CELEX: 62007TJ0369
Környezet
2003/87/EK irányelv
Az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységeinek kereskedelmi rendszere
A kibocsátási egységeknek a 2008 és 2012 közötti időszakra vonatkozó nemzeti kiosztási terve Lettországban
Három hónapos határidő
A 2003/87 irányelv 9. cikkének (3) bekezdése

Jogi háttér

Az Egyesült Nemzetek éghajlatváltozási keretegyezményére és a Kiotói jegyzőkönyvre vonatkozó nemzetközi és közösségi szabályozás
Az Egyesült Nemzetek New Yorkban 1992. május 9‑én elfogadott éghajlatváltozási keretegyezményének (a továbbiakban: UNFCCC)
– amelyet az Európai Közösség nevében a Tanács az UNFCCC megkötéséről szóló, 1993. december 15‑i 94/69/EK tanácsi határozattal
(HL L 33., 11. o.; magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 19. kötet, 167. o.) hagyott jóvá – végső célja, hogy olyan szinten
stabilizálják az üvegházhatást okozó gázok koncentrációját a légkörben, amely meggátolja az éghajlati rendszerre gyakorolt
káros, emberi eredetű hatást. Az UNFCCC I. melléklete tartalmazza a részes államok listáját, amelyen szerepel a Lett Köztársaság
is, amely másrészt e mellékletben az országok azon csoportjába került besorolásra, amelyek a piacgazdaságra való áttérés folyamatában
vannak. Az UNFCCC 1994. március 21‑én lépett hatályba a Közösségben.
A UNFCCC végső céljának elérése érdekében 1997. december 11‑én elfogadták az UNFCCC Kiotói Jegyzőkönyvét (1/CP.3 határozat
„[az UNFCCC] Kiotói Jegyzőkönyvének elfogadása”). A Kiotói Jegyzőkönyv A. mellékletében szerepel az üvegházhatást okozó gázok
és a Kiotói Jegyzőkönyv hatálya alá tartozó ágazatok, illetve forráskategóriák listája. A Kiotói Jegyzőkönyv B. mellékletében
szerepel a Kiotói Jegyzőkönyv részes feleinek mennyiségileg meghatározott kibocsátáskorlátozási vagy ‑csökkentési kötelezettségvállalásainak
listája, a Lett Köztársaságét is beleértve, amelynek csökkentési célja ily módon 8%‑ban került rögzítésre.
2002. április 25‑én az Európai Unió Tanácsa elfogadta az [UNFCCC] Kiotói Jegyzőkönyvének az Európai Közösség nevében történő
jóváhagyásáról, valamint az abból származó kötelezettségek közös teljesítéséről szóló 2002/358/EK határozatot (HL L 130.,
1. o.; magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 42. kötet, 24. o.). A Kiotói Jegyzőkönyvnek, valamint annak A. és B. mellékletének
szövegét is tartalmazza a 2002/358 határozat I. melléklete. A Kiotói Jegyzőkönyv 4. cikkével összhangban az Európai Közösség
és annak tagállamai részére meghatározott kibocsátási szintek megállapítására szolgáló, mennyiségileg meghatározott kibocsátáskorlátozási
vagy ‑csökkentési kötelezettségvállalások táblázata a 2002/358 határozat II. mellékletében szerepel.

Az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységei Közösségen belüli kereskedelmi rendszerére vonatkozó szabályozás
A 2004. október 27‑i 2004/101/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (HL L 338., 18. o.) módosított, az üvegházhatást
okozó gázok kibocsátási egységei Közösségen belüli kereskedelmi rendszerének létrehozásáról és a 96/61/EK tanácsi irányelv
módosításáról szóló, 2003. október 13‑i 2003/87/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 275., 32. o.; magyar nyelvű
különkiadás 15. fejezet, 7. kötet, 631. o.) 1. cikke előírja:
„Ez az irányelv az üvegházhatású gázok kibocsátásának költséghatékony és gazdaságilag eredményes csökkentésének ösztönzése
érdekében létrehozza a Közösségben az üvegházhatású gázok kibocsátási egységei kereskedelmének rendszerét […].”
A 2003/87 irányelv 9. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1) A 11. cikk (1) és (2) bekezdésében említett minden egyes időszak vonatkozásában, minden tagállam kidolgozza saját nemzeti
tervét, hogy összesen hány egységet kíván az adott időszakra kiosztani és azokat miként kívánja kiosztani. A tervet tényszerű
és átlátható követelményrendszerre kell alapozni, ideértve a III. mellékletben felsoroltakat, illetve a közvélemény észrevételeinek
megfelelő figyelembevételét. A Bizottság, a Szerződés sérelme nélkül legkésőbb 2003. december 31‑ig kidolgozza a III. mellékletben
felsorolt követelmények végrehajtásához szükséges iránymutatást.
A 11. cikk (1) bekezdésében említett időszakra vonatkozó tervet legkésőbb 2004. március 31‑ig kell közzétenni, valamint a
Bizottságot és a többi tagállamot arról értesíteni. Az azt követő időszakokra vonatkozó terveket legalább 18 hónappal a tárgyidőszakot
megelőzően kell közzétenni, valamint a Bizottságot és a többi tagállamot azokról értesíteni.
(2)      A nemzeti kiosztási terveket a [2003/87 irányelv] 23. cikk[ének] (1) bekezdésében említett bizottság vizsgálja meg.”
(3)      A Bizottság a tagállam nemzeti kiosztási tervéről szóló (1) bekezdés szerinti értesítés megküldésétől [helyesen: A Bizottság
a tagállam nemzeti kiosztási tervéről szóló értesítésnek az (1) bekezdésnek megfelelően történt megküldésétől] számított három
hónapon belül elutasíthatja az adott tervet vagy annak egy részét, amennyiben az nem áll összhangban a III. mellékletben felsorolt
követelményekkel vagy a 10. cikk tartalmával. A tagállam csak akkor hozhatja meg a 11. cikk (1) vagy (2) bekezdésében meghatározott
határozatokat, ha a Bizottság elfogadta a javasolt módosításokat. A Bizottság az elutasító határozatát megindokolja.”
A 2003/87 irányelv 11. cikkének (2) bekezdése értelmében:
„A 2008. január 1‑jével kezdődő ötéves időszakra, valamint az azt követő ötéves időszakokra vonatkozóan minden tagállam eldönti,
hogy az adott időszakra hány egységet fog kiosztani összesen, valamint megkezdi az egységek egyes létesítmények üzemeltetői
számára történő kiosztására irányuló eljárást. Ezt a döntést a tagállam saját, a 9. cikknek megfelelően elkészített és a 10. cikkel
összhangban álló nemzeti kiosztási terve alapján, a közvélemény észrevételeinek megfelelő súlyú figyelembevételével kell meghozni,
legalább 12 hónappal a tárgyidőszak kezdete előtt.”
