uppnått 45 års ålder. Som grund för talan anförde HK att Experians pensionssystem utgör förbjuden diskriminering på grund av ålder. Experian bestred betalningsskyldighet på den grunden att pensionssystem generellt sett inte omfattas av likabehandlingslagens förbud mot diskriminering på grund av, bland annat, ålder.
Mot denna bakgrund beslutade Vestre Landsret att vilandeförklara målet och ställa följande frågor till domstolen:
”1)
Ska undantaget i artikel 6.2 i [direktiv 2000/78] avseende fastställande av åldersgräns för att, när det gäller företags- och yrkesbaserade system för social trygghet, komma i fråga för pensions- eller invaliditetsförmåner tolkas så, att det är möjligt för medlemsstaterna att generellt undanta företags- och yrkesbaserade system för social trygghet från förbudet i artikel 2 i direktivet mot direkt eller indirekt diskriminering på grund av ålder, under förutsättning att detta inte leder till diskriminering på grund av kön?
2)
Ska undantaget i artikel 6.2 i [direktiv 2000/78] avseende fastställande av åldersgräns för att, när det gäller företags- och yrkesbaserade system för social trygghet, komma i fråga för pensions- eller invaliditetsförmåner tolkas så, att det inte föreligger hinder för att en medlemsstat upprätthåller en rättslig reglering som innebär att en arbetsgivare, såsom en del av lönen, gör pensionsinbetalningar som gradvis höjs i takt med de anställdas ålder, exempelvis på så sätt att de uppgår till sex procent för anställda under 35 år, åtta procent för anställda mellan 35 och 44 år och tio procent för anställda över 45 år, under förutsättning att detta inte leder till diskriminering på grund av kön?”
Prövning av tolkningsfrågorna
Den andra frågan
Inledande synpunkter
Den nationella domstolen har ställt den andra frågan, vilken ska prövas först, för att få klarhet i huruvida ett tjänstepensionssystem som innebär att arbetsgivaren, såsom en del av lönen, gör pensionsinbetalningar som gradvis höjs i takt med de anställdas ålder omfattas av artikel 6.2 i direktiv 2000/78.
Domstolen noterar inledningsvis att det i det nationella målet är fråga om en tvist mellan två enskilda parter som gäller en påstådd diskriminering på grund av ålder, vilken inte följer av något lagstadgat krav eller något kollektivavtal, utan endast av det anställningsavtal som ingåtts mellan Glennie Kristensen och Experian. Det är inom ramen för denna tvist som HK, som för talan för Glennie Kristensen, har åberopat bestämmelserna i direktiv 2000/78.
Domstolen har vid flera tillfällen slagit fast att ett direktiv, eftersom det formellt sett är riktat till medlemsstaterna, inte i sig kan medföra skyldigheter för en enskild och att det således inte som sådant kan åberopas gentemot denne (se, bland annat, dom av den 26 februari 1986 i mål
152/84, Marshall, REG 1986, s. 723
, punkt 48, svensk specialutgåva, volym 8, s. 457, av den 14 juli 1994 i mål
C-91/92, Faccini Dori, REG 1994, s. I-3325
, punkt 20, svensk specialutgåva, volym 16, s. I‑1, och av den 19 januari 2010 i mål C‑555/07, Kücükdeveci, REU 2010, s. I‑365, punkt 46).
Det ska emellertid även noteras att domstolen har slagit fast att principen om förbud mot diskriminering på grund av ålder ska anses utgöra en allmän unionsrättslig princip som, i frågor som rör arbetslivet, har konkretiserats genom direktiv 2000/78 (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet Kücükdeveci, punkt 21). Förbudet mot all diskriminering på grund av bland annat ålder finns inskrivet i artikel 21 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan), vilken, sedan den 1 september 2009, har samma rättsliga status som fördragen.
