CELEX: 62012CJ0374
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Dumping
Železné alebo oceľové laná a káble s pôvodom v Ruskej federácii
Nariadenie (ES) č. 384/96
Článok 2 ods. 8 a 9 a článok 11 ods. 2, 3, 9 a 10
Predbežné preskúmanie
Preskúmanie z dôvodu uplynutia platnosti antidumpingových opatrení
Platnosť nariadenia (ES) č. 1279/2007
Stanovenie vývoznej ceny na základe predajov do tretích krajín
Spoľahlivosť vývozných cien
Zohľadnenie cenových záväzkov
Zmena okolností
Uplatnenie inej metódy než tej, ktorá bola použitá pri pôvodnom prešetrovaní

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 2 ods. 8 a 9 a článku 11 ods. 3, 9 a 10 nariadenia Rady (ES) č. 384/96 z 22. decembra 1995 o ochrane pred dumpingovými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskeho spoločenstva (
Ú. v. ES L 56
, 1996, s. 1; Mim. vyd. 11/010, s. 45, ďalej len „základné nariadenie“), ako aj platnosti nariadenia Rady (ES) č. 1279/2007 z 30. októbra 2007, ktorým sa ukladá konečné antidumpingové clo na určité železné alebo oceľové laná a káble s pôvodom v Ruskej federácii a ktorým sa zrušujú antidumpingové opatrenia na dovoz určitých železných alebo oceľových lán a káblov s pôvodom v Thajsku a Turecku (
Ú. v. EÚ L 285, s. 1
).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi bulharskou spoločnosťou „Valimar“ OOD (ďalej len „Valimar“) a Načalnik na Mitnica Varna (riaditeľ colnice vo Varne, ďalej len „riaditeľ“) v súvislosti so žiadosťou na vrátenie antidumpingového cla uloženého v roku 2011 na dovozy železných alebo oceľových lán a káblov (ďalej len „dotknuté výrobky“) vyrobených v Ruskej federácii a vyvezených z nej spoločnosťou Joint Stock Company Severstal‑Metiz (ďalej len „SSM“), predtým Open Joint Stock Company Staleprokatny Zavod.
Právny rámec
Právo Únie
Základné nariadenie
Základné nariadenie bolo zrušené a nahradené nariadením Rady (ES) č. 1225/2009 z 30. novembra 2009 o ochrane pred dumpingovými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskeho spoločenstva (
Ú. v. EÚ L 343, s. 51
). V čase skutkových okolností však bolo platné základné nariadenie.
Článok 2 ods. 8 a 9 uvedeného nariadenia stanovuje:
„8.   Vývozná cena je cena skutočne zaplatená alebo obvykle platená za výrobok pri jeho vývoze [pri jeho predaji na vývoz –
neoficiálny preklad
] z vyvážajúcej krajiny do spoločenstva.
9.   V prípadoch, keď neexistuje vývozná cena alebo keď existuje podozrenie, že vývozná cena je nespoľahlivá z dôvodu asociačného alebo kompenzačného dohovoru medzi vývozcom a dovozcom alebo treťou stranou, možno vývoznú cenu vytvoriť na základe ceny, za ktorú sú dovážané výrobky prvýkrát predané nezávislému kupujúcemu alebo ak výrobky nie sú ďalej predané nezávislému kupujúcemu, alebo nie sú predané v stave, v akom boli dovezené, na ľubovoľnom primeranom základe.
…“
Článok 11 ods. 2, 3, 9 a 10 základného nariadenia stanovuje:
„2.   Konečné antidumpingové opatrenie vyprší [Platnosť konečného antidumpingového opatrenia uplynie –
neoficiálny preklad
] päť rokov od jeho uloženia alebo päť rokov od ukončenia najnovšieho preskúmania, ktoré sa týkalo tak dumpingu, ako aj ujmy, pokiaľ nie je v rámci preskúmania stanovené, že uplynutie platnosti by pravdepodobne viedlo k pokračovaniu alebo opakovanému výskytu dumpingu a ujmy. Takéto preskúmanie uplynutia platnosti sa iniciuje z podnetu Komisie alebo na žiadosť výrobcov spoločenstva, alebo v ich mene a príslušné opatrenia zostanú v platnosti až do výsledku takéhoto preskúmania.
Preskúmanie uplynutia platnosti sa začne, ak žiadosť obsahuje dostatočné dôkazy, že uplynutie platnosti opatrení by pravdepodobne malo za následok pokračovanie alebo opakovaný výskyt dumpingu a ujmy. O takejto pravdepodobnosti môžu napríklad svedčiť dôkazy o pretrvávajúcom dumpingu a ujme alebo dôkazy, že odstránenie ujmy je čiastočne alebo výlučne spôsobené existenciou opatrení, alebo dôkazy, že okolnosti vývozcov alebo trhové podmienky sú také, že svedčia o pravdepodobnosti ďalšieho poškodzujúceho dumpingu.