Az irányelv III. melléklete tizenkét követelményt sorol fel a nemzeti kiosztási tervre vonatkozóan. A III. melléklet szerinti
1–3. követelmény a következőképpen rendelkezik:
„(1) Az adott időszakra kiosztandó kibocsátási egységek összegének összhangban kell állnia az adott tagállamnak a 2002/358/EK
határozat és a Kiotói Jegyzőkönyv szerinti kibocsátáscsökkentési kötelezettségével, figyelembe véve egyfelől azt, hogy az
ezen irányelv hatályán kívül eső forrásokból származó kibocsátásokhoz képest a fenti kibocsátási egységek a teljes kibocsátás
mekkora hányadát képviselik, másfelől pedig a nemzeti energiapolitikát, továbbá összhangban kell állnia a nemzeti éghajlat‑változási
programmal. A kiosztandó kibocsátási egységek teljes mennyisége nem lehet több, mint amennyi az e mellékletben meghatározott
követelmények szigorú alkalmazásához valószínűleg szükséges. 2008 előtt e mennyiséget össze kell hangolni az egyes tagállamoknak
a 2002/358/EK határozat és a Kiotói Jegyzőkönyv szerinti céljai elérése vagy túlteljesítése érdekében követendő kibocsátáscsökkentési
ütemmel.
(2)      A kiosztandó kibocsátási egységek teljes mennyiségét össze kell hangolni a Közösségnek a 93/389/EGK határozat értelmében vállalt
kötelezettségei teljesítéséhez a tagállamok által vállalt hozzájárulások valós és tervezett előrehaladásának értékelésével.
(3)      A kiosztandó kibocsátási egységek mértékének összhangban kell állnia az e rendszer hatálya alá eső tevékenységek kibocsátáscsökkentési
potenciáljával, beleértve a technológiai potenciált is. A tagállamok kibocsátási egységeik kiosztását alapozhatják az egyes
tevékenységek termékenkénti átlagos üvegházhatásúgáz‑kibocsátására és az egyes tevékenységekben elérhető eredményekre.
[…]”

A jogvita előzményei
2006. augusztus 16‑i levelében a Lett Köztársaság a 2003/87 irányelv 9. cikke (1) bekezdésének megfelelően értesítette az
Európai Közösségek Bizottságát a 2008 és 2012 közötti időszakra vonatkozó nemzeti kiosztási tervéről (a továbbiakban: NKT).
Az NKT szerint a Lett Köztársaság a 2003/87 irányelv I. mellékletének hatálya alá tartozó nemzeti iparának átlagosan évi 7,763883 millió
szén‑dioxid tonnaegyenértéket (a továbbiakban: MteCO
) szándékozott kiosztani.
2006. november 29‑én a Bizottság elfogadta az első elutasító határozatot, amelynek rendelkező része a következőképpen hangzik:
„1. cikk
Az irányelv 11. cikke (2) bekezdése szerinti első ötéves időszakra vonatkozó [NKT] következő részei nincsenek összhangban
a [2003/87] irányelv III. mellékletének 1[–]3. követelményeivel: a kiosztandó kibocsátási egységek teljes mennyiségének, azaz
évi 4,480580 [MteCO
] aránya, amely nem áll összhangban [az üvegházhatást okozó gázok Közösségen belüli kibocsátásának nyomon követését szolgáló
rendszerről és a Kiotói Jegyzőkönyv végrehajtásáról szóló, 2004. február 11‑i] 280/2004/EK [európai parlamenti és tanácsi]
határozatnak [(HL L 49., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 8. kötet, 57. o.)] megfelelően végzett értékelésekkel
és a[z érintett] tevékenységek kibocsátáscsökkentési potenciáljával, beleértve a technológiai potenciált is.
2. cikk
A Bizottság nem fogja kifogásolni az [NKT‑t] abban az esetben, ha abban az alábbi módosításokat különbségtétel nélkül elvégzik,
és a nemzeti eljárások lefolytatásához szükséges határidőkre figyelemmel a lehető leghamarabb közlik a Bizottsággal: a közösségi
rendszer keretében kiosztandó kibocsátási egységek teljes mennyiségét 4,480580 MteCO
‑kel kell csökkenteni.
3. cikk
(1)      A Lett[ Köztársaság] által az [NKT] alapján az abban felsorolt létesítmények és az új belépők javára kiosztandó kibocsátási
egységek éves átlagos 3,283303 MteCO
‑nek megfelelő mennyiség nem léphető túl.
(2)      Az [NKT] a Bizottság előzetes hozzájárulása nélkül módosítható, amennyiben a módosítás a kibocsátási egységek egyes létesítmények
közötti kiosztásának a tervben felsorolt létesítményeknek szánt összmennyiség keretei között történő, az adatok minőségének
javulása miatt szükségessé váló módosítására, illetőleg a térítésmentesen kiosztott kibocsátási egységek részarányának a [2003/87]
irányelv 10. cikkében előírt határok között történő csökkentésére korlátozódik.
(3)      Az [NKT‑nek] a 2. cikk végrehajtására irányulóktól eltérő esetleges módosításairól 2006. december 31‑e, a [2003/87] irányelv
11. cikkének (2) bekezdésében előírt határidő előtt, értesíteni kell a Bizottságot, és ezek a módosítások a [2003/87] irányelv
9. cikkének (3) bekezdése értelmében a Bizottság előzetes hozzájárulását igénylik.
4. cikk
E határozat címzettje a Lett Köztársaság.” [nem hivatalos fordítás]
2006. december 29‑i levelében a Lett Köztársaság megküldte a Bizottságnak a felülvizsgált NKT‑t, amely összesen 6,253146 MteCO
éves átlagos kiosztását írta elő.
2007. március 30‑i angol nyelven írt levelében a Bizottság megállapította, hogy a felülvizsgált NKT‑ben szereplő információk
hiányosak, és felszólította a Lett Köztársaságot, hogy adjon választ egyes kérdésekre és nyújtson számára kiegészítő információkat.
A Lett Köztársaság 2007. április 25‑i levelében válaszolt e tájékoztatáskérésre.
2007. július 13‑án a Bizottság elfogadta a Lett Köztársaság által a 2008 és 2012 közötti időszakot illetően, a 2003/87/EK
európai parlamenti és tanácsi irányelvnek megfelelően közölt, az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységeire vonatkozó
NKT módosításáról szóló, 2007. július 13‑i C (2007) 3409 határozatot (a továbbiakban: megtámadott határozatot), amelynek rendelkező
része – többek között – a következőképpen szól:
„1. cikk
Lettországnak a [2003/87/EK] irányelv 11. cikke (2) bekezdése szerinti első ötéves időszakra vonatkozó [NKT‑je] javasolt módosításának
a következő részei összhangban vannak – többek között – a következő követelményekkel, ezek tehát elfogadásra kerülnek:
(1)      A [2003/87] irányelv III. mellékletének 1[–]3. követelményei: a kibocsátási egységek teljes éves mennyiségének 0,144813 [MteCO
‑val] történő növelése, amely összhangban áll a 280/2004 határozatnak megfelelően végzett értékelésekkel és a[z érintett]
tevékenységek kibocsátáscsökkentési potenciáljával, beleértve a technológiai potenciált is.