För att principen om förbud mot diskriminering på grund av ålder ska vara tillämplig i en sådan situation som den som är i fråga i det nationella målet krävs det dessutom att denna situation omfattas av unionsrättens tillämpningsområde (se domen i det ovannämnda målet Kücükdeveci, punkt 23).
Så förhåller det sig i förevarande fall. Artikel 6a § likabehandlingslagen har nämligen införts till genomförande av artikel 6.2 i direktiv 2000/78. Det är mot denna bakgrund och, under alla förhållanden, efter utgången av fristen för den berörda medlemsstaten att införliva direktiv 2000/78 – vilken för Konungariket Danmarks del gick ut den 2 december 2006 – som de påstått diskriminerande åtgärderna i det nationella målet har vidtagits.
Dessutom omfattas det tjänstepensionssystem som är i fråga i det nationella målet, vilket påståtts vara diskriminerande, av tillämpningsområdet för direktiv 2000/78.
Det framgår nämligen såväl av rubriken och ingressen som av innehållet i och syftet med direktiv 2000/78 att ändamålet med detsamma är att inrätta en allmän ram för att säkerställa att varje person behandlas lika ”i arbetslivet”, genom att vederbörande ges ett effektivt skydd mot diskriminering på någon av de grunder som anges i artikel 1 i direktivet, däribland ålder.
Det framgår närmare bestämt av artikel 3.1 c i direktiv 2000/78 att direktivet, inom ramen för Europeiska unionens befogenheter, ska tillämpas ”på alla personer, såväl inom den offentliga som den privata sektorn, inklusive offentliga organ”, bland annat i fråga om ”[a]nställnings- och arbetsvillkor, inklusive [uppsägning] och löner”.
Tillämpningsområdet för direktiv 2000/78 ska således – mot bakgrund av artikel 3.1 c och 3.3 i förening med skäl 13 i direktivet – förstås så, att det varken omfattar system för social trygghet och socialt skydd vilkas förmåner inte kan jämställas med lön i den betydelse denna term ges vid tillämpningen av artikel 157.2 FEUF eller statliga utbetalningar som syftar till att ge tillträde till anställning eller fortsatt anställning (dom av den 1 april 2008 i mål
C 267/06, Maruko, REG 2008, s. I-1757
, punkt 41, och av den 10 maj 2011 i mål C‑147/08, Römer, REU 2011, s. I‑3591, punkt 32).
Begreppet lön, i den mening som avses i artikel 157.2 FEUF, omfattar alla kontant- och naturaförmåner, aktuella eller framtida, som arbetstagaren, direkt eller indirekt, får från arbetsgivaren på grund av anställningen (se, bland annat, dom av den 17 maj 1990 i mål
C-262/88, Barber, REG 1990, s. I-1889
, punkt 12; svensk specialutgåva, volym 10, s. 407).
I det nationella målet är det fråga om arbetsgivarinbetalningar som Experian gjort för sina anställda under den period då de varit anställda i företaget och inte om pensionsförmåner som ska utbetalas till följd av att de gått i pension.
Dessutom följer arbetsgivarens åtagande att göra inbetalningarna endast av anställningsavtalen mellan företaget och de anställda och inte av någon bestämmelse i lag. Det i det nationella målet aktuella tjänstepensionssystemet finansieras både av arbetsgivaren, vilken står för två tredjedelar av inbetalningarna, och av den anställde, vilken står för den återstående tredjedelen, utan statlig medverkan. Tjänstepensionssystemet är således en löneförmån som arbetsgivaren erbjuder sina anställda.
Inbetalningarna görs visserligen inte direkt till den anställde, utan till hans eller hennes personliga pensionssparkonto. Varje anställd har emellertid – såsom Experian har angett som svar på en fråga från domstolen – sitt eget pensionssparkonto och beslutar själv, i samråd med en specialiserad pensionsrådgivare, på vilket sätt han eller hon vill investera besparingarna för att, när den tiden kommer, kunna uppbära en pension.
