CELEX: 62013CJ0684
Zahtjev za prethodnu odluku
Poljoprivreda
Zajednička poljoprivredna politika
Program jedinstvenih plaćanja
Uredba (EZ) br. 1782/2003
Članak 44. stavak 2.
Uredba (EZ) br. 73/2009
Članak 34. stavak 2. točka (a)
Pojam ,prihvatljivi hektarʼ
Površine oko uzletno‑sletne staze i staze za vožnju i zaustavljanje
Upotreba u poljoprivrede svrhe
Dopuštenost
Povrat neopravdano dodijeljenih poljoprivrednih potpora

Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 44. stavka 2. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1782/2003 od 29. rujna 2003. o zajedničkim pravilima za programe izravne potpore u sklopu zajedničke poljoprivredne politike i o uvođenju određenih programa potpore poljoprivrednicima, te izmjeni uredaba (EEZ) br. 2019/93, (EZ) br. 1452/2001, (EZ) br. 1453/2001, (EZ) br. 1454/2001, (EZ) br. 1868/94, (EZ) br. 1251/1999, (EZ) br. 1254/1999, (EZ) br. 1673/2000, (EEZ) br. 2358/71 i (EZ) br. 2529/2001 [neslužbeni prijevod] (
SL L 270, str. 1
. i izmjena
SL 2004., L 94, str. 70
.), članka 34. stavka 2. točke (a) i članka 137. Uredbe Vijeća (EZ) br. 73/2009 od 19. siječnja 2009. o utvrđivanju zajedničkih pravila za programe izravne potpore za poljoprivrednike u okviru zajedničke poljoprivredne politike i utvrđivanju određenih programa potpore za poljoprivrednike, kojom se izmjenjuju uredbe (EZ) br. 1290/2005, (EZ) br. 247/2006, (EZ) br. 378/2007 i stavlja izvan snage Uredba (EZ) br. 1782/2003 (
SL L 30, str. 16
. i izmjena
SL 2010., L 43, str. 7
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 19., str. 199.), te članka 73. stavaka 4. i 5. Uredbe Komisije (EZ) br. 796/2004 od 21. travnja 2004. o detaljnim pravilima za provedbu višestruke sukladnosti, modulacije i integriranog administrativnog i kontrolnog sustava predviđenih Uredbom Vijeća (EZ) br. 1782/2003 (
SL L 141, str. 18
.), kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EZ) br. 2184/2005 od 23. prosinca 2005. (
SL L 347, str. 61
.; u daljnjem tekstu: Uredba br. 796/2004) [neslužbeni prijevod].
Taj je zahtjev upućen u okviru spora između J. Demmera i Fødevareministeriets Klagecentera (Centar za prigovore Ministarstva prehrane, u daljnjem tekstu: Klagecenter) o dopuštenosti korištenja potpore, na temelju sustava jedinstvenog plaćanja, površina korištenih za proizvodnju sušene silaže i koje graniče s uzletno‑sletnim stazama, stazama za vožnju i zaustavljanje zračne baze Skrydstrup (Danska) i zračne luke Aalborg (Danska).
Pravni okvir
Pravo Unije
Uredba br. 1782/2003
Uvodna izjava 21. Uredbe br. 1782/2003 glasila je:
„Programima potpore u okviru ZPP‑a predviđa se izravna potpora dohotku, posebno kako bi se poljoprivrednicima osigurao prihvatljiv životni standard. Taj je cilj usko povezan s očuvanjem ruralnih područja. [...]“
Članak 1. iste uredbe propisivao je:
„Ovom se Uredbom utvrđuje sljedeće:
[...]
—
potpora dohotku poljoprivrednika (u daljnjem tekstu: program jedinstvenih plaćanja),
[...]“
Na temelju članka 2. točaka (b) i (c) navedene uredbe:
„(b)
,gospodarstvo' znači sve proizvodne jedinice kojima upravlja poljoprivrednik, a koje se nalaze na području iste države članice;
(c)
,poljoprivredna aktivnost' znači proizvodnja, uzgoj ili sadnja poljoprivrednih proizvoda, uključujući žetvu/berbu, mužnju, uzgoj stoke i držanje stoke radi uzgoja, ili održavanje zemljišta u dobrim poljoprivrednim i okolišnim uvjetima, kako je utvrđeno člankom 5.“
Članak 43. stavak 1. prvi podstavak iste uredbe predviđa:
„Ne dovodeći u pitanje članak 48., poljoprivrednici primaju pravo na plaćanje po hektaru, što se računa tako da se referentni iznos podijeli sa srednjim iznosom izračunatim za tri godine za ukupne hektare koji su dali pravo, tijekom referentnog razdoblja, na izravna plaćanja čiji se popis nalazi u Prilogu VI.“
Članak 44. stavci 1. i 2. Uredbe br. 1782/2003 predviđali su:
„1.   Svako pravo na plaćanje vezano za prihvatljivi hektar daje pravo na plaćanje iznosa određenog pravom.
2.   ,Prihvatljivi hektar' znači bilo koja poljoprivredna površina na gospodarstvu koja se koristi kao obradivo zemljište i trajni travnjak, osim trajnih nasada i šuma ili onih koje se koriste za nepoljoprivrednu aktivnost.“
[neslužbeni prijevod]
Uredba br. 73/2009
Uredbom br. 73/2009 stavljena je izvan snage i zamijenjena Uredba br. 1782/2003 od 1. siječnja 2009.