…
3.   Potrebu pokračovať v ukladaní opatrení možno taktiež preskúmať, ak je to opodstatnené, z podnetu Komisie alebo na žiadosť členského štátu, alebo za predpokladu, že uplynulo primerané obdobie, alebo minimálne jeden rok od uloženia konečného opatrenia, na žiadosť ľubovoľného vývozcu alebo dovozcu, alebo výrobcov spoločenstva, ktorá obsahuje dostatočné dôkazy odôvodňujúce potrebu takéhoto predbežného preskúmania.
Predbežné preskúmanie sa začne, ak príslušná žiadosť obsahuje dostatočné dôkazy, že pokračujúce uloženie opatrenia už nie je potrebné na vyrovnanie dumpingu a/alebo že je nepravdepodobné, že by ujma pokračovala, alebo sa opakovane vyskytovala, ak by sa opatrenie zrušilo alebo zmenilo, alebo že existujúce opatrenie nie je alebo už nie je odôvodnené na kompenzáciu dumpingu, ktorý spôsobuje ujmu.
Pri vykonávaní prešetrovania podľa tohto odseku môže Komisia okrem iného zvážiť, či sa okolnosti, ktoré sa týkajú dumpingu a ujmy, významne zmenili, alebo či existujúcimi opatreniami sa dosahujú zamýšľané výsledky, pokiaľ ide o odstránenie ujmy predtým vymedzenej podľa článku 3. V týchto prípadoch sa berie do úvahy konečné určenie všetkých relevantných a náležite zdokumentovaných dôkazov.
…
9.   Pri všetkých preskúmaniach alebo prešetreniach, ktoré sa týkajú náhrady, uskutočnených podľa tohto článku, použije Komisia za predpokladu, že sa nezmenili okolnosti, tú istú metodológiu ako pri prešetrovaní, ktoré viedlo k clu, pričom sa náležito zohľadní článok 2 a predovšetkým jeho odseky 11 a 12 a článok 17.
10.   Pri každom prešetrovaní, ktoré sa uskutoční podľa tohto článku, Komisia preskúma spoľahlivosť vývozných cien v súlade s článkom 2. V prípade, že sa rozhodne vytvoriť vývoznú cenu v súlade s článkom 2 ods. 9, vypočíta ju bez akejkoľvek zrážky o čiastku zaplateného antidumpingového cla, ak sa poskytne nezvratný dôkaz, že clo je náležito vyjadrené v maloobchodných cenách a následných predajných cenách v spoločenstve.“
Antidumpingové nariadenie o dovozoch niektorých železných alebo oceľových lán a káblov s pôvodom v Ruskej federácii
Odôvodnenie 87 nariadenia Rady (ES) č. 1601/2001 z 2. augusta 2001 o uložení konečného antidumpingového cla a o konečnom výbere dočasného antidumpingového cla uloženého na dovozy niektorých železných alebo oceľových lán a káblov s pôvodom v Českej republike, Rusku, Thajsku a Turecku (
Ú. v. ES L 211, s. 1
; Mim. vyd. 11/038, s. 62) uvádza, že vývozná cena bola stanovená na základe skutočne zaplatených alebo obvykle platených cien za tieto výrobky určené na vývoz do Spoločenstva.
Rozhodnutím 2001/602/ES z 26. júla 2001 o prijatí záväzkov ponúknutých v súvislosti s antidumpingovým konaním týkajúcim sa dovozu určitých železných alebo oceľových lán a káblov s pôvodom v Českej republike, Kórejskej republike, Malajzii, Rusku, Thajsku a Turecku a o ukončení konania týkajúceho sa dovozov s pôvodom v Kórejskej republike a Malajzii (
Ú. v. ES L 211, s. 47
; Mim. vyd. 11/038, s. 81) Komisia akceptovala cenové záväzky v zmysle článku 8 základného nariadenia predložené spoločnosťou SSM. Podľa odôvodnenia 6 rozhodnutia 2001/602 sa SSM zaviazala predať dotknuté výrobky v Spoločenstve za cenu umožňujúcu prinajmenšom odstrániť škodlivé účinky dumpingu.
Podľa článku 1 ods. 3 a článku 2 nariadenia č. 1601/2001 sa majú dotknuté výrobky vyrobené spoločnosťou SSM, na ktoré sa uplatňuje antidumpingové clo vo výške 36,1 %, od tohto cla oslobodiť v rozsahu, v akom ich SSM priamo vyviezla spoločnosti konajúcej ako dovozca v Spoločenstve.