Härav följer att de arbetsgivarinbetalningar som görs inom ramen för det aktuella systemet utgör en aktuell kontantförmån som arbetstagaren får från arbetsgivaren på grund av anställningen och därmed är att anse som lön i den mening som avses i artikel 157.2 FEUF. Inbetalningarna omfattas således av tillämpningsområdet för direktiv 2000/78.
Frågan huruvida unionsrätten utgör hinder för ett sådant tjänstepensionssystem som det som är i fråga i det nationella målet ska således avgöras med tillämpning av principen om förbud mot diskriminering på grund av ålder, såsom den kommit till uttryck i artikel 21 i stadgan och konkretiserats genom direktiv 2000/78.
Den andra frågan ska således förstås på så sätt att den nationella domstolen önskar få klarhet i huruvida principen om förbud mot diskriminering på grund av ålder – vilken kommit till uttryck i artikel 21 i stadgan och konkretiserats genom direktiv 2000/78 – och närmare bestämt artiklarna 2 och 6.2 i detta direktiv ska tolkas så, att de utgör hinder för ett tjänstepensionssystem enligt vilket arbetsgivaren, såsom en del av lönen, gör pensionsinbetalningar som gradvis höjs i takt med de anställdas ålder.
För att besvara denna fråga ska domstolen först pröva huruvida det tjänstepensionssystem som är i fråga i det nationella målet medför en särbehandling på grund av ålder.
Huruvida särbehandling på grund av ålder föreligger
Enligt artikel 2.1 i direktiv 2000/78 avses med ”principen om likabehandling” att det inte får förekomma någon direkt eller indirekt diskriminering på någon av de grunder som anges i artikel 1 i direktivet, däribland ålder. I artikel 2.2 a i direktivet preciseras att vid tillämpning av artikel 2.1 i direktivet ska direkt diskriminering anses förekomma när en person på någon av de grunder som anges i artikel 1 i direktivet behandlas mindre förmånligt än en annan person behandlas, har behandlats eller skulle ha behandlats i en jämförbar situation.
Glennie Kristensen hade inte uppnått 35 års ålder när hon anställdes. Experians arbetsgivarinbetalning till tjänstepensionssystemet uppgick därför i förevarande fall till sex procent av hennes grundlön. Glennie Kristensens totala månadslön, det vill säga grundlönen med tillägg av arbetsgivarinbetalningarna, var således lägre än den totala månadslön som utbetalades till en anställd som hade samma grundlön men som var äldre än 35 år. För de anställda i Experian som är mellan 35 och 45 år uppgår arbetsgivarinbetalningarna nämligen till åtta procent av grundlönen och för de anställda som är över 45 år uppgår de till tio procent av denna lön. Det förhållandet att den totala månadslönen för yngre arbetstagare ligger på en lägre nivå och att de således behandlas mindre förmånligt är följaktligen direkt förbundet med deras ålder.
Härav följer att det tjänstepensionssystem som är i fråga i det nationella målet innebär en särbehandling på grund av ålder.
Domstolen ska vidare pröva huruvida denna särbehandling kan utgöra diskriminering som är förbjuden enligt principen om förbud mot diskriminering på grund av ålder, vilken har kommit till uttryck i artikel 21 i stadgan och konkretiserats genom direktiv 2000/78.
I artikel 6.2 i direktiv 2000/78, vilken den nationella domstolen hänvisar till i den andra frågan, anges att medlemsstaterna får föreskriva att en särbehandling, i vissa fall, inte utgör diskriminering på grund av ålder.
Domstolen ska därför pröva huruvida den särbehandling som konstaterats föreligga i punkt 36 i denna dom kan vara berättigad enligt artikel 6.2 i direktiv 2000/78.