Uvodna izjava 49. Uredbe br. 73/2009 glasi:
„Prilikom prve dodjele prava na plaćanje od strane država članica, određene su pogreške dovele do posebno visokih plaćanja u korist poljoprivrednika. Ovakva se nesukladnost obično uklanja putem financijskog ispravka do poduzimanja korektivnih mjera. Međutim, s obzirom na vrijeme koje je proteklo od prve dodjele prava na plaćanje, potrebno bi ispravljanje imalo za posljedicu pojavu nerazmjernih pravnih i administrativnih ograničenja za države članice. U interesu je pravne sigurnosti dodjelu tih plaćanja urediti propisima.“
Sukladno članku 2. te uredbe:
„[…]
(b)
,gospodarstvo' znači sve proizvodne jedinice kojima upravlja poljoprivrednik, a koje se nalaze na području iste države članice;
(c)
,poljoprivredna aktivnost' znači proizvodnja, uzgoj ili sadnja poljoprivrednih proizvoda, uključujući žetvu/berbu, mužnju, uzgoj stoke i držanje stoke radi uzgoja, ili održavanje zemljišta u dobrim poljoprivrednim i okolišnim uvjetima, kako je utvrđeno člankom 6.;
[...]
(h)
,poljoprivredna površina' znači bilo koja površina koja se koristi kao obradivo zemljište, trajni pašnjak ili trajni nasad.“
Članak 34. navedene uredbe predviđao je:
„Potpora u okviru programa jedinstvenih plaćanja dodjeljuje se poljoprivrednicima nakon aktiviranja prava na plaćanje po prihvatljivom hektaru. Aktiviranjem se prava na plaćanje ostvaruje pravo na isplatu utvrđenih iznosa.
2.   Za potrebe ove glave ,prihvatljivi hektar' znači:
(a)
bilo koju poljoprivrednu površinu na gospodarstvu te bilo koju površinu zasađenu kulturama kratkih ophodnji (oznaka KN ex 0602 90 41) koje se koriste za obavljanje poljoprivredne aktivnosti ili, ako se površina koristi i za nepoljoprivredne aktivnosti, koje se pretežito koriste za obavljanje poljoprivredne aktivnosti [...]
[...]
U skladu s postupkom iz članka 141. stavka 2. Komisija utvrđuje podrobna pravila o uporabi prihvatljivih hektara za nepoljoprivredne aktivnosti.
Osim u slučaju više sile ili u iznimnim okolnostima, hektari moraju ispunjavati uvjete za prihvatljivost tijekom čitave kalendarske godine.“
Članak 137. Uredbe br. 73/2009 određivao je:
„1.   Prava na plaćanje dodijeljena poljoprivrednicima prije 1. siječnja 2009. smatraju se zakonitima i redovitima od 1. siječnja 2010.
2.   Stavak 1. ne primjenjuje se na prava na plaćanje dodijeljena poljoprivrednicima na temelju činjenično netočnih zahtjeva, osim u slučajevima u kojima poljoprivrednik opravdano nije bio u stanju zamijetiti pogrešku.
[...]“
Uredba (EZ) br. 795/2004
U skladu s člankom 2. točkom (a) Uredbe Komisije (EZ) br. 795/2004 od 21. travnja 2004. o detaljnim pravilima primjene programa jedinstvenog načina plaćanja predviđenog Uredbom br. 1782/2003 (
SL L 141, str. 1
.), „‚poljoprivredna površina’ znači ukupna površina koja se koristi kao obradivo zemljište, trajni travnjak i trajni nasad.“ [neslužbeni prijevod]
Uredba (EZ) br. 370/2009
Uvodna izjava 3. Uredbe Komisije (EZ) br. 370/2009 od 6. svibnja 2009., koja zamjenjuje Uredbu br. 795/2004 (
SL L 114, str. 3
.), propisuje:
„Odredbe o prihvatljivosti iz članka 3.b Uredbe [...] br. 795/2004 zastarjele su i stoga ih valja ukloniti. Međutim, članak 34. stavak 2. točka (a) Uredbe [...] br. 73/2009 predviđa korištenje prihvatljivih hektara i za nepoljoprivredne aktivnosti. Valja uspostaviti okvir kriterija za sve države članice.“ [neslužbeni prijevod]
Članak 1. točka 3. Uredbe br. 370/2009 dodao je Uredbi br. 795/2004 članak 3.c, koji glasi:
„U svrhu primjene članka 34. stavka 2. točke (a) Uredbe [...] br. 73/2009, kada se poljoprivredna površina na gospodarstvu koristi i za obavljanje nepoljoprivredne aktivnosti, ta se površina smatra pretežito korištenom u poljoprivredne svrhe ako se poljoprivredna aktivnost može izvršiti bez značajnog ometanja intenzitetom, prirodom, trajanjem i rasporedom nepoljoprivredne aktivnosti.
Države članice određuju kriterije za provedbu prvog stavka na svojem području.“ [neslužbeni prijevod]
Sukladno članku 2. Uredba br. 370/2009 primjenjuje se od 1. siječnja 2009.
Uredba br. 796/2004
U skladu s člankom 2. Uredbe br. 796/2004:
„[...]