[…]
2. cikk
Lettországnak a [2003/87] irányelv 11. cikke (2) bekezdése szerinti első ötéves időszakra vonatkozó [NKT‑je] javasolt módosításának
a következő része nincs összhangban a következő követelményekkel, ez tehát elutasításra kerül: az [2003/87] irányelv III. mellékletének
1[–]3. követelményei: a kibocsátási egységek teljes éves mennyiségének 2,825030 [MteCO
‑val] történő növelése, amely nem áll összhangban a 280/2004/EK határozatnak megfelelően végzett értékelésekkel és a[z érintett]
tevékenységek kibocsátáscsökkentési potenciáljával, beleértve a technológiai potenciált is.
3. cikk
E határozat címzettje a Lett Köztársaság.” [nem hivatalos fordítás]
A megtámadott határozat indokolásának 1. pontjában a Bizottság az első elutasító határozat 3. cikkének (3) bekezdésére hivatkozik,
amely engedélyezi a Lett Köztársaság számára, hogy 2006. december 31‑e, a [2003/87] irányelv 11. cikkének (2) bekezdésében
előírt határidő előtt értesítse a Bizottságot a 2008 és 2012 közötti időszakra vonatkozó NKT‑jének módosításairól.
A megtámadott határozat indokolásának 3. pontjában a Bizottság – többek között – azt állapítja meg, hogy mivel a Lett Köztársaság
által benyújtott információk az NKT lényegének módosítására vonatkozik, a 2003/87 irányelv 9. cikkének (3) bekezdése értelmében
a Bizottság előzetes hozzájárulását igényli. A megtámadott határozat a benyújtott információk e részeire korlátozódik. A hivatkozott
információk, különösen az első elutasító határozat végrehajtására vonatkozó, illetve a Bizottság által a szóban forgó határozatban
végzett értékeléstől eltérő álláspontot képviselő egyéb részei a megtámadott határozat tekintetében nem kerültek figyelembevételre.
A megtámadott határozat indokolásának 6. pontja megállapítja, hogy a Lett Köztársaság nem nyújtott be arra alkalmas információt,
hogy igazolja a kibocsátási egységek teljes mennyisége számítási módjának megváltoztatását, amint azt az első elutasító határozat
megállapította.
Végül, a megtámadott határozat indokolásának 8. pontjában a cementágazatban végzett kiemelkedő beruházást illetően a Lett
Köztársaság által benyújtott pontosabb adatok tekintetében a Bizottság e számítási mód alapján elfogadja a kibocsátási egységek
teljes mennyisége értékének növelését, amint az a megtámadott határozat 1. cikkében szerepel.

Az eljárás és a felek kérelmei
A Törvényszék Hivatalához 2007. szeptember 26‑án benyújtott keresetlevelével a Lett Köztársaság előterjesztette a jelen keresetet.
A Törvényszék Hivatalához ugyanezen a napon benyújtott külön beadványában a Lett Köztársaság kérte, hogy a Törvényszék eljárási
szabályzatának 76a. cikke szerinti gyorsított eljárást folytassanak le. 2007. november 13‑i határozatával a Törvényszék (harmadik
tanács) e kérelmet elutasította.
A Törvényszék Hivatalához 2007. november 27‑én benyújtott beadványában Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királysága
azt kérte, hogy a Bizottság támogatása végett beavatkozhasson a jelen eljárásba. A Törvényszék harmadik tanácsának elnöke
2008. június 12‑i végzésével megengedte e beavatkozást. Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királysága 2008. augusztus
28‑án nyújtotta be beavatkozási beadványát.
A Törvényszék Hivatalához 2007. december 14‑én benyújtott külön beadványában, amelyet 2008. május 26‑i levelében megerősített,
a Lett Köztársaság az eljárási szabályzat 116. cikkének 2. §‑a alapján keresetlevele 7. melléklete egyes részeinek Nagy‑Britannia
és Észak‑Írország Egyesült Királyságával szembeni bizalmas kezelését kérte.
A Törvényszék Hivatalához 2007. december 27‑én benyújtott beadványában a Litván Köztársaság kérte, hogy a Lett Köztársaság
támogatása végett beavatkozhasson a jelen eljárásba. A Törvényszék harmadik tanácsának elnöke 2008. június 12‑i végzésével
megengedte e beavatkozást. A Litván Köztársaság 2008. augusztus 29‑én nyújtotta be beavatkozási beadványát.
A Törvényszék Hivatalához 2009. január 6‑án benyújtott beadványában a Bizottság előterjesztette Nagy‑Britannia és Észak‑Írország
Egyesült Királysága, valamint a Litván Köztársaság beavatkozási beadványaira vonatkozó észrevételeit. A Lett Köztársaság a
kitűzött határidőn belül nem terjesztett elő észrevételeket a szóban forgó beadványok vonatkozásában.
A Törvényszék Hivatalához 2008. február 7‑én benyújtott beadványában a Szlovák Köztársaság kérte, hogy a Lett Köztársaság
támogatása végett beavatkozhasson a jelen eljárásba. A Törvényszék harmadik tanácsának elnöke 2008. június 12‑i végzésével
megállapította, hogy e kérelmet az eljárási szabályzat 115. cikkének megfelelően nyújtották be, de az ugyanezen szabályzat
115. cikkének 1. §‑ában előírt hathetes határidő lejártát követően. Következésképpen a Törvényszék harmadik tanácsának elnöke
megengedte e beavatkozást, ám a Szlovák Köztársaság jogait az említett szabályzat 116. cikkének 6. §‑ában foglaltakra korlátozta.
A Litván Köztársaság által támogatott Lett Köztársaság azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        semmisítse meg a megtámadott határozatot;
–        a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
A Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királysága által támogatott Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        utasítsa el a keresetet;
–        a Lett Köztársaságot kötelezze a költségek viselésére.
A Törvényszék (harmadik tanács) az előadó bíró jelentése alapján úgy döntött, hogy megnyitja az eljárás szóbeli szakaszát.
2010. július 12‑i levelében a Törvényszék az eljárási szabályzat 64. cikkében előírt pervezető intézkedés keretében felhívta
a Bizottságot bizonyos dokumentumok benyújtására. A Bizottság a kitűzött határidőn belül eleget tett a felhívásnak.
A felek szóbeli előadásait és a Törvényszék által szóban feltett kérdésekre adott válaszait a 2010. szeptember 21‑i tárgyaláson
meghallgatták.