Komisii boli doručené jednak žiadosti podané SSM a ďalšou ruskou spoločnosťou na čiastočné predbežné preskúmanie antidumpingových opatrení zavedených nariadením č. 1601/2001, obmedzené na dumping a týkajúce sa obdobia od 1. júla 2003 do 30. júna 2004, na základe článku 11 ods. 3 základného nariadenia z dôvodu, že okolnosti, ktoré viedli k týmto opatreniam, sa trvalo zmenili, a jednak žiadosť o preskúmanie v súvislosti s uplynutím platnosti uvedených opatrení podanú Koordinačným výborom odvetvia oceľových lán a káblov v Európskej únii na základe článku 11 ods. 2 základného nariadenia a týkajúcu sa obdobia od 1. júla 2005 do 30. júna 2006. Na základe týchto žiadostí prijala Rada Európskej únie nariadenie č. 1279/2007.
Časť odôvodnení nariadenia č. 1279/2007, ktorá sa týka dumpingu a pravdepodobnosti pokračovania alebo opakovania výskytu dumpingu, obsahuje najmä odôvodnenia 55 až 76, ktoré sa týkajú okrem iného určenia vývoznej ceny.
Odôvodnenie 201 nariadenia č. 1279/2007 uvádza, že cenový záväzok, ktorý viedol k rozhodnutiu 2001/602, je už neúčinný a musí sa odvolať rozhodnutím Komisie.
Odôvodnenie 207 tohto nariadenia stanovuje:
„V súvislosti so zisteniami z predbežného preskúmania týkajúceho sa dvoch ruských spoločností sa posúdilo, že je vhodné zmeniť antidumpingové clo uplatniteľné na BMK na 36,2 % a na SSM na 9,7 %.“
Bulharské právo
§ 214 colného zákona (Zakon na mitnicite) stanovuje:
„1.   Vrátenie cla spočíva v celkovom alebo čiastočnom vrátení zaplateného dovozného alebo vývozného cla.
2.   Clo bude vrátené, ak sa určí, že v čase platby cla neexistoval nijaký colný dlh alebo že dôvod platby pominul.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
Hlavným predmetom činnosti spoločnosti Valimar je dovoz a obchodovanie s lanami, káblami a podobným tovarom z ocele, ktorých časť pochádza z Ruskej federácie a je vyrobená spoločnosťou SSM.
Pri dovoze dotknutých výrobkov vyrobených spoločnosťou SSM Valimar zaplatila antidumpingové clo, ktorého výška bola určená v súlade s nariadením č. 1279/2007.
Dňa 25. januára 2011 Valimar podala na Teritorialno Mitničesko upravlenie Varna (Oblastné colné riaditeľstvo vo Varne) návrh na určenie, že clo bolo zaplatené neoprávnene a že jej musí byť vrátené z dôvodu, že uvedené nariadenie je neplatné.
Keďže riaditeľ uvedený návrh odmietol, Valimar podala voči tomuto rozhodnutiu odvolanie na základe správneho poriadku riaditeľovi colného úradu, ktorý toto odvolanie zamietol.
Valimar teda podala na Administrativen săd Varna (Správny súd vo Varne) žalobu. Keďže táto žaloba bola zamietnutá, podala kasačný opravný prostriedok na Vărchoven administrativen săd (Najvyšší správny súd).
Na podporu svojho opravného prostriedku Valimar uviedla neplatnosť nariadenia č. 1279/2007 v rozsahu, v akom zavádza antidumpingové clo na dovozy dotknutých výrobkov vyvážaných spoločnosťou SSM, z dôvodu, že je rozpore s článkom 2 ods. 8 a článkom 11 ods. 9 a 10 základného nariadenia.
Vnútroštátny súd sa domnieva, že nároky spoločnosti Valimar sú prípustné, a kladie si otázku týkajúcu sa platnosti nariadenia č. 1279/2007.
Pochybnosti tohto súdu sa týkajú po prvé možného porušenia článku 11 ods. 9 základného nariadenia. V tejto súvislosti uvedený súd uvádza, že zatiaľ čo vývozná cena dotknutých výrobkov bola v rámci pôvodného konania určená na základe skutočne zaplatenej alebo obvykle platenej ceny pri vývoze do Spoločenstva v súlade s článkom 2 ods. 8 tohto nariadenia, v rámci preskúmaní, ktoré viedli k prijatiu nariadenia č. 1279/2007, bola táto vývozná cena určená podľa odlišnej metódy, pozostávajúcej z výpočtu uvedenej vývoznej ceny na základe ceny používanej spoločnosťou SSM na jej vývozy do tretích krajín, bez toho, aby bola táto zmena metódy v nariadení č. 1279/2007 výslovne odôvodnená zmenou okolností, ako to vyžaduje článok 11 ods. 9 základného nariadenia.
Ten istý súd si kladie po druhé otázku v súvislosti s existenciou právneho základu metódy použitej pri preskúmaniach, keďže takýto základ nie je výslovne stanovený ani v článku 2 ods. 8 a 9, ani v článku 11 ods. 9 a 10 základného nariadenia.