Huruvida särbehandlingen på grund av ålder kan vara berättigad enligt artikel 6.2 i direktiv 2000/78
I den franska språkversionen av artikel 6.2 i direktiv 2000/78 anges att medlemsstaterna, utan hinder av artikel 2.2 i direktivet, får föreskriva att ”ne constitue pas une discrimination fondée sur l’âge la fixation, pour les régimes professionnels de sécurité sociale, d’âges d’adhésion ou d’admissibilité aux prestations de retraite ou d’invalidité, y compris la fixation, pour ces régimes, d’âges différents pour des travailleurs ou des groupes ou catégories de travailleurs et l’utilisation, dans le cadre de ces régimes, de critères d’âge dans les calculs actuariels, à condition que cela ne se traduise pas par des discriminations fondées sur le sexe”.
Den danska språkversionen av artikel 6.2 i direktivet skiljer sig från den lydelse som angetts i föregående punkt genom att ”prestations de retraite ou d’invalidité” inte nämns i denna språkversion.
I detta hänseende erinrar domstolen om att unionsbestämmelserna enligt fast rättspraxis ska tolkas och tillämpas på ett enhetligt sätt mot bakgrund av de olika versionerna på samtliga unionsspråk. I händelse av skillnader mellan språkversionerna av en unionsrättslig text, ska bestämmelsen i fråga tolkas med hänsyn till systematiken i och ändamålet med de föreskrifter i vilka den ingår (se, bland annat, dom av den 8 december 2005 i mål
C-280/04, Jyske Finans, REG 2005, s. I-10683
, punkt 31 och där angiven rättspraxis).
När det gäller de versioner av artikel 6.2 i direktiv 2000/78 som har avfattats på övriga unionsspråk, konstaterar domstolen följande. Fastställandet av åldersgräns för att, när det gäller företags- och yrkesbaserade system för social trygghet, komma i fråga för pensions- eller invaliditetsförmåner nämns uttryckligen i dessa versioner, liksom i den franska språkversionen (se punkt 40 ovan). Exempelvis anges i den spanska språkversionen av bestämmelsen ”la determinación, para los regímenes profesionales de seguridad social, de edades para poder beneficiarse de prestaciones de jubilación o invalidez u optar a las mismas”, i den tyska språkversionen ”bei den betrieblichen Systemen der sozialen Sicherheit die Festsetzung von Altersgrenzen als Voraussetzung für die Mitgliedschaft oder den Bezug von Altersrente oder von Leistungen bei Invalidität”, i den engelska språkversionen ”the fixing for occupational social security schemes of ages for admission or entitlement to retirement or invalidity benefits” och i den polska språkversionen ”ustalanie, dla systemów zabezpieczenia społecznego pracowników, wieku przyznania lub nabycia praw do świadczeń emerytalnych lub inwalidzkich”.
Ordalydelsen i artikel 6.2 i direktiv 2000/78, i de versioner som citerats i föregående punkt, talar dessutom för att den endast är tillämplig i de fall som uttömmande anges i bestämmelsen. Om avsikten hade varit att utvidga tillämpningsområdet för bestämmelsen till sådana fall som inte uttryckligen nämns i den, skulle unionslagstiftaren ha angett detta på ett uttryckligt sätt, exempelvis genom att använda adverbet ”särskilt”.
Denna slutsats stöds av systematiken i och syftet med direktiv 2000/78. Genom detta direktiv har nämligen principen om förbud mot diskriminering på grund av ålder, vilken är att anse som en allmän unionsrättlig princip, konkretiserats i frågor som rör arbetslivet (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet Kücükdeveci, punkt 21). Förbudet mot all diskriminering på grund av bland annat ålder finns inskrivet i artikel 21 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, vilken, sedan den 1 september 2009, har samma rättsliga status som fördragen.
Enligt artikel 6.2 i direktiv 2000/78 får medlemsstaterna göra undantag från principen om förbud mot diskriminering på grund av ålder. Denna bestämmelse ska således tolkas restriktivt (se dom av den 26 september 2013 i mål C‑546/11, Dansk Jurist- och Økonomforbund, punkt 41).