1)
‚obradivo zemljište’: obrađena zemlja namijenjena uzgoju i tla na ugaru ili tla održavana u dobrim poljoprivrednim i okolišnim uvjetima [...];
[...]
2)
‚trajni pašnjak’ je zemljište koje se koristi za uzgoj trava ili drugoga zeljastoga krmnog bilja na prirodan način (zasijano ili samoniklo) koje nije bilo uključeno u plodored usjeva na poljoprivrednom gospodarstvu pet ili više godina [...]“ [neslužbeni prijevod]
Članak 12. iste uredbe propisivao je:
„1.   Jedinstveni zahtjev sadrži sve informacije potrebne za utvrđivanje prihvatljivosti za potporu, a posebno:
[...]
d)
elemente koji omogućuju identifikaciju svih poljoprivrednih parcela na gospodarstvu, njihovu površinu izraženu u hektarima s dvije decimale, njihovu lokaciju i prema potrebi njihovo korištenje, kao i napomenu o tome radi li se o navodnjenoj poljoprivrednoj parceli;
[...]
f)
izjavu poljoprivrednika kojom potvrđuje da je upoznat s uvjetima dodjele predmetne potpore.
[...]
4.   Prilikom podnošenja obrasca za zahtjev poljoprivrednik ispravlja gotovi obrazac u skladu sa stavcima 2. i 3. ako je došlo do promjena, posebno u prijenosu prava na plaćanja u skladu s člankom 46. Uredbe [...] br. 1782/2003 ili ako je neki podatak u unaprijed pripremljenom obrascu netočan.
[...]“
Članak 24. Uredbe br. 796/2004 propisivao je:
1.   Administrativne kontrole u skladu s člankom 23. Uredbe [...] br. 1782/2003 imaju za cilj utvrđivanje nepravilnosti, posebno automatizirano otkrivanje nepravilnosti pomoću informatičke opreme, uključujući unakrsne provjere:
[...]
(c)
između poljoprivrednih parcela kako su prijavljene u jedinstvenom zahtjevu i referentnih parcela sadržanih u sustavu za identifikaciju poljoprivrednih parcela radi provjere ispunjavaju li te površine kao takve uvjete za dodjelu potpore;
[...]“
Članak 73. navedene uredbe predviđao je:
„1.   Ako je izvršeno neopravdano plaćanje, poljoprivrednik vraća dotični iznos s kamatama koje se obračunavaju u skladu sa stavkom 3.
[...]
4.   Obveza povrata u skladu sa stavkom 1. ne primjenjuje se ako je plaćanje izvršeno pogreškom nadležnog tijela ili drugog tijela uprave, a poljoprivrednik opravdano nije bio u stanju zamijetiti je.
Međutim, kad se pogreška odnosi na činjenične elemente bitne za izračun dotične potpore, prvi se podstavak primjenjuje samo ako odluka o povratu nije dostavljena u roku od 12 mjeseci nakon plaćanja.
5.   Obveza povrata iz stavka 1. ne primjenjuje se ako je prošlo više od deset godina između dana kada je potpora isplaćena i dana kada je nadležno tijelo obavijestilo korisnika da je primljeno plaćanje neopravdano.
Međutim razdoblje iz stavka 1. ograničeno je na četiri godine ako je korisnik postupao u dobroj vjeri.
[...]“
Članak 73.a Uredbe br. 796/2004 propisivao je:
„1.   Ako se, nakon što je pravo na plaćanje dodijeljeno poljoprivrednicima sukladno Uredbi [...] br. 795/2004, utvrdi da su određena prava na plaćanje dodijeljena neopravdano, dotični poljoprivrednik prenosi neopravdano dodijeljena prava nacionalnoj rezervi iz članka 42. Uredbe [...] br. 1782/2003.
[...]
Neopravdano dodijeljena prava smatraju se nedodijeljenima
ab initio
.
[...]
4.   Neopravdano isplaćeni iznosi vraćaju se u skladu s člankom 73.“
[neslužbeni prijevod]
Dansko pravo
Iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da je u Danskoj zahtjeve primjenjive na sigurnosne površine zračnih luka odredio Trafikstyrelsen (Agencija za zemaljski, morski i zračni prijevoz) u pravilima koja se tiču civilnog zrakoplovstva (Bestemmelser for Civil Luftfart).
Sigurnosna površina u njima je definirana kao područje namijenjeno umanjivanju rizika materijalne štete u slučaju da zrakoplov izađe sa staze i osiguravanju zaštite zrakoplova koji nadlijeću to područje tijekom polijetanja ili slijetanja.
Prema sudu koji je uputio zahtjev odredbe koje se tiču uzgoja na sigurnosnim površinama iz Pravila o civilnom zrakoplovstvu 3-16 od 31. siječnja 2005., u pogledu mjera koje treba provesti radi umanjivanja rizika sudara između zrakoplova i ptica ili sisavaca u zračnim lukama, predviđaju osobito:
„5.2.2.
Za površine bez tvrde gornje površine koje se nalaze u zračnoj luci i koje se protežu do širine od 150 m oko granica staze ili staza:
a)
Na površini treba biti posađena trava [...]
[...]
5.2.3.
Za površine bez tvrde gornje površine koje se nalaze u zračnoj luci, smještene između 150 i 300 m od granica staze ili staza:
a)
Površina mora biti korištena za uzgoj trave osim ako prirodna vegetacija, primjerice vrijesak, dovoljno odvraća ptice i sisavce od nje.
b)
Površina se može koristiti za uzgoj žitarica tek nakon savjetovanja sa savjetnikom. [...]