Za týchto podmienok Vărchoven administrativen săd rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Má sa článok 11 ods. 9 a 10… [základného] nariadenia (teraz nariadenie č. 1225/2009) v spojení s článkom 2 ods. 8 a 9 [tohto nariadenia] vykladať tak, že ak nebola preukázaná zmena okolností v zmysle článku 11 ods. 9, majú tieto ustanovenia prednosť pred akýmikoľvek právomocami inštitúcií Únie vyplývajúcimi z článku 11 ods. 3 základného nariadenia pri stanovení vývoznej ceny, vrátane – ako v prípade nariadenia [č. 1279/2007] – implicitnej právomoci týchto inštitúcií posúdiť spoľahlivosť vývozných cien [spoločnosti SSM] do budúcnosti tak, že ich porovnajú s minimálnymi cenami podľa cenového záväzku a predajnými cenami v tretích krajinách? Má na zodpovedanie tejto otázky vplyv skutočnosť, že inštitúcie Únie sa, tak ako v prípade [spoločnosti SSM] a nariadenia [č. 1279/2007], pri výkone svojich právomocí v súvislosti s posúdením trvania zmeny okolností, pokiaľ ide o existenciu dumpingu podľa článku 11 ods. 3 základného nariadenia, rozhodnú zmeniť antidumpingové opatrenia (znížiť colnú sadzbu)?
2.
Vyplýva z odpovede na prvú otázku, že za určitých okolností, ktoré sú opísané v príslušnej časti nariadenia [č. 1279/2007] týkajúcej sa stanovenia vývoznej ceny [spoločnosti SSM], a s ohľadom na to, že v tomto nariadení nie je výslovne upravená zmena v zmysle článku 11 ods. 9, ktorá by odôvodňovala uplatnenie novej metódy, by Komisia mala pri stanovení vývoznej ceny uplatniť metódu, ktorá bola použitá v rámci pôvodného prešetrovania, v predmetnom prípade podľa článku 2 ods. 8 základného nariadenia?
3.
Po zohľadnení odpovedí na prvú a druhú otázku: Má sa nariadenie [č. 1279/2007] samo osebe považovať za neplatné v časti, ktorá sa týka určenia a uloženia individuálnych antidumpingových opatrení vo vzťahu k dovozu [dotknutých výrobkov] vyrobených [spoločnosťou SSM], ktoré boli vydané pri porušení článku 11 ods. 9 a 10 v spojení s článkom 2 ods. 8 základného nariadenia, respektíve na neplatnom právnom základe?“
O prípustnosti
Bulharská vláda vyjadrila pochybnosti v súvislosti s prípustnosťou návrhu na začatie prejudiciálneho konania vzhľadom na judikatúru Súdneho dvora vyplývajúcu z rozsudku TWD Textilwerke Deggendorf (C‑188/92,
EU:C:1994:90
). Podľa riaditeľa je návrh na začatie prejudiciálneho konania neprípustný.
Bulharská vláda a riaditeľ na základe uvedenej judikatúry zastávajú názor, že pokiaľ dotknutá osoba nespochybnila konanie pred Všeobecným súdom Európskej únie v súlade s článkom 263 ZFEÚ, nemôže ho napadnúť nepriamo prostredníctvom návrhu na začatie prejudiciálneho konania v rozsahu, v akom sa ho dotknuté konanie priamo a osobne týka.
V tejto súvislosti bulharská vláda tvrdí, že podľa bodu 21 rozsudku Nachi Europe (C‑239/99,
EU:C:2001:101
) sa nariadenie zavádzajúce antidumpingové clo môže priamo a osobitne týkať nielen tých výrobných a vývozných podnikov, ktoré sú v ňom označené, ale aj dovozcov, ktorí majú vzťah k výrobcom a ktorých predajná cena dotknutých výrobkov je založená na vývoznej cene.
Podľa bulharskej vlády sa Valimar vzhľadom na svoje postavenie výlučného obchodného zástupcu spoločnosti SSM v Bulharsku môže považovať za dovozcu prepojeného so spoločnosťou SSM v zmysle judikatúry citovanej v predchádzajúcom bode. Na podporu tejto argumentácie uvádza rozsudok ISO/Rada (118/77,
EU:C:1979:92
), v ktorom Súdny dvor rozhodol, že francúzska spoločnosť Import Standard Office, výlučný dovozca japonského výrobcu, ktorému boli uložené antidumpingové clá nariadením Rady, bola s týmto výrobcom dostatočne úzko prepojená, a teda bola priamo a osobne dotknutá týmto nariadením. Bulharská vláda sa domnieva, že spor vo veci samej je podobný veci, ktorá viedla k uvedenému rozsudku, a že Valimar možno považovať za dostatočne úzko prepojenú so spoločnosťou SSM na to, aby bola priamo a osobne dotknutá nariadením č. 1279/2007 v rozsahu, v akom zavádza antidumpingové clo na dovoz dotknutých výrobkov.