Om artikel 6.2 i direktiv 2000/78 tolkades på så sätt att den vore tillämplig på alla typer av företags- och yrkesbaserade system för social trygghet, skulle bestämmelsens tillämpningsområde utvidgas, vilket strider mot kravet att bestämmelsen ska tolkas restriktivt (domen i det ovannämnda målet Dansk Jurist- och Økonomforbund, punkt 42).
Härav följer att artikel 6.2 i direktiv 2000/78 endast är tillämplig på företags- och yrkesbaserade system för social trygghet som omfattar riskerna i fråga om ålderdom och invaliditet (domen i det ovannämnda målet Dansk Jurist- och Økonomforbund, punkt 43).
Även om det får antas att åldersprogressionen när det gäller pensionsinbetalningarna ingår i ett företags- och yrkesbaserat system för social trygghet som omfattar riskerna i fråga om ålderdom, krävs det dessutom att det är fråga om ett sådant fall som anges i artikel 6.2 i direktiv 2000/78, det vill säga ”fastställande av åldersgräns för att … komma ifråga för pensions- eller invaliditetsförmåner”, inbegripet ”tillämpningen … av ålderskriterier för försäkringstekniska beräkningar”.
I detta hänseende ska det noteras att det i det nu aktuella tjänstepensionssystemet inte har fastställts någon åldersgräns för att komma i fråga för pensionsförmåner. Experians anställda deltar nämligen automatiskt i systemet efter att de varit anställda i företaget i nio månader. Progressionen när det gäller de pensionsinbetalningar som är i fråga i det nationella målet innefattar således inte i sig något ”fastställande av åldersgräns för att … komma ifråga för [pensionsförmåner]” i den mening som avses i artikel 6.2 i direktiv 2000/78.
Den belgiska, den danska och den tyska regeringen har, liksom Europeiska kommissionen, emellertid gjort gällande att denna bestämmelse ska tolkas så, att den är tillämplig inte bara på fastställande av åldersgräns för att komma i fråga för pensionsförmåner, utan även – av desto större anledning – på mindre allvarliga fall av diskriminering på grund av ålder, såsom det som är i fråga i det nationella målet.
Detta argument kan inte godtas. De pensionsinbetalningar som är i fråga i det nationella målet ingår nämligen, såsom konstaterats i punkt 30 i denna dom, i den lön som utbetalas till Experians anställda. Verkningarna av åldersprogressionen i pensionsinbetalningarna går således utöver verkningarna av att en åldersgräns fastställs för att komma i fråga för pensionsförmåner. Såsom angetts i punkt 46 i denna dom ska artikel 6.2 i direktiv 2000/78 dessutom tolkas restriktivt. Det är således inte alla delar av ett företags- och yrkesbaserat system för social trygghet som täcker riskerna för ålderdom och invaliditet, såsom bland annat fastställande av beloppet för pensionsinbetalningarna till systemet, som omfattas av tillämpningsområdet för artikel 6.2 i direktivet, utan endast de delar som uttryckligen nämns i bestämmelsen.
Av samma skäl kan ett sådant fastställande inte heller likställas med ”tillämpning … av ålderskriterier för försäkringstekniska beräkningar” i den mening som avses i artikel 6.2 i direktiv 2000/78 då det, i alla händelser, inte är fråga om fastställande av en åldersgräns för att komma i fråga för pensionsförmåner.
Härav följer att åldersprogressionen i pensionsinbetalningarna inte omfattas av artikel 6.2 i direktiv 2000/78.
Huruvida särbehandlingen på grund av ålder är motiverad enligt artikel 6.1 i direktiv 2000/78
Åldersprogressionen i arbetsgivarinbetalningarna utgör, såsom konstaterats i punkt 54 i denna dom, en särbehandling på grund av ålder som inte omfattas av artikel 6.2 i direktiv 2000/78. Domstolen ska därmed pröva huruvida denna åtgärd kan motiveras enligt artikel 6.1 i direktivet.