5.2.4.
Površine bez tvrde gornje površine koje se nalaze u zračnoj luci, smještene dalje od 300 m od granica staze ili staza, mogu biti predmet poljoprivrednog iskorištavanja tek nakon savjetovanja sa savjetnikom.
[...]
6.4.1.
Što se tiče uzgoja površina, moraju se poštovati sljedeća pravila:
a)
Trava se mora u svakom trenutku održavati na visini od 20 cm na uzletno‑sletnim stazama i prometnim putovima bez šljunka ili tvrde površine [...]
b)
U područjima iz točke 5.2.2. koje su smještene izvan onih iz točke (a) mora se nastojati u svakom trenutku travu održavati na visini od 20 do najviše 40 cm [...]
[...]“
Glavni postupak i prethodna pitanja
J. Demmer je 21. prosinca 1999. i 10. svibnja 2000. sklopio dva ugovora o zakupu poljoprivrednog zemljišta sa zračnom lukom Aalborg i zrakoplovnom bazom Skrydstrup, koji se odnose na površine koje se nalaze u okviru te zračne luke i zračne baze.
Navedenim ugovorima predviđeno je da je J. Demmer kao zakupnik ovlašten kositi i koristiti travu koja raste na predmetnim površinama i određeno je plaćanje zakupnine poštujući uvjete predviđene istim ugovorima.
Na temelju ugovora sklopljenog sa zračnom lukom Aalborg J. Demmer je bio dužan obavijestiti zakupodavca o trenutku kada želi imati pristup zakupljenim površinama, a oružane snage su mogle bez ikakvog ograničenja koristiti navedene površine ili dopustiti njihovo korištenje radi bilo kojeg oblika vojnih vježbi.
Tim je ugovorom nadalje predviđeno da gnojenje treba početi najranije u travnju i da se prskanje gnojivom mora trenutačno moći prekinuti ako se smatra da ono predstavlja rizik za sigurnost letova.
K tomu, zakupnik je preuzeo obvezu kosidbe trave prije nego što ona dosegne visinu za koju lokalni vojni zapovjednik smatra da bi mogla znatno ometati vojne vježbe.
Nakraju, navedeni ugovor određuje da od 1. siječnja 2005. zakupnik ima obvezu koristiti predmetne površine za proizvodnju na način da može polagati pravo na isplatu.
Ugovor sklopljen sa zračnom bazom Skrydstrup određuje da održavanje travnjaka uključuje prskanje umjetnim gnojivom kao i njihovu kosidbu te valjanje.
J. Demmer bio je osobito dužan kositi travu na visinu od 15 centimetara uzduž uzletno‑sletne staze i prometnih staza, uz pomoć oruđa koje omogućava kosidbu što bliže opremi. Ta se kosidba radila, ovisno o potrebi, na zahtjev službe za kontrolu leta, a pri zadnjoj kosidbi u listopadu ili studenome travu je trebalo pokositi u potpunosti.
Što se tiče područja koja okružuju rubove staza, trava je trebala biti pokošena, ovisno o potrebi, prvi put u razdoblju od 1. svibnja do 15. srpnja i poslije, ovisno o eventualnom zahtjevu službe za kontrolu leta.
Kada je riječ o zahtjevima za kosidbu uzletno‑sletnih staza i njihovih rubova, zakupodavac je trebao poštovati rok od pet radnih dana. Kosidba je trebala početi na željeni datum i trajati dok se ne dovrši, s tim da je zakupnik dužan odnijeti pokošenu travu odmah nakon njezina završetka.
Nadalje, valjanje koje je trebalo obaviti svakog proljeća, a zatim na zahtjev službe za kontrolu leta, trebalo se izvršiti na sigurnosnim površinama širine 30 metara, sa svake strane glavne staze i usporednih staza.
J. Demmer bio je ovlašten prskati umjetno gnojivo u mjeri koja je potrebna za korištenje pokošene trave, ali mu nije bilo dopušteno učiniti to prije kraja ožujka. Naprotiv, upotreba pesticida na zakupljenim površinama bila je zabranjena.
Konačno, J. Demmer morao je uzeti u obzir zahtjeve vezane za letačke operacije te poštovati upute i zabrane koje je mogla izdati služba za kontrolu leta ili uprava zračne baze.
J. Demmer je 25. travnja 2005. podnio zahtjev za sudjelovanje u programu jedinstvenog plaćanja navodeći ukupne površine od 232,65 hektara i 317 hektara koje se odnose na zračnu bazu Skrydstrup i zračnu luku Aalborg.
Odlukom od 29. svibnja 2006. Direktoratet for FødevareErhverv (Agencija za prehrambeni sektor) dodijelio je J. Demmeru prava na plaćanje izračunata na temelju površina navedenih u tom zahtjevu i isplaćen mu je odgovarajući iznos potpore za 2005. godinu.
U međuvremenu J. Demmer je 1. veljače 2006. prenio na danske oružane snage prava na plaćanje koja pripadaju površinama smještenima u okviru zračne luke Aalborg.
Tijekom razdoblja od 2006. do 2009. J. Demmer je nastavio primati potporu na temelju programa jedinstvenog plaćanja za površine smještene u okviru zračne baze Skrydstrup.