Treba uviesť, že predpokladom možnosti jednotlivca uplatniť neplatnosť ustanovení aktov Únie na rozhodujúcom súde je, že tento účastník konania nemal právo podľa článku 263 ZFEÚ podať proti týmto ustanoveniam priamu žalobu (pozri rozsudky TWD Textilwerke Deggendorf,
EU:C:1994:90
, bod 23, a Bolton Alimentari, C‑494/09,
EU:C:2011:87
, bod 22).
Z tej istej judikatúry však vyplýva, že takáto priama žaloba musí byť bez akejkoľvek pochybnosti prípustná (pozri rozsudok Bolton Alimentari,
EU:C:2011:87
, bod 23). V prejednávanej veci skutočnosti predložené v návrhu na začatie prejudiciálneho konania, ako aj tie, ktoré predložili bulharská vláda a Valimar vo svojich ústnych pripomienkach, neumožňujú Súdnemu dvoru rozhodnúť, či by takáto žaloba bola prípustná.
Nariadenia zavádzajúce antidumpingové clo, aj keď sú na základe svojej povahy a rozsahu normatívne, sa totiž môžu priamo a osobne týkať tých výrobcov a vývozcov dotknutého tovaru, ktorým sú pripisované dumpingové praktiky, pretože použili údaje pochádzajúce z ich obchodnej činnosti. To je vo všeobecnosti prípad vyrábajúcich a vyvážajúcich podnikov, ktoré môžu preukázať, že boli uvedené v aktoch Komisie a Rady alebo dotknuté pôvodnými prešetrovaniami (pozri v tomto zmysle rozsudok Allied Corporation a i./Komisia, 239/82 a 275/82,
EU:C:1984:68
, body 11 a 12).
To isté platí aj pre dovozcov dotknutého výrobku, ktorých predajné ceny boli zohľadnené pri stanovení vývozných cien, a teda ktorí sú dotknutí zisteniami týkajúcimi sa existencie dumpingovej praxe (pozri rozsudky Nashua Corporation a i./Komisia a Rada, C‑133/87 a C‑150/87,
EU:C:1990:115
, bod 15, ako aj Gestetner Holdings/Rada a Komisia, C‑156/87,
EU:C:1990:116
, bod 18).
Súdny dvor tiež rozhodol, že dovozcovia pridružení k vývozcom z tretích krajín, na ktorých výrobky sú uložené antidumpingové clá, môžu napadnúť nariadenia zavádzajúce tieto clá najmä v prípade, keď bola vývozná cena vypočítaná na základe predajnej ceny na trhu Spoločenstva zavedenej týmito dovozcami, a v prípade, keď bolo na základe tejto predajnej ceny vypočítané samotné antidumpingové clo (pozri v tomto zmysle rozsudok Neotype Techmashexport/Komisia a Rada, C‑305/86,
EU:C:1990:295
, body 19 a 20).
Okrem toho uznanie nároku niektorých kategórií hospodárskych subjektov ako subjektov, ktoré môžu podať žalobu o neplatnosť antidumpingového nariadenia, nemôže zabrániť tomu, aby mohli byť takýmto nariadením osobne dotknuté aj iné subjekty z dôvodu určitých vlastností, ktorými sa vyznačujú a ktoré ich odlišujú od iných subjektov (pozri rozsudok Extramet Industrie/Rada, C‑358/89,
EU:C:1991:214
, bod 16).
Valimar však nepatrí do žiadnej z týchto kategórií hospodárskych subjektov opísaných vyššie, ktorým Súdny dvor uznal právo podať priamu žalobu proti nariadeniam zavádzajúcim antidumpingové clo. Preto nemožno rozhodnúť, že sa nachádza v analogickej situácii s takým podnikom, ako bol dotknutý vo veci, ktorá viedla k rozsudku ISO/Rada (
EU:C:1979:92
).
Treba totiž pripomenúť, že na jednej strane podľa informácií predložených vnútroštátnym súdom Valimar v postavení nezávislého dovozcu nebola prepojená so spoločnosťou SSM a nezúčastnila sa na správnom konaní vedenom Komisiou v rámci prešetrovania týkajúceho sa určenia antidumpingové cla. V tejto súvislosti Valimar na pojednávaní uviedla, že hoci do Bulharska dovážala okrem iného výrobky SSM, nemôže sa považovať za jej obchodného zástupcu alebo za subjekt, s ktorým SSM uzatvorila zmluvu o výlučnom zastupovaní. Valimar okrem iného tvrdila, že v čase začatia konania o preskúmaní Bulharská republika ešte nebola členom Únie a nedovážala dotknuté výrobky, takže sa nemôže považovať za subjekt, ktorý mohol konať proti nariadeniu č. 1279/2007 v čase jeho prijatia.