A jogkérdésről
Keresetének alátámasztására a Lett Köztársaság négy joglapra hivatkozik, amelyeket a következőkre alapít: először az EK‑Szerződés
által az energiapolitika területén rögzített hatáskörök megsértésére, másodszor a „hátrányos megkülönböztetés tilalma” elvének
megsértésére, harmadszor a Kiotói Jegyzőkönyvből eredő kötelezettségek megszegésére, és negyedszer a 2003/87 irányelv 9. cikkének
(3) bekezdésében előírt három hónapos határidő be nem tartására.

A megtámadott határozat 1. cikkének megsemmisítésére irányuló kérelem elfogadhatatlanságára alapított elfogadhatatlansági
kifogásról
A felek érvei
A Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királysága által támogatott Bizottság szerint – míg a Lett Köztársaság a megtámadott
határozat egészének megsemmisítését kéri – e kérelem valójában csak a határozat 2. cikkének megsemmisítésére irányul, és nem
1. cikkének a megsemmisítésére, amelyben megállapításra kerül, hogy a felülvizsgált NKT egyes javasolt módosításai összeegyeztethetők
a 2003/87 irányelv III. mellékletének követelményeivel. Márpedig valamely jogi aktus csak akkor képezheti megsemmisítés iránti
kereset tárgyát, ha ez az aktus a felperes érdekeit érintő kötelező joghatásokkal jár. Mivel a megtámadott határozat 1. cikke
nem érinti a Lett Köztársaság érdekeit, a Lett Köztársaságnak nem fűződik semmiféle érdeke e cikk megsemmisítéséhez, és a
keresetet e tekintetben elfogadhatatlannak kell nyilvánítani.
A Lett Köztársaság vitatja ezt az érvelést.
A Törvényszék álláspontja
Az eljáráshoz fűződő érdeknek a Bizottság által hivatkozott fogalmát illetően emlékeztetni kell arra, hogy a Szerződés egyértelmű
különbséget tesz egyfelől az intézmények és a tagállamok, másfelől pedig a természetes és jogi személyek megsemmisítés iránti
kereset indítására vonatkozó joga között. Bármely tagállam jogosult ugyanis arra, hogy megsemmisítés iránti keresettel vitassa
a Bizottság határozatainak jogszerűségét, anélkül hogy e jog gyakorlása függene az eljáráshoz fűződő érdek igazolásától. Valamely
tagállamnak tehát a keresete elfogadhatóságához csak azt kell bizonyítania, hogy a Bizottság általa megtámadott jogi aktusa
joghatásokat fejt ki a vonatkozásában (a Bíróság C‑208/99. sz., Portugália kontra Bizottság ügyben 2001. november 27‑én hozott
végzésének [EBHT 2001., I‑9183. o.] 22. és 23. pontja, a Törvényszék T‑309/04., T‑317/04., T‑329/04. és T‑336/04. sz., TV
2/Danmark és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2008. október 22‑én hozott ítéletének [EBHT 2008., II‑2935. o.] 63. pontja).
Ez a megállapítás következik az eljáráshoz fűződő érdek ítélkezési gyakorlat által kialakított fogalommeghatározásából is,
amely kizárólag a természetes vagy jogi személyek, és nem az uniós intézmények vagy a tagállamok által benyújtott keresetekre
vonatkozik (lásd a Törvényszék T‑425/04., T‑444/04., T‑450/04. és T‑456/04. sz., Franciaország és társai kontra Bizottság
egyesített ügyekben 2010. május 21‑én hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 118. pontját és az ott hivatkozott
ítélkezési gyakorlatot).
Továbbá, az eljáráshoz fűződő érdek fogalmát nem szabad összekeverni a megtámadható jogi aktus fogalmával, amelynek értelmében
ahhoz, hogy egy jogi aktus megsemmisítés iránti kereset tárgyát képezze, annak sérelem okozására alkalmas joghatások kiváltására
kell irányulnia, amit a tartalma alapján kell meghatározni (lásd ebben az értelemben a Bíróság,C‑147/96. sz., Hollandia kontra
Bizottság ügyben 2000. június 22‑én hozott ítéletének [EBHT 2000., I‑4723. o.] 25. és 27. pontját, a Bíróság fenti 33. pontban
hivatkozott Portugália kontra Bizottság ügyben hozott végzésének 24. pontját, C‑164/02. sz., Hollandia kontra Bizottság ügyben
2004. január 28‑án hozott végzésének [EBHT 2004., I‑1177. o.] 18. és 19. pontját, és a fenti 33. pontban hivatkozott Franciaország
és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 119. pontját). Márpedig tagadhatatlan, hogy tartalma alapján a megtámadott
határozat ilyen joghatásokat vált ki.
Következésképpen a megtámadott határozat 1. cikkének megsemmisítésére irányuló kérelemre vonatkozó elfogadhatatlansági kifogást
el kell utasítani.
A Törvényszék elsőként a negyedik jogalap megalapozottságának vizsgálatát tartja célszerűnek.

A 2003/87 irányelv 9. cikkének (3) bekezdésében előírt három hónapos határidő be nem tartására alapított negyedik jogalapról
Előzetes észrevétel
Előzetesen meg kell állapítani, hogy még ha a Bizottság, valamint Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királysága arra
hivatkozik is, hogy a Lett Köztársaság a jelen keresettel nem vitathatja a 2006. november 29‑i első elutasító határozatot,
mivel azt nem támadta meg határidőn belül, e körülmény – még megvalósultnak feltételezve is – nincs hatással a megtámadott
határozat hibájára alapított negyedik jogalap elfogadhatóságára.
A felek érvei
A Litván Köztársaság által támogatott Lett Köztársaság szerint a megtámadott határozatot „nem létezőnek” kell minősíteni,
mivel azt a 2003/87 irányelv 9. cikke (3) bekezdésének figyelmen kívül hagyásával fogadták el. E rendelkezés értelmében a
Bizottság a tagállam általi értesítés megküldésétől számított három hónapon belül elutasíthat valamely NKT‑t. A felülvizsgált
NKT‑ről 2006. december 29‑én küldtek értesítést. Következésképpen az a határidő, amelyen belül a Bizottságnak cselekednie
kellett volna, ha szándékában állt volna utasítani részben vagy egészben ezen NKT‑t, 2007. március 29‑én járt le. Márpedig
a Bizottság 2007. március 30‑án küldött levelet a Lett Köztársaságnak – egyébiránt angol nyelven, az Európai Gazdasági Közösség
által használt nyelvek meghatározásáról szóló, 1958. április 15‑i 1. tanácsi rendelet (HL 1958. 17., 385. o.; magyar nyelvű
különkiadás 1. fejezet, 1. kötet, 3. o.) 3. cikke (1) bekezdésének megsértésével –, amely levélben egyfelől megállapította,
hogy a felülvizsgált NKT hiányos volt, és másfelől pedig további magyarázatokat kért. Végül a Lett Köztársaság hangsúlyozza,
hogy a 2003/87 irányelv 9. cikkének (3) bekezdésében előírt három hónapos határidő számítása attól a naptól kezdődött, amikor
a Bizottság ténylegesen megkapta a felülvizsgált NKT‑ről szóló értesítést tartalmazó 2006. december 29‑i levelét, és nem akkor,
amikor a szóban forgó dokumentumot a Bizottság 2007. január 5‑én nyilvántartásba vette.
A Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királysága által támogatott Bizottság azt állítja, hogy a 2003/87 irányelv 9. cikke
(3) bekezdésének megfelelően járt el, mivel az e rendelkezésben előírt három hónapos határidőt a közölt NKT‑re, és nem ennek
módosításaira kell alkalmazni. Egyértelmű különbséget kell tenni egyrészt az NKT‑ről szóló értesítés – amelynek időpontjától
kezdődik e határidő számítása –, másrészt a javasolt módosítások között, amelyek tekintetében semmiféle határidő nem került
előírásra. A Bizottság elismeri, hogy amennyiben nem nyilatkozik a három hónapos határidő lejárta előtt, az NKT‑t elfogadottnak
kell tekinteni. A helyzet azonban eltérő, ha valamely tagállam a szóban forgó NKT módosítását javasolja. Ebben az esetben
ugyanis a 2003/87 irányelv 9. cikke (3) bekezdésének második mondata csak akkor jogosítja fel a tagállamot arra, hogy a szóban
forgó irányelv 11. cikke szerinti kiosztásról szóló határozatot hozzon, ha a Bizottság elfogadta az általa javasolt módosításokat,
ami a Bizottság kifejezett jóváhagyását követeli meg.
A Bizottság szerint, bár a 2003/87 irányelv 9. cikke (3) bekezdésének második mondata nem ír elő számára semmiféle határidőt
az NKT‑nek a tagállam által javasolt módosításai jóváhagyásának tekintetében, ebből nem következik, hogy korlátlan határidő
állna rendelkezésére e módosítások vizsgálatára. E tekintetben a lehető leggyorsabban kell nyilatkoznia, de mindenképpen,
az érintett kereskedelmi időszak kezdetét megelőzően. Továbbá, a Bizottság megfelelt a Törvényszék T‑178/05. sz., Egyesült
Királyság kontra Bizottság ügyben 2005. november 23‑án hozott ítélete (EBHT 2005., II‑4807. o.) 55. pontjának, mivel 2007.
március 30‑i levelében közölte a lett hatóságokkal a javasolt módosításokra vonatkozó követelményeit. Hasonlóképpen, a Litván
Köztársasággal szemben a Bizottság azt állítja, hogy a hivatkozott ítélet 73. pontja csak egy
obiter dictumot
tartalmaz, ugyanakkor hangsúlyozza, hogy nincs ok azt feltételezni, hogy amennyiben hiányos NKT‑t nyújtanak be, a Bizottság
számára az NKT elutasítására nyitva álló, a 2003/87 irányelv 9. cikkének (3) bekezdésében előírt három hónapos határidő nem
kezdődhet el. Egyfelől, a szóban forgó ítélet hivatkozott részét ezen ügy sajátos körülményeire figyelemmel kell értelmezni.
Másfelől, a Törvényszék ezen ítélet ugyanezen pontjában megállapította, hogy ha az NKT hiányos vagy „ideiglenes”, a Bizottságnak
jogában áll azt elutasítani, vagy azért, mert az nem egyeztethető össze az irányelvben megállapított követelményekkel, vagy
azért, mert az a Bizottságot megakadályozza az említett követelményekkel való összeegyeztethetősége értékelésében. Minderre
figyelemmel a Törvényszék úgy ítéli meg, hogy a Bizottság az NKT elutasításával jogosan kötelezi a tagállamot egy új, teljes
NTK benyújtására, mielőtt meghozhatná határozatát a 2003/87 irányelv 11. cikkének (1) bekezdése alapján.
Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királysága hozzáteszi, hogy a Bizottság csak akkor tudja értékelni az NKT‑t, ha
teljes körű információkkal rendelkezik. Következésképpen a 2003/87 irányelv 9. cikkének (3) bekezdésében előírt három hónapos
határidő számítása csak azon időponttól kezdődhet, amikor ezek az információk rendelkezésre állnak, különben a vizsgálati
eljárás elveszítené hatékony érvényesülését. Ha ugyanis nem így lenne, a Bizottságnak már azon egyetlen indokból el kellene
utasítani az NKT‑t, hogy nem rendelkezett elegendő információval, ami azzal a következménnyel járna, hogy a tagállamnak újra
be kellene nyújtania NKT‑jét, és újra kezdődne a három hónapos határidő számítása.
A Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királysága által támogatott Bizottság kiemeli, hogy az EK 10. cikkben rögzített
jóhiszemű együttműködés elve megtiltja számára, hogy – amennyiben nem kapta meg valamennyi a tekintetben megkövetelt információt,
hogy a 2003/87 irányelv III. mellékletének követelményei fényében értékelhesse valamely NKT módosításait – automatikusan elutasítsa
e módosításokat anélkül, hogy lehetővé ne tenné az érintett tagállam számára, hogy meghatározott határidőn belül közölje a
hiányzó adatokat. Ha nem ez lenne a helyzet, a három hónapos határidő betartása érdekében a Bizottságnak el kellene utasítania
az NKT módosításait, még akkor is, ha a tagállam, saját kezdeményezésére vagy felszólításra mindent megtenne azért, hogy összegyűjtse
és közölje e hiányzó adatokat. Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királysága szerint a Lett Köztársaság magatartása
ellentétes a jóhiszeműség elvével, mivel, először maga is elismerte, hogy az NKT hiányos, és benyújtotta a Bizottság által
kért kiegészítő információkat, majd pedig a három hónapos határidő be nem tartására vonatkozó kifogásra hivatkozott.
A tárgyalás során a Törvényszék kérdésére adott válaszában a Bizottság lemondott azon másodlagos érveléséről, miszerint a
három hónapos határidő számítása mindenképpen csak 2007. január 5‑én kezdődött, amikor a Bizottság Főtitkársága nyilvántartásba
vette a felülvizsgált NKT‑t, amint azt a tárgyalásról készült jegyzőkönyv is tartalmazza.
Végül, a Bizottság azt állítja, hogy noha 2007. március 30‑i levelét angol, és nem lett nyelven írták, ez a körülmény nem
befolyásolja a megtámadott határozat érvényességét. Hangsúlyozza továbbá, hogy 27 NKT‑t kellett megvizsgálnia nagyon rövid
határidőn belül, és a tagállamok többsége, köztük a Lett Köztársaság, e tekintetben előzékenységről tett tanúbizonyságot,
és angolra fordítva küldte meg NKT‑jét. A későbbi levélváltás is elsősorban angol nyelven zajlott. A Bizottság tehát úgy vélte,
hogy az NKT vizsgálata tekintetében a Lett Köztársaság elfogadta az angolt mint a levelezés nyelvét, mivel 2007. április 25‑i
levelében úgy válaszolt a 2007. március 30‑i levélre, hogy nem emelt kifogásokat e nyelv használata ellen. Mindenesetre, az
1. rendelet megsértése olyan eljárási szabálytalanság, amely csak akkor vonhatná maga után a véglegesen elfogadott aktus megsemmisítését,
ha e szabálytalanság hiányában az eljárás eltérő eredményhez vezetett volna. Márpedig a jelen ügyben a Bizottság és a Lett
Köztársaság közötti teljes levélváltás lett nyelvre történő fordítása minden bizonnyal hosszabbá tette volna az eljárást,
de az eredményét nem változtathatta volna meg.