Pismom od 24. studenoga 2008. J. Demmer bio je obaviješten o tome da su, nakon revizije danskog registra poljoprivrednih parcela, neke od površina koje je naveo u okviru programa jedinstvenog plaćanja bile smanjene odnosno obrisane iz tog registra, što je odgovaralo smanjenju od 166,48 hektara za zračnu luku Aalborg i od 218,03 hektara za zračnu bazu Skrydstrup, zato što se sigurnosne površine ne mogu smatrati površinama prihvatljivima za primanje predmetne potpore. J. Demmer je nadalje bio obaviješten o činjenici da će se ponovno ocijeniti zahtjevi koje je podnio za prethodne godine i da će se stoga ponovno izračunati njegova prava na plaćanje.
Odlukom od 2. svibnja 2011. prava na plaćanje J. Demmera bila su smanjena te mu je naloženo da vrati iznos potpore koji mu je neopravdano isplaćen. Posebnom odlukom istog datuma površine koje je prijavio J. Demmer u svojem zahtjevu koji se odnosi na 2010. godinu također su smanjene, s 319,43 na 96,11 hektara.
J. Demmer podnio je prigovore protiv tih dviju odluka Klagecenteru, koji ih je potvrdio odlukama od 15. svibnja i 12. lipnja 2012.
J. Demmer je 13. studenoga 2012. podnio tužbu protiv tih dviju odluka.
S obzirom na to da rješenje spora u glavnom postupku ovisi o tumačenju prava Unije, Vestre Landsret (Žalbeni sud zapadne regije) odlučio je prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
a)
Trebaju li se zahtjev da se poljoprivredna površina ne koristi za ,nepoljoprivredne aktivnosti' u smislu članka 44. stavka 2. Uredbe br. 1782/2003 i zahtjev da se poljoprivredna površina koristi ,za obavljanje poljoprivredne aktivnosti ili […] pretežito koristi za obavljanje poljoprivredne aktivnosti' u smislu članka 34. stavka 2. točke (a) Uredbe br. 73/2009 tumačiti na način da je uvjet za potporu taj da je osnovna svrha upotrebe površine poljoprivredna aktivnost?
b)
U slučaju potvrdnog odgovora, koje kriterije treba uzeti u obzir prilikom odlučivanja koja je svrha upotrebe ,osnovna' upotreba ako se površina istodobno koristi za više različitih svrha?
c)
U slučaju potvrdnog odgovora, znači li to, ako je primjenjivo, da sigurnosne površine koje okružuju uzletno‑sletne staze i staze za vožnju i zaustavljanje, koje su s jedne strane dio zračne luke te na koje se primjenjuju posebna pravila i ograničenja, kao što su ona o kojima je riječ u ovom predmetu, a koja se odnose na upotrebu zemljišta, ali koje se s druge strane istodobno koriste za uzgoj sijena za proizvodnju peleta stočne hrane, po svojoj naravi i upotrebi ispunjavaju uvjete za potporu na temelju gore navedenih odredbi?
2.
Treba li se zahtjev da je poljoprivredno zemljište dio poljoprivrednikovog ,gospodarstva' u smislu članka 44. stavka 2. Uredbe br. 1782/2003 i članka 34. stavka 2. točke (a) Uredbe br. 73/2009 tumačiti na način da sigurnosne površine koje okružuju uzletno‑sletne staze i staze za vožnju i zaustavljanje, koje su s jedne strane dio zračne luke i na koje se primjenjuju posebna pravila i ograničenja, kao što su ona o kojima je riječ u ovom predmetu, a koja se odnose na upotrebu zemljišta, ali koje se s druge strane istodobno koriste za uzgoj sijena za proizvodnju peleta stočne hrane, ispunjavaju uvjete za potporu na temelju gore navedenih odredbi?
3.
Ako na prvo pitanje pod (c) i/ili drugo pitanje valja dati negativan odgovor, hoće li, zato što se predmetne zemljišne čestice osim za uzgoj sijena za proizvodnju peleta stočne hrane također koriste i kao sigurnosne površine koje okružuju uzletno‑sletne staze i staze za vožnju i zaustavljanje, doći do:
a)
pogreške koju je poljoprivrednik opravdano mogao zamijetiti u smislu članka 137. Uredbe br. 73/2009 s obzirom na to da su prava na plaćanje unatoč tomu dodijeljena;
b)
pogreške koju je poljoprivrednik opravdano mogao zamijetiti u smislu članka 73. stavka 4. Provedbene uredbe Komisije br. 796/2004 s obzirom na to da su potpore za spomenute površine unatoč tomu isplaćene;
c)
neopravdanog plaćanja u svezi kojeg se ne može smatrati da je korisnik postupao u dobroj vjeri u smislu članka 73. stavka 5. Provedbene uredbe Komisije br. 796/2004 s obzirom na to da su potpore za spomenute površine unatoč tomu isplaćene?
4.
Koji trenutak treba uzeti u obzir radi ocjene:
a)
postoji li pogreška koju je poljoprivrednik opravdano mogao zamijetiti u smislu članka 137. Uredbe br. 73/2009;
b)
postoji li pogreška koju je poljoprivrednik opravdano mogao zamijetiti u smislu članka 73. stavka 4. Provedbene uredbe Komisije br. 796/2004;
c)
može li se smatrati da je korisnik postupao u dobroj vjeri u smislu članka 73. stavka 5. Provedbene uredbe Komisije br. 796/2004?