Na druhej strane, ako to vyplýva aj z uvedeného nariadenia, predajné ceny zavedené spoločnosťou Valimar neboli použité na výpočet vývoznej ceny SSM.
Následne treba konštatovať, že uvedené nariadenie sa týka spoločnosti Valimar nie z dôvodu určitých vlastností, ktorými sa vyznačuje, alebo skutkovej situácie, ktorá ju vymedzuje vo vzťahu k akejkoľvek inej osobe, ale len z dôvodu, že je z objektívneho hľadiska dovozcom dotknutých výrobkov, rovnako ako akýkoľvek iný subjekt, ktorý sa skutočne alebo potenciálne nachádza v rovnakom postavení (pozri v tomto zmysle rozsudok Spijker Kwasten/Komisia, 231/82,
EU:C:1983:220
, bod 9).
Za týchto podmienok treba konštatovať, že návrh na začatie prejudiciálneho konania sa musí považovať za prípustný.
O prejudiciálnych otázkach
Vo svojich troch prejudiciálnych otázkach, ktoré treba preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či je nariadenie č. 1279/2007 platné v rozsahu, v akom zavádza antidumpingové clo na dovoz dotknutých výrobkov vyrábaných spoločnosťou SSM, vzhľadom na článok 2 ods. 8 a 9 a článok 11 ods. 9 a 10 základného nariadenia.
O platnosti prijatia inej metódy než tej, ktorá bola použitá pri pôvodnom prešetrovaní na výpočet vývoznej ceny v rámci preskúmania
Pokiaľ ide o údajné porušenie článku 11 ods. 9 základného nariadenia, je nesporné, ako to vyplýva z tohto ustanovenia, že vo všeobecnosti metóda výpočtu dumpingových rozpätí použitá počas preskúmania má byť v zásade rovnaká ako metóda použitá pri pôvodnom prešetrovaní, ktoré viedlo v zavedeniu antidumpingového cla.
Uvedený článok 11 ods. 9 však stanovuje výnimku umožňujúcu uplatnenie odlišnej metódy v prípade zmeny okolností.
V tejto súvislosti treba v prvom rade pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora je na účely výkladu ustanovenia práva Únie potrebné zohľadniť nielen jeho znenie, ale aj jeho kontext a ciele sledované právnou úpravou, ktorej je súčasťou (pozri najmä rozsudok Lundberg, C‑317/12,
EU:C:2013:631
, bod 19 a citovanú judikatúru).
V druhom rade treba uviesť, že Súdny dvor už mal príležitosť spresniť, že výnimka zo všeobecného pravidla zavedená v článku 11 ods. 9 základného nariadenia, ktorá v rámci konania o preskúmaní stanovuje metódu odlišnú od tej, ktorá bola použitá pri pôvodnom prešetrovaní, musí byť predmetom reštriktívneho výkladu, keďže nemôže inštitúciám Únie umožniť vykladať a uplatňovať toto ustanovenie spôsobom nezlučiteľným s jeho znením a účelom (pozri v tomto zmysle rozsudok Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials/Rada a Komisia, C‑15/12 P,
EU:C:2013:572
, body 17 a 19).
Je pravda, že nariadenie č. 1279/2007 výslovne neposudzuje dôvody, ktoré viedli k uplatneniu inej metódy než tej, ktorá bola použitá pri pôvodnom prešetrovaní, ako zmenu okolností v zmysle článku 11 ods. 9 základného nariadenia.
Na úvod však treba uviesť, že z odôvodnenia 61 nariadenia č. 1279/2007 vyplýva, že takmer všetok vývoz jedného ruského vývozcu do Spoločenstva sa uskutočnil na základe cenového záväzku, ktorý Komisia prijala v auguste 2001. V tejto súvislosti sa určenie vývozných cien neobmedzovalo len na preskúmanie minulého správania vývozcov, ale skúmal sa aj pravdepodobný vývoj vývozných cien v budúcnosti. Predovšetkým sa skúmala otázka, či existencia tohto záväzku ovplyvnila úroveň vývozných cien tak, že sa stali nespoľahlivé na stanovenie budúceho vývozného správania.
Následne treba uviesť, ako je to spresnené v odôvodnení 62 tohto nariadenia, že sa skúmalo, či sú napriek existencii cenového záväzku vývozné ceny, ktoré tento vývozca účtoval zákazníkom so sídlom v Spoločenstve, spoľahlivé a mohli predstavovať vhodný základ na výpočet jeho dumpingového rozpätia na prešetrovanie. Prešetrovaním sa malo ukázať, či súčasné vývozné ceny do Spoločenstva boli umelo stanovené v súvislosti s minimálnymi dovoznými cenami, a teda či sú trvalo udržateľné v budúcnosti. Z prešetrovania však vyplynulo, že systém, ktorý sa používal na určenie kontrolných čísel výrobkov na účely prešetrovania, bol sofistikovanejší ako klasifikačný systém uplatňovaný v čase, keď sa prijal záväzok v roku 2001. To viedlo k záveru, že akékoľvek porovnanie medzi kontrolnými číslami výrobkov v prípade minimálnych dovozných cien a kontrolnými číslami výrobkov pri prešetrovaní by nebolo spoľahlivé.