A Törvényszék álláspontja
–       A Bizottságnak a 2003/87 irányelv 9. cikkének (3) bekezdése szerinti vizsgálati jogköréről
A 2003/87 irányelv 9. cikkének (3) bekezdése értelmében a Bizottság a tagállam NKT‑jéről szóló értesítés megküldésétől számított
három hónapon belül elutasíthatja az adott tervet vagy annak egy részét, amennyiben az nem áll összhangban a III. mellékletben
felsorolt követelményekkel vagy a hivatkozott irányelv 10. cikkének tartalmával. E rendelkezés második mondata értelmében
a tagállam csak akkor hozhatja meg ugyanezen irányelv 11. cikkének (1) vagy (2) bekezdésében meghatározott határozatokat,
ha a Bizottság elfogadta a javasolt módosításokat. Végül e rendelkezés harmadik mondata előírja, hogy a Bizottság az elutasító
határozatát megindokolja.
Amint az az állandó ítélkezési gyakorlatból kitűnik, a Bizottságnak a 2003/87 irányelv 9. cikkének (3) bekezdése szerinti
NKT‑k feletti vizsgálati és elutasítási jogköre mind érdemi, mind időbeli szempontból erősen körül van határolva. E vizsgálat
egyrészt az NKT‑nek a 2003/87 irányelv III. mellékletének követelményeivel és 10. cikkének tartalmával való összeegyeztethetőségének
Bizottság általi vizsgálatára korlátozódik, másrészt pedig azt az említett NKT‑ról szóló, tagállam általi értesítéstől számított
három hónapos határidőn belül kell lefolytatni (a Törvényszék T‑387/04. sz., EnBW Energie Baden‑Württemberg kontra Bizottság
ügyben 2007. április 30‑án hozott végzésének [EBHT 2007., II‑1195. o.] 104. pontja; lásd ebben az értelemben továbbá a Törvényszék
T‑374/04. sz., Németország kontra Bizottság ügyben 2007. november 7‑én hozott ítéletének [EBHT 2007., II‑4431. o.] 116. pontját).
Egyébiránt a 2003/87 irányelv 9. cikke (3) bekezdésének alapján végrehajtott előzetes vizsgálat nem vezet szükségszerűen a
Bizottság határozatának elfogadásához. A Bizottság az NKT‑ről szóló értesítést követően mindenképpen köteles arra, hogy gondosan
és pártatlanul megvizsgálja a szóban forgó NKT‑nak a 2003/87 irányelv III. mellékletének követelményeivel és 10. cikkének
tartalmával való összeegyeztethetőségét. Az „elutasíthatja” kifejezésből mindenesetre az következik, hogy a Bizottság e tekintetben
bizonyos diszkrecionális jogkörrel rendelkezik. Ebből továbbá az következik, hogy ha a Bizottság a valamely tagállam NKT‑jéről
szóló értesítéstől számított három hónapos határidőn belül lemond e jogköre gyakorlásáról, a tagállam főszabály szerint végrehajthatja
NKT‑jét a 2003/87 irányelv 11. és ezt követő cikkeiben meghatározott feltételek mellett anélkül, hogy ehhez szükség lenne
a Bizottság jóváhagyására. Ily módon az NKT‑ra irányuló vizsgálati eljárást nem feltétlenül kell alakszerű határozattal lezárni,
többek között akkor nem, ha a tagállam ezen eljárás során valamennyi kért módosítást végrehajtja. Ezzel szemben a Bizottság
élhet határozathozatali jogkörével a 2003/87 irányelv 9. cikke (3) bekezdésének második mondata értelmében, amennyiben a tagállam
a felhozott kifogások ellenére tartózkodik NKT‑je módosításától, illetve megtagadja a módosítást a három hónapos határidő
lejárta előtt. A Bizottság ilyen elutasító határozatának hiányában ugyanis a közölt NKT véglegessé válik, és jogszerűségi
vélelem fűződik hozzá, amely lehetővé teszi ennek a tagállam általi végrehajtását (lásd ebben az értelemben a fenti 46. pontban
hivatkozott EnBW Energie Baden‑Württemberg kontra Bizottság ügyben hozott végzés 106., 107., 111., 115. és 120. pontját).
E tekintetben a Bizottság nem hivatkozhat érvényesen arra, hogy a 2003/87 irányelv 9. cikke (3) bekezdésének második mondata,
amely „javasolt módosításokat” említ, amelyeket „a Bizottság elfogad[ott]”, megköveteli, hogy e módosításokat jóváhagyó alakszerű
határozatot fogadjon el. Amint azt a Törvényszék már megállapította, a szóban forgó módosítások a vizsgálati eljárás egy későbbi
szakaszában történnek, nevezetesen a közölt NKT‑vel vagy annak egy részével kapcsolatos bizottsági kifogásemelést követően,
és pontosan az a céljuk, hogy elhárítsák a Bizottság által eredetileg felhozott, a III. mellékletben felsorolt követelményekkel
és a 2003/87 irányelv 10. cikkének tartalmával való összeegyeztethetőséggel kapcsolatos kifogásokat. Következésképpen a szóban
forgó módosítások bizottsági elfogadása csupán a 2003/87 irányelv 9. cikkének (3) bekezdése által ráruházott, korlátozott
vizsgálati és elutasítási jogköre keretében a Bizottság által megfogalmazott eredeti kifogásemelés szükségszerű következménye,
és nem valamely általános engedélyezési jogkör kifejeződése (a fenti 46. pontban hivatkozott EnBW Energie Baden‑Württemberg
kontra Bizottság ügyben hozott végzés 104. pontja). Egyébiránt ezen ítélkezési gyakorlatból nem következik, hogy az NKT‑n
végzett módosítások Bizottság általi elfogadásának általa hozott, alakszerű határozat tárgyát kell képeznie. Épp ellenkezőleg,
ez az értelmezés egyfelől ellentétes lenne azzal az elvvel, miszerint a Bizottság nem rendelkezik az NKT engedélyezésének
általános jogkörével. Másfelől nem felel meg a 2003/87 irányelv 9. cikke (3) bekezdése harmadik mondata felépítésének, amely
csak az elutasító, és nem az engedélyező határozatról rendelkezik.