5.
Mora li se ocjena iz pitanja 4. a) do c) provesti za svaku predmetnu godinu ili za plaćanja u cjelini?“
O prethodnim pitanjima
Prvo i drugo pitanje
Prvim i drugim pitanjem, koja valja ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev u bitnome pita u kojoj se mjeri površine oko uzletno‑sletne staze i staze za vožnju i zaustavljanje zračne luke mogu smatrati „prihvatljivima“ u smislu članka 44. stavka 2. Uredbe br. 1782/2003 i članka 34. stavka 2. točke (a) Uredbe br. 73/2009.
Uvodno valja podsjetiti da se sukladno članku 44. stavku 2. Uredbe 1782/2003 „prihvatljivim hektarom“ smatra poljoprivredna površina na gospodarstvu koja se koristi kao obradivo zemljište i trajni travnjak, osim trajnih nasada i šuma ili površina korištenih za nepoljoprivrednu aktivnost.
Uredba br. 1782/2003 je od 1. siječnja 2009. zamijenjena Uredbom br. 73/2009. Na temelju članka 34. stavka 2. točke (a) te uredbe bilo koju poljoprivrednu površinu na gospodarstvu koja se koristi za obavljanje poljoprivredne aktivnosti ili, ako se površina koristi i za nepoljoprivredne aktivnosti, koja se pretežito koristi za obavljanje poljoprivredne aktivnosti treba smatrati „prihvatljivim hektarom“.
Uzimajući u obzir relevantno razdoblje činjenica u glavnom postupku, odnosno od 2005. do 2009. te dvije uredbe primjenjive su
ratione temporis
. Međutim treba istaknuti da postoji razlika između sadržaja članka 44. stavka 2. Uredbe br. 1782/2003 i sadržaja članka 34. stavka 2. točke (a) Uredbe br. 73/2009.
Naime, dok iz dvoznačnosti sadržaja članka 34. stavka 2. točke (a) Uredbe br. 73/2009 proizlazi da poljoprivredna površina korištena za nepoljoprivredne aktivnosti ulazi u pojam „prihvatljivi hektar“ ako se pretežito koristi za poljoprivredne aktivnosti, to nije slučaj u pogledu članka 44. stavka 2. Uredbe br. 1782/2003.
Međutim, s obzirom na to da nije neuobičajeno da se poljoprivredna površina koristi i za poljoprivredne aktivnosti i za nepoljoprivredne aktivnosti te da ništa iz pripremnih poslova Uredbe br. 73/2009 ne upućuje na namjeru zakonodavca da izmijeni pojam „prihvatljive površine“ kako je definiran u Uredbi br. 1782/2003, članak 34. stavak 2. točka (a) Uredbe br. 73/2009, tumačen u svjetlu članka 3.c Uredbe br. 795/2004, čini se kao rezultat volje zakonodavca Unije da razjasni taj pojam.
U tim okolnostima valja ispitati prvo i drugo pitanje u odnosu na pojam „prihvatljivi hektar“ kako je definiran u članku 34. stavku 2. točki (a) Uredbe br. 73/2009 za cijelo razdoblje od 2005. do 2009.
Dakle, kako bi bila prihvatljiva za primanje predmetne potpore, površina koja je predmet glavnog postupka mora biti poljoprivredna površina, dio gospodarstva poljoprivrednika i korištena u poljoprivredne svrhe ili u slučaju dodatnog korištenja, biti pretežito korištena u te svrhe.
Što se tiče, kao prvo, pojma „poljoprivredne površine“, on je definiran u članku 2. točki (h) Uredbe br. 73/2009 kao „bilo koja površina koja se koristi kao obradivo zemljište, trajni pašnjak ili trajni nasad“.
U glavnom postupku nesporno je da je predmetne površine J. Demmer iskorištavao kako bi skupljao travu za proizvodnju peleta stočne hrane. U tom smislu treba precizirati da s obzirom na to da su korištene kao „trajni pašnjaci“ u smislu članka 2. točke 2. Uredbe br. 796/2004, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri, navedene površine treba kvalificirati kao „poljoprivredne“. Naime, kvalifikacija „trajnim pašnjacima“ u smislu te odredbe i posljedično, „poljoprivrednom površinom“ ovisi o stvarnoj namjeni zemlje u pitanju (vidjeti u tom smislu presudu Landkreis Bad Dürkheim, C‑61/09,
EU:C:2010:606
, t. 37.).
Slijedi da je okolnost da kosidba trave u blizini uzletno‑sletne staze i staze za zaustavljanje također odgovara ciljevima sigurnosti zračnog prometa irelevantna u tom smislu. Isto vrijedi i za okolnost da je sukladno primjenjivim propisima cilj spornih površina, kao takvih, osigurati sigurnost zrakoplova tijekom polijetanja i slijetanja.
Kao drugo, kako bi bila „prihvatljiva“ u smislu članka 44. stavka 2. točke (a) Uredbe br. 1782/2003 i članka 34. stavka 2. točke (a) Uredbe br. 73/2009, predmetna poljoprivredna površina treba biti dio gospodarstva dotičnog poljoprivrednika. U tom pogledu Sud je odlučio da je to tako kada potonji raspolaže ovlašću upravljanja njome u svrhu obavljanja poljoprivredne aktivnosti, tj. kada raspolaže dovoljnom autonomijom u svrhu obavljanja svoje poljoprivredne aktivnosti (presuda Landkreis Bad Dürkheim, C‑61/09,
EU:C:2010:606
, t. 58. i 62.).