Napokon v odôvodnení 63 uvedeného nariadenia sa uvádza, že v rámci jednotlivých druhov sa uskutočnilo porovnanie medzi vývoznými cenami do Spoločenstva a cenami účtovanými iným tretím krajinám. Z toho vyplynulo, že vývozné ceny do tretích krajín boli v priemere podstatne nižšie. Dospelo sa preto k záveru, že vývozné ceny SSM do Spoločenstva sa v súvislosti s predbežným preskúmaním nemôžu použiť na určenie spoľahlivých vývozných cien v zmysle článku 2 ods. 8 základného nariadenia. Vzhľadom na to, že neboli k dispozícii spoľahlivé vývozné ceny pre uvedený predaj do členských štátov, použil sa na ich odhad predaj do iných krajín.
Vzhľadom na okolnosti opísané v bodoch 45 až 47 tohto rozsudku mohla Rada v odôvodnení 124 nariadenia č. 1279/2007 oprávnene dospieť k záveru, že vývozné ceny do tretích krajín sa považovali za spoľahlivejšie.
Treba preto konštatovať, že vzhľadom jednak na zmenu okolností v súvislosti s pôvodným prešetrovaním, ktoré viedlo k cenovým záväzkom, ktorým boli podriadení vývozcovia SSM, a jednak na nespoľahlivosť metódy použitej v rámci pôvodného prešetrovania pri preskúmaní mohli európske inštitúcie s odkazom na výnimku stanovenú v článku 11 ods. 9 základného nariadenia oprávnene uplatniť pri preskúmaní metódu odlišnú od tej, ktorá bola použitá pri pôvodnom prešetrovaní.
O zákonnosti použitej metódy
Aby sa mohlo na položené otázky odpovedať vyčerpávajúco, treba tiež overiť, či dotknuté inštitúcie mohli oprávnene založiť svoju analýzu na vývozných cenách SSM do tretích krajín, aby pri preskúmaní dospeli k relevantnému záveru. Inými slovami, ide o otázku, či článok 11 ods. 9 základného nariadenia v spojení s článkom 2 ods. 8 a 9 tohto nariadenia boli dodržané, keď tieto inštitúcie po tom, ako konštatovali, že skutočné vývozné ceny nie sú spoľahlivé z dôvodu iných okolností, ako sú okolnosti uvedené v tomto ustanovení, použili metódu určenia vývozných cien, ktorá v uvedenom ustanovení nebola výslovne upravená.
V tejto súvislosti treba na úvod pripomenúť, že v oblasti spoločnej obchodnej politiky a osobitne v oblasti ochranných obchodných opatrení inštitúcie Únie disponujú širokou mierou voľnej úvahy z dôvodu zložitosti hospodárskych, politických a právnych situácií, ktoré musia preskúmať. Súdne preskúmanie takéhoto posúdenia sa preto musí obmedziť na overenie toho, či boli dodržané príslušné procesné pravidlá, či boli správne zistené skutočnosti, na ktorých je založená voľba, a či nedošlo k zjavne nesprávnemu posúdeniu uvedených skutočností alebo k zneužitiu právomoci (pozri v tomto zmysle rozsudky Ikea Wholesale, C‑351/04,
EU:C:2007:547
, body 40 a 41, ako aj Rada a Komisia/Interpipe Niko Tube a Interpipe NTRP, C‑191/09 P a C‑200/09 P,
EU:C:2012:78
, bod 63).
Tieto úvahy sa uplatňujú najmä na posúdenia, ktoré vykonávajú inštitúcie v rámci preskúmaní. Na jednej strane, pokiaľ ide o preskúmanie opatrení, ktorých platnosť uplynula podľa článku 11 ods. 2 základného nariadenia, treba najmä posúdiť, či by zrušenie pôvodného antidumpingového opatrenia viedlo k možnej podpore pokračovania alebo k opakovanému výskytu dumpingu a ujmy. Na druhej strane, čo sa týka predbežného preskúmania podľa článku 11 ods. 3 tohto nariadenia, Komisia môže okrem iného preskúmať, či sa okolnosti týkajúce sa dumpingu a ujmy významne zmenili alebo či sa existujúcimi opatreniami dosahujú zamýšľané výsledky, pokiaľ ide o odstránenie ujmy stanovenej v minulosti, aby navrhla zrušenie, zmenu alebo zachovanie antidumpingového cla uloženého na konci pôvodného prešetrovania.