Ezen elvek fényében kell értékelni, hogy a jelen ügyben a Bizottság betartotta‑e a 2003/87 irányelv 9. cikke (3) bekezdésének
előírásait.
–       Az értesítésnek a 2003/87 irányelv 9. cikke (3) bekezdése szerinti fogalmáról
Emlékeztetni kell arra, hogy a Lett Köztársaság lényegében arra hivatkozik, hogy a Bizottság a felülvizsgált NKT vizsgálati
eljárását illetően nem tartotta be a 2003/87 irányelv 9. cikkének (3) bekezdésében előírt három hónapos határidőt. A szóban
forgó felülvizsgált NKT‑ről szóló, 2006. december 29‑én történt értesítést követően ugyanis e határidő 2007. március 29‑én
járt le. Márpedig a Bizottság 2007. március 30‑án küldött levelet a Lett Köztársaságnak – angol nyelven, tehát az 1. rendelet
3. cikkének megsértésével –, amelyben megállapította, hogy a szóban forgó NKT hiányos volt.
A jelen ügyben nem vitatott, hogy a megtámadott határozat meghozatalára nem a felülvizsgált NKT‑ről szóló, 2006. december
29‑én történt értesítéstől számított három hónapos határidőn belül került sor, hanem csak 2007. július 13‑án. E körülményekre
figyelemmel azt kell megvizsgálni, hogy az új három hónapos határidő számítása a felülvizsgált NKT‑ről szóló értesítést követően,
az után kezdődött‑e, hogy a vizsgálati eljárást az első elutasító határozat ideiglenesen lezárta. Más szóval, azt kell megvizsgálni,
hogy az NKT‑ről szóló értesítésnek a 2003/87 irányelv 9. cikke (3) bekezdése szerinti fogalma egyaránt vonatkozik‑e az NKT‑ről
szóló eredeti értesítésre és a különösen a Bizottság elutasító határozata következtében felülvizsgált NKT‑ről szóló értesítésre.
A 2003/87 irányelv 9. cikke (3) bekezdésének megfogalmazása nem tesz különbséget a három hónapos határidő kezdetét jelentő
„[NKT‑ről szóló] értesítés” tekintetében aszerint, hogy az NKT‑ről szóló eredeti értesítésről, vagy a különösen a Bizottság
elutasító határozata következtében felülvizsgált NKT‑ről szóló utólagos értesítésről van‑e szó. Továbbá az a kitétel, miszerint
ezen értesítés ugyanezen cikk „[(1) bekezdésének megfelelően]” történik, amelynek értelmében „minden tagállam kidolgozza saját
[NKT‑jét], hogy összesen hány egységet kíván az adott [kereskedelmi] időszakra kiosztani és azokat miként kívánja kiosztani”,
e tekintetben nem ad további magyarázatot, mivel mind az NKT‑ről szóló eredeti értesítés, mind a felülvizsgált NKT‑ről szóló
utólagos értesítés tárgya a kiosztandó egységeknek a tagállam által tervezett számszerűsítése.
Egyébiránt, a „javasolt módosítások” kifejezés nem zárja ki annak lehetőségét, sőt annak kötelezettségét, hogy a tagállam
e módosításokat egy felülvizsgált NKT‑ről szóló alakszerű „értesítés” formájában javasolja, különösen akkor, ha lényeges terjedelmű
módosításokról van szó. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Törvényszék már elismerte, hogy egyfelől a 2003/87 irányelv
9. cikke (3) bekezdésének második mondata semmilyen korlátozást nem ír elő a lehetséges módosítások tekintetében, és másfelől
a Bizottságot valamennyi módosításról értesíteni kell, és ezeket annak azelőtt kell jóváhagynia, hogy a módosított NKT a 2003/87
irányelv 11. cikke alapján a tagállam által meghozott határozat alapjául szolgálhatna (a fenti 40. pontban hivatkozott Egyesült
Királyság kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 56. pontja). Ugyanebben az értelemben a Törvényszék megállapította, hogy a
Bizottságnak az NKT elutasításával jogában áll kötelezni a tagállamot az új, teljes NKT benyújtására, mielőtt meghozná a határozatát
(a fenti 40. pontban hivatkozott Egyesült Királyság kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 73. pontja). Egyébiránt ezen elveknek
megfelelően az első elutasító határozat rendelkező részéből (2. cikk és a 3. cikk (3) bekezdése) az következik, hogy a Bizottság
maga is úgy ítélte meg, hogy őt a jelen ügyben az NKT valamennyi módosításáról „értesíteni” kellett, és ezek a módosítások
így a 2003/87 irányelv 9. cikkének (3) bekezdése szerinti előzetes vizsgálata tárgyát alkották.
Továbbá, teleológiai szempontból a 2003/87 irányelv 9. cikkének (3) bekezdése alapján indított eljárás célja – a Bizottság
előzetes vizsgálatára vonatkozó lehetőségen kívül –, hogy jogbiztonságot nyújtson a tagállamoknak, és különösen lehetővé tegye
számukra, hogy gyorsan, rövid határidőn belül megtudják, hogy NKT‑jük alapján hogyan osszák ki a kibocsátási egységeket, és
miként kezeljék a kibocsátáskereskedelmi rendszert az érintett kiosztási időszak során. Ezen időszak korlátozott, három vagy
öt évig tartó (a 2003/87 irányelv 11. cikke) hosszára tekintettel ugyanis jogos érdeke fűződik a Bizottságnak és a tagállamoknak
ahhoz, hogy az NKT tartalmával kapcsolatos valamennyi vitát gyorsan rendezzék, és hogy ez az NKT az érvényességi időszaka
során ne legyen kitéve annak a kockázatnak, hogy a Bizottság kifogást emel ellene (a fenti 46. pontban hivatkozott EnBW Energie
Baden‑Württemberg kontra Bizottság ügyben hozott végzés 117. pontja).
E megfontolásokat valamennyi NKT‑re alkalmazni kell, attól a kérdéstől függetlenül, hogy az eredetileg közölt változatról
vagy egy felülvizsgált és később közölt változatról van‑e szó. Ráadásul a Bizottsággal szembeni azon követelmény, hogy egy
felülvizsgált NKT‑ről szóló értesítést követően gyors és hatékony ellenőrzést végezzen, még inkább jelentőséggel bír akkor,
ha ezen ellenőrzést már megelőzte az eredeti NKT vizsgálatának első szakasza, amely – adott esetben – elutasító határozat
elfogadásához, ezt követően pedig a szóban forgó NKT módosításához vezetett. Márpedig, ha a Bizottság azt állítja, hogy anélkül
jogosult valamely NKT javasolt módosításainak vagy valamely felülvizsgált NKT‑nak a vizsgálatára, hogy be kellene tartania
a 2003/87 irányelv 9. cikkének (3) bekezdésében előírt három hónapos határidőt, akkor ez az állítás alkalmas arra, hogy meghiúsítsa
a gyors és hatékony ellenőrzés célkitűzésének megvalósulását, és sérti azt a jogbiztonságot, amelyre az értesítést végző tagállam
azért jogosult, hogy a szóban forgó irányelv 11. cikke értelmében a kereskedelmi időszak kezdetét megelőzően ki tudja osztani
a kibocsátási egységeket a területén található létesítmények számára.