U ovom slučaju, pravila i ograničenja primjenjiva na korištenje sigurnosnih površina koje okružuju uzletno‑sletne staze i staze za vožnju i zaustavljanje proizlaze kako iz nacionalnih i međunarodnih odredaba kojima se želi osigurati sigurnost zračnog prometa tako i iz ugovornih odredaba na temelju kojih su predmetne površine stavljene na raspolaganje J. Demmeru. Te zakonske i ugovorne odredbe, koje se tiču osobito načina na koji navedene površine moraju biti održavane, uzgoja koji se na njima može izvršavati kao i dopuštene visine trave, neosporno znatno ograničavaju slobodu J. Demmera da njima raspolaže.
Međutim, dokle god ta ograničenja ne predstavljaju dotičnom poljoprivredniku zapreku obavljanja svoje poljoprivredne aktivnosti na gospodarskim površinama, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri, ne može se smatrati da te površine ne čine dio njegova gospodarstva.
U okolnostima glavnog postupka, valja još podsjetiti da, iako pojam upravljanja ne podrazumijeva postojanje ovlasti neograničenog raspolaganja predmetnom površinom u korist poljoprivrednika u okviru njezina korištenja u poljoprivredne svrhe, ipak je važno da poljoprivrednik ne bude u potpunosti podvrgnut uputama zakupodavca (vidjeti u tom smislu presudu Landkreis Bad Dürkheim, C‑61/09,
EU:C:2010:606
, t. 61. i 63.).
Tako poljoprivrednik mora osobito raspolagati određenom manevarskom marginom u vođenju svoje poljoprivredne aktivnosti na predmetnim površinama i ne intervenirati na njima isključivo na zahtjev zakupodavca, što je također na sudu koji je uputio zahtjev da procjeni, u odnosu na ukupnost okolnosti glavnog postupka.
Kao treće, iz točke 54. ove presude proizlazi da kako bi bile prihvatljive za primanje potpore, primjenom članka 44. stavka 2. Uredbe br. 1782/2003 i članka 34. stavka 2. točke (a) Uredbe br. 73/2009, poljoprivredne površine u pitanju u glavnom postupku moraju biti korištene u svrhu poljoprivredne aktivnosti ili, u slučaju korištenja i za nepoljoprivredne aktivnosti, pretežito korištene u tu svrhu.
U glavnom postupku je nesporno da aktivnost koju obavlja J. Demmer na predmetnim površinama, odnosno žetva za proizvodnju peleta stočne hrane, predstavlja poljoprivrednu aktivnost u smislu članka 2. točke (c) Uredbe br. 1782/2003 i članka 2. točke (c) Uredbe br. 73/2009.
Osim toga, treba precizirati da je u svrhu članka 44. stavka 2. Uredbe br. 1782/2003 i članka 34. stavka 2. točke (a) Uredbe br. 73/2009 nevažno odgovara li obavljanje takve aktivnosti na predmetnim površinama zakonskim zahtjevima kojima je cilj osigurati sigurnost zračnog prometa u predmetnom području zračne luke (vidjeti u tom smislu presudu Landkreis Bad Dürkheim, C‑61/09,
EU:C:2010:606
, t. 47.).
Prema odluci o upućivanju zahtjeva J. Demmer je prihvatio koristiti površine koje su predmet glavnog postupka, smještene u okviru zračne baze Skrydstrup, uzimajući ispravno u obzir letačke operacije te su, na temelju ugovora o zakupu sklopljenog sa zračnom lukom Aalborg, oružane snage raspolagale pravom korištenja predmetnih površina, smještenih u okviru navedene zračne luke, kako bi organizirale bilo koji oblik vojne vježbe.
Međutim, kako je istaknuo nezavisni odvjetnik u točki 41. svojeg mišljenja, ni postojanje tih odredaba ni položaj navedenih površina na rubu uzletno‑sletne staze i staze za vožnju i zaustavljanje zračne luke ne može predstavljati dokaz obavljanja nepoljoprivredne aktivnosti na tim istim površinama.
U tim okolnostima sud koji je uputio zahtjev treba provjeriti jesu li se na navedenim površinama zaista obavljale nepoljoprivredne aktivnosti kao što su vojne vježbe ili letačke operacije.
U slučaju da sud koji je uputio zahtjev dođe do zaključka da su površine u pitanju u glavnom postupku bile predmet korištenja kako u poljoprivredne tako i u nepoljoprivredne svrhe, valja podsjetiti da bi se primjenom članka 3.c Uredbe br. 795/2004 te površine smatrale korištenima pretežito u poljoprivredne svrhe, u svrhu članka 34. stavka 2. točke (a) Uredbe br. 73/2009, ako se predmetna poljoprivredna aktivnost mogla obavljati bez značajnog ometanja intenzitetom, prirodom, trajanjem i rasporedom nepoljoprivredne aktivnosti.