Även om den nationella domstolen har begränsat sina frågor till att endast gälla tolkningen av artikel 6.2 i direktiv 2000/78, utgör det nämligen inget hinder för EU-domstolen att tillhandahålla den nationella domstolen alla uppgifter om unionsrättens tolkning som denna kan behöva vid avgörandet av det nationella målet, även om den nationella domstolen inte hänvisar till dessa uppgifter i sin fråga (se, för ett liknande resonemang, dom av den 21 juli 2011 i mål C‑503/09, Stewart, REU 2011, s. I‑6497, punkt 79 och där angiven rättspraxis).
Enligt artikel 6.1 första stycket i direktivet utgör särbehandling på grund av ålder inte diskriminering om den på ett objektivt och rimligt sätt inom ramen för nationell rätt kan motiveras av ett berättigat syfte som rör särskilt sysselsättningspolitik, arbetsmarknad och yrkesutbildning, och om sätten för att genomföra detta syfte är lämpliga och nödvändiga.
När det för det första gäller frågan huruvida det tjänstepensionssystem som är i fråga i det nationella målet svarar mot ett berättigat mål, har Experian och den danska regeringen anfört följande. Avsikten med tjänstepensionssystemet är att ge äldre arbetstagare, som blir anställda i Experian i ett senare skede av deras yrkesverksamhet, möjlighet att under en relativt kort anställningsperiod skapa sig ett rimligt pensionssparande. Avsikten är även att de yngre arbetstagarna ska integreras i samma system på ett tidigt stadium, samtidigt som de – genom att deras egna pensionsinbetalningar utgör en lägre procentandel av lönen än de äldre arbetstagarnas – ges möjlighet att förfoga över en större del av sin lön. Tjänstepensionssystemet ger således alla anställda i Experian möjlighet att skapa sig ett rimligt pensionssparande som ställs till deras förfogande när de går i pension.
Enligt Experian är progressionen i de pensionsinbetalningar som görs enligt det aktuella systemet motiverade även av det skälet att det är nödvändigt att täcka riskerna för dödsfall, arbetsoförmåga och allvarlig sjukdom, vilka medför kostnader som ökar med åldern. Experian har anfört att en del av inbetalningarna avser att täcka dessa risker.
I detta hänseende erinrar domstolen om att såväl medlemsstaterna som, i förekommande fall, arbetsmarknadens parter på nationell nivå på unionsrättens nuvarande stadium har ett stort utrymme för skönsmässig bedömning, inte bara vid valet av vilket konkret mål, bland flera social- och arbetsmarknadspolitiska mål, som ska eftersträvas, utan även vid fastställandet av vilka åtgärder som är lämpliga för att uppnå detta mål (dom av den 16 oktober 2007 i mål
C-411/05, Palacios de la Villa, REG 2007, s. I-8531
, punkt 68).
Detta gäller även för de mål som eftersträvas med ett tjänstepensionssystem som har sin grund i anställningsavtal, såsom det system som är i fråga i det nationella målet.
Domstolen finner att sådana mål som dem som nämnts i punkterna 58 och 59 i denna dom – och som i sysselsättningspolitiskt, arbetsmarknadspolitiskt och socialpolitiskt hänseende tar hänsyn till de intressen som hela personalen i Experian har genom att den anställde säkerställs ett rimligt pensionssparande när han eller hon går i pension – kan anses utgöra berättigade mål.
För det andra ska domstolen pröva huruvida åldersprogressionen i pensionsinbetalningarna är förenlig med proportionalitetsprincipen, det vill säga huruvida en sådan progression är lämplig och nödvändig för att uppnå nämnda mål.
När det gäller frågan huruvida åldersprogressionen är lämplig framstår det – i och med att procentsatsen för såväl arbetsgivarens som de anställdas egna pensionsinbetalningar är högre för de äldre arbetstagarna – som att denna progression gör det möjligt för de äldre arbetstagarna att skapa sig ett rimligt pensionssparande, även om de anslutit sig till det aktuella systemet relativt nyligen. Progressionen gör det även möjligt för yngre arbetstagare att ansluta sig till systemet, eftersom det är öppet för alla anställda i Experian oberoende av ålder, samtidigt som deras egna inbetalningar inte blir så ekonomiskt betungande för dem, eftersom dessa inbetalningar faktiskt är lägre än dem som föreskrivs för de äldre arbetstagarna.