V tejto súvislosti treba uviesť, že článok 11 základného nariadenia ani v odseku 2, ani v odseku 3 nestanovuje metódy alebo osobitné spôsoby, ktoré majú dotknuté inštitúcie dodržať na uskutočnenie overení stanovených v tomto ustanovení.
Podľa znenia článku 11 ods. 3 tretieho pododseku uvedeného nariadenia na určenie, či sa okolnosti, ktoré sa týkajú dumpingu a ujmy, významne zmenili, treba zohľadniť iba „všetky relevantné a náležite zdokumentované dôkazy“.
Ako to uviedol generálny advokát v bode 58 návrhov, preskúmanie, ktoré v tejto súvislosti prináleží Komisii, ju môže viesť nielen k vykonaniu retrospektívnej analýzy vývoja posudzovanej situácie odo dňa uloženia pôvodného konečného opatrenia na účely posúdenia potreby zachovať ho alebo ho zmeniť s cieľom kompenzácie dumpingu, ktorý spôsobuje ujmu, ale aj k analýze budúceho pravdepodobného vývoja situácie odo dňa prijatia opatrenia o preskúmaní na účely posúdenia pravdepodobného vplyvu, ktorý by mali zrušenie alebo zmena konečného opatrenia.
Treba tiež pripomenúť, že postup preskúmania je v zásade odlišný od postupu pôvodného prešetrovania, ktoré je upravené inými ustanoveniami základného nariadenia [pozri v tomto zmysle rozsudky Europe Chemi‑Con (Deutschland)/Rada, C‑422/02 P,
EU:C:2005:56
, bod 49, a Hoesch Metals and Alloys, C‑373/08,
EU:C:2010:68
, bod 65], keďže Súdny dvor už rozhodol, že niektoré z jeho ustanovení sa nemajú uplatňovať na konanie o preskúmaní vzhľadom na celkovú štruktúru a ciele systému. (pozri v tomto zmysle rozsudok Hoesch Metals and Alloys,
EU:C:2010:68
, bod 77).
Objektívny rozdiel medzi týmito dvomi konaniami totiž spočíva v tom, že preskúmaniu podliehajú tie dovozy, ktoré už boli predmetom zavedenia konečných antidumpingových opatrení a pri ktorých bolo v zásade dostatočne preukázané, že zrušenie týchto opatrení by pravdepodobne viedlo k pokračovaniu alebo opakovanému výskytu dumpingu a ujmy. Naproti tomu pri dovozoch, ktoré podliehajú pôvodnému prešetrovaniu, je cieľom tohto prešetrovania práve zistiť existenciu, rozsah a účinok údajného dumpingu [rozsudok Europe Chemi‑Con (Deutschland)/Rada,
EU:C:2005:56
, bod 50].
V tejto súvislosti treba uviesť, že článok 11 ods. 9 základného nariadenia vyžaduje iba to, aby Komisia počas prešetrovania v rámci preskúmania zohľadnila ustanovenia článku 2 uvedeného nariadenia, bez toho, aby v ňom bol výslovný odkaz na odseky 8 a 9 tohto článku, na rozdiel od odsekov 11 a 12 uvedeného článku.
Je isté, že existencia cenového záväzku nie je v článku 2 ods. 9 tohto nariadenia výslovne uvedená medzi okolnosťami, ktoré môžu odôvodniť uplatnenie odlišnej metódy než tej, ktorá je stanovená v článku 2 ods. 8. Tieto okolnosti však nie sú vymenované taxatívne a konštatovanie, že vývozné ceny nie sú spoľahlivé z dôvodu tohto záväzku, tiež odôvodňuje uplatnenie tohto článku, keďže ceny sa vytvárajú na „primeranom základe“.
V tomto kontexte treba konštatovať, že za takých okolností, akými sú okolnosti vo veci samej, sa Rada nerozhodla nevhodne či nerozumne, keď použila vývozné ceny do tretích krajín zavedené spoločnosťou SSM ako indikátor vývozných cien do Spoločenstva, ktoré SSM uplatňovala pri neexistencii cenového záväzku.
Vzhľadom na vyššie uvedené treba konštatovať, že preskúmanie položených otázok neodhalilo nič, čo by mohlo ovplyvniť platnosť nariadenia č. 1279/2007.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol takto:

Preskúmanie položených otázok neodhalilo nič, čo by mohlo ovplyvniť platnosť nariadenia Rady (ES) č. 1279/2007 z 30. októbra 2007, ktorým sa ukladá konečné antidumpingové clo na určité železné alebo oceľové laná a káble s pôvodom v Ruskej federácii a ktorým sa zrušujú antidumpingové opatrenia na dovoz určitých železných alebo oceľových lán a káblov s pôvodom v Thajsku a Turecku.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: bulharčina.