Végül a Bizottság nem állíthatja, hogy a vizsgálati eljárásnak az NKT javasolt módosításainak értékelésére vonatkozó második
szakaszának végén a hivatkozott módosításokat jóváhagyó alakszerű határozatot kell elfogadnia – ami e szakaszt megkülönbözteti
az eredetileg közölt NKT‑re vonatkozó szakasztól –, mivel ilyen határozatot nem ír elő a 2003/87 irányelv 9. cikkének (3) bekezdése,
és arra nincs is szükség (lásd fentebb, 48. pont).
Következésképpen meg kell állapítani, hogy az értesítésnek a 2003/87 irányelv 9. cikkének (3) bekezdése szerinti fogalma magában
foglalja az NKT‑ről szóló eredeti értesítést és az NKT különböző változatairól szóló további értesítéseket is, ily módon ezen
értesítések mindegyike új három hónapos határidő számításának kezdetét jelenti.
–       A 2003/87 irányelv 9. cikkének (3) bekezdése szerinti három hónapos határidő lejártáról
A fenti megfontolásokból az következik, hogy a jelen ügyben a felülvizsgált NKT‑ről szóló, 2006. december 29‑én történt értesítésétől
a 2003/87 irányelv 9. cikkének (3) bekezdése szerinti új három hónapos határidő kezdődött.
A jelen ügyben a 2003/87 irányelv 9. cikkének (3) bekezdése szerinti három hónapos határidő lejárta, azaz 2007. március 29‑e
tekintetében a Bizottságnak a Lett Köztársasághoz 2007. március 30‑án címzett tájékoztatás iránti kérelme késedelmes volt.
Nem szükséges tehát egyrészt annak az értékelése, hogy az ilyen jellegű kérelem, feltételezve hogy e határidőn belül került
megfogalmazásra, alkalmas lehetett‑e a határidő megszakítására vagy felfüggesztésére, másfelől pedig, hogy ez a megszakító
vagy felfüggesztő hatás létrejöhetett‑e azon tény ellenére, hogy e levelet angol nyelven, és nem lett nyelven írták.
Ebből következik, hogy a felülvizsgált NKT 2007. március 30‑án véglegessé vált.
Ugyanakkor a Lett Köztársaság állításával ellentétben a 2003/87 irányelv 9. cikkének (3) bekezdésében előírt három hónapos
határidő be nem tartásával kapcsolatos eljárási hiba nem annyira súlyos és nyilvánvaló, hogy igazolja a megtámadott határozat
nem létező aktussá minősítését (lásd a Bíróság C‑196/07. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2008. március 6‑án hozott
ítéletének [az EBHT‑ban nem tették közzé] 35. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot). Az intézmények jogi aktusait
– még ha hibásak is – ugyanis főszabály szerint megilleti a jogszerűség vélelme, és ennélfogva mindaddig joghatásokat váltanak
ki, amíg azokat vissza nem vonják, megsemmisítés iránti kereset alapján meg nem semmisítik, illetve előzetes döntéshozatal
iránti kérelem vagy jogellenességi kifogás következtében érvénytelennek nem nyilvánítják (a Törvényszék T‑256/07. sz., People’s
Mojahedin Organization of Iran kontra Tanács ügyben 2008. október 23‑án hozott ítéletének [EBHT 2008., II‑3019. o.] 55. pontja
és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Ily módon, amint az a fenti 47. pontban megállapításra került, a 2003/87 irányelv
9. cikkének (3) bekezdése alapján folytatott vizsgálati eljárás sajátosságaira figyelemmel, ezen eljárás végén, amennyiben
a Bizottság három hónapos határidőn belül nem fogad el határozatot, az NKT véglegessé válik, és vonatkozik rá a jogszerűség
vélelme. Ugyanakkor a jelen ügyben feltárt jogellenesség, nevezetesen a megtámadott határozat késedelmes jellege, nem minősíthető
annyira súlyosnak és nyilvánvalónak, hogy ebből ennek nem létező jellege következik. A jogbiztonság alapelvére figyelemmel
ugyanis valamely aktus nem létező jellegének megállapítására kizárólag szélsőséges körülmények között kerülhet sor (lásd ebben
az értelemben a Bíróság C‑137/92. P. sz., Bizottság kontra BASF és társai ügyben 1994. június 15‑én hozott ítéletének [EBHT 1994.,
I‑2555. o.] 48. és 50. pontját, a C‑245/92. P. sz., Chemie Linz kontra Bizottság ügyben 1999. július 8‑án hozott ítéletének
[EBHT 1999., I‑4643. o.] 93. és 95. pontját, valamint a C‑475/01. sz., Bizottság kontra Görögország ügyben 2004. október 5‑én
hozott ítéletének [EBHT 2004., I‑8923. o.] 18. és 20. pontját).
Következésképpen a megtámadott határozatot a 2003/87 irányelv 9. cikke (3) bekezdésének megsértése miatt anélkül kell megsemmisíteni,
hogy határozni kellene a Lett Köztársaság által hivatkozott egyéb jogalapok elfogadhatóságáról és érdeméről.

A költségekről
Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §‑a alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a
pernyertes fél ezt kérte. A Bizottságot, mivel pervesztes lett, a Lett Köztársaság kérelmének megfelelően kötelezni kell a
költségek viselésére.
Az eljárási szabályzat 87. cikke 4. §‑ának első bekezdése alapján az eljárásba beavatkozó tagállamok maguk viselik saját költségeiket.
Jelen ügyben a Litván Köztársaság, Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királysága, valamint a Szlovák Köztársaság maguk
viselik saját költségeiket.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (harmadik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A Törvényszék megsemmisíti a Lett Köztársaság által a 2008 és 2012 közötti időszakot illetően, az üvegházhatást okozó gázok
kibocsátási egységei Közösségen belüli kereskedelmi rendszerének létrehozásáról és a 96/61/EK tanácsi irányelv módosításáról
szóló, 2003. október 13‑i 2003/87/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvnek megfelelően közölt, az üvegházhatást okozó
gázok kibocsátási egységeire vonatkozó nemzeti kiosztási terv módosításáról szóló, 2007. július 13‑i C (2007) 3409 bizottsági
határozatot.
2)
Az Európai Bizottság maga viseli saját költségeit, valamint a Lett Köztársaság részéről felmerült költségeket.
3)
A Litván Köztársaság, a Szlovák Köztársaság, és Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királysága maguk viselik saját költségeiket.
Azizi
Cremona
Frimodt Nielsen
Kihirdetve Luxembourgban, a 2011. március 22‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
* Az eljárás nyelve: lett.