Dessutom är tillämpningen av en högre procentsats för arbetsgivarens och den anställdes egna pensionsinbetalningar när det gäller äldre arbetstagare i princip ägnad att säkerställa att en större del av dessa inbetalningar avsätts för att täcka riskerna för dödsfall, arbetsoförmåga och allvarlig sjukdom, vilket statistiskt sett oftare drabbar de äldre arbetstagarna.
Mot bakgrund härav är det inte orimligt att anta att åldersprogressionen i pensionsinbetalningarna kan bidra till att de mål som angetts i punkterna 58 och 59 i denna dom uppnås.
Domstolen erinrar emellertid om att en reglering, enligt fast rättspraxis, är ägnad att säkerställa förverkligandet av det åberopade målet endast om den på allvar svarar mot önskan att uppnå detta mål på ett sammanhängande och systematiskt sätt (dom av den 21 juli 2011 i de förenade målen C‑159/10 och C‑160/10, Fuchs och Köhler, REU 2011, s. I‑6919, punkt 85).
Det ankommer på den nationella domstolen att avgöra om åldersprogressionen i pensionsinbetalningarna uppfyller detta krav och att se till att den inte går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå de eftersträvade målen. Härvid ska den nationella domstolen bland annat pröva huruvida de olägenheter som orsakas av den aktuella särbehandlingen kompenseras av fördelarna med det tjänstepensionssystem som är i fråga i det nationella målet. Den nationella domstolen ska särskilt beakta att Glennie Kristensen har dragit fördel av systemet, eftersom hon har gottskrivits de inbetalningar som arbetsgivaren har gjort för hennes räkning. Den ska även beakta att det lägre beloppet när det gäller arbetsgivarinbetalningarna är förbundet med ett lägre belopp när det gäller de anställdas egna inbetalningar, vilket innebar att den procentandel av grundlönen som Glennie Kristensen själv betalade in på pensionssparkontot var lägre än den procentandel som en arbetstagare över 45 år hade att betala. Det ankommer på den nationella domstolen att göra en avvägning av dessa omständigheter.
Mot denna bakgrund ska den andra frågan besvaras enligt följande. Principen om förbud mot diskriminering på grund av ålder – vilken kommit till uttryck i artikel 21 i stadgan och konkretiserats genom direktiv 2000/78 – och närmare bestämt artiklarna 2 och 6.1 i detta direktiv ska tolkas så, att de inte utgör hinder för ett tjänstepensionssystem enligt vilket en arbetsgivare, såsom en del av lönen, gör pensionsinbetalningar som gradvis höjs i takt med de anställdas ålder, förutsatt att den särbehandling på grund av ålder som systemet medför är lämplig och nödvändig för att uppnå ett berättigat mål, vilket det ankommer på den nationella domstolen att avgöra.
Den första frågan
Med hänsyn till svaret på den andra frågan saknas anledning att besvara den första frågan.
Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttranden till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (andra avdelningen) följande:

Principen om förbud mot diskriminering på grund av ålder – vilken kommit till uttryck i artikel 21 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna och konkretiserats genom rådets direktiv 2000/78/EG av den 27 november 2000 om inrättande av en allmän ram för likabehandling i arbetslivet – och närmare bestämt artiklarna 2 och 6.1 i detta direktiv ska tolkas så, att de inte utgör hinder för ett tjänstepensionssystem enligt vilket en arbetsgivare, såsom en del av lönen, gör pensionsinbetalningar som gradvis höjs i takt med de anställdas ålder, förutsatt att den särbehandling på grund av ålder som systemet medför är lämplig och nödvändig för att uppnå ett berättigat mål, vilket det ankommer på den nationella domstolen att avgöra.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: danska.