U okviru te procjene važno je uzeti u obzir sve činjenične okolnosti vezane za različito korištenje površina u pitanju u glavnom postupku. Kako je nezavisni odvjetnik iznio u točki 52. svojega mišljenja, treba također utvrditi postojanje znatne smetnje za poljoprivrednu aktivnost koja se obavlja na navedenim površinama, zbog koje dotični poljoprivrednik pri njezinu obavljanju nailazi na stvarne poteškoće ili prepreke koje nisu nevažne, zbog usporednog obavljanja aktivnosti drukčije prirode.
Osim toga je s obzirom na članak 3.c Uredbe br. 795/2004 važno da poljoprivrednik može obavljati svoju poljoprivrednu aktivnost na predmetnim površinama unatoč ograničenjima koja proizlaze iz obavljanja nepoljoprivredne aktivnosti na istim površinama.
Stoga je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri je li aktivnost koju obavlja J. Demmer na tim površinama zaista mogla biti obavljana a da nije znatno ometana intenzitetom, prirodom, trajanjem i rasporedom nepoljoprivredne aktivnosti.
S obzirom na prethodna razmatranja, na prvo i drugo pitanje valja odgovoriti tako da članak 44. stavak 2. točku (a) Uredbe 1782/2003 i članak 34. stavak 2. Uredbe br. 73/2009 treba tumačiti na način da poljoprivredna površina koju čine sigurnosne površine koje u zračnoj luci okružuju uzletno‑sletne staze i staze za vožnju i zaustavljanje, koje su podvrgnute posebnim pravilima i ograničenjima, predstavlja prihvatljivu površinu pod uvjetom da, s jedne strane, poljoprivrednik koji tu površinu koristi za proizvodnju raspolaže dovoljnom autonomijom u njezinu korištenju, u svrhu obavljanja svoje poljoprivredne aktivnosti i, s druge strane, da može obavljati tu aktivnost na navedenoj površini, usprkos ograničenjima koja proizlaze iz obavljanja nepoljoprivredne aktivnosti na istoj površini.
O trećem, četvrtom i petom pitanju
Trećim do petim pitanjem, koja valja ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev, ako dođe do zaključka da predmetne površine nisu prihvatljive za korištenje potpore zato što poljoprivrednik ne raspolaže manevarskom marginom u korištenju tih površina u svrhu obavljanja svoje poljoprivredne aktivnosti i/ili ne može obavljati svoju poljoprivrednu aktivnost na navedenim površinama zbog ograničenja koja proizlaze iz obavljanja nepoljoprivrednih aktivnosti na tim istim površinama, u biti pita je li dotični poljoprivrednik mogao opravdano zamijetiti da je dodjela prava na plaćanje kao i isplata odgovarajuće potpore pogrešna.
Kao prvo, valja podsjetiti da su primjenom članka 43. Uredbe 1782/2003 prava na plaćanje dodijeljena poljoprivrednicima bila načelno određena na temelju srednjeg iznosa izračunatog za tri godine za ukupne hektare koji su dali pravo, u razdoblju od 2000. do 2002., na izravna plaćanja navedena u Prilogu VI. toj uredbi. Stoga okolnost da površine koje su dale pravo na takva izravna plaćanja ne predstavljaju u okviru programa jedinstvenog plaćanja prihvatljive hektare ne može kao takva opravdati dovođenje u pitanje prava na plaćanje dodijeljena u skladu s člankom 43.
U slučaju da sud koji je uputio zahtjev dođe do zaključka da su prava na plaćanje koja su predmet glavnog postupka bila neopravdano isplaćena J. Demmeru, treba podsjetiti da iako članak 73.a Uredbe 796/2004 predviđa da takva prava treba prenijeti nacionalnoj rezervi, iz članka 137. stavka 1. Uredbe 73/2009 proizlazi da se neopravdano dodijeljena prava na plaćanje prije 1. siječnja 2009. smatraju zakonitima i redovitima od 1. siječnja 2010. Prema članku 137. stavku 2. te uredbe, ta odredba međutim nije primjenjiva na prava na plaćanje dodijeljena poljoprivrednicima na temelju činjenično netočnih zahtjeva, osim u slučajevima u kojima poljoprivrednik opravdano nije bio u stanju zamijetiti pogrešku.
U ovom slučaju, iz odluke o upućivanju proizlazi da je u studenome 2008. nadležno tijelo obavijestilo J. Demmera o činjenici da se površine u pitanju u glavnom postupku ne mogu smatrati prihvatljivima. Tom prilikom J. Demmer je također bio upoznat s namjerom nadležnog tijela da ponovno izračuna prava na plaćanje koja su mu prvotno bila dodijeljena.
No, kako je nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 70. svojega mišljenja, članak 137. Uredbe br. 73/2009 opravdan je načelom zaštite legitimnih očekivanja. Slijedi da se J. Demmer od trenutka u kojem je bio obaviješten, prije 1. siječnja 2010., o neopravdanosti dodjele prava na plaćanje koja pripadaju navedenim površinama, ne može pozivati na tu odredbu kako bi uredio ta prava.
Stoga je J. Demmer bio dužan, primjenom članka 73.a stavka 1. Uredbe br. 796/2004, prenijeti nacionalnoj rezervi prava na plaćanje koja su mu bila neopravdano dodijeljena, pri čemu je trebalo smatrati da mu ona nikada nisu bila dodijeljena.
Nadalje, kada se radi o neopravdano isplaćenim iznosima potpore, oni trebaju biti vraćeni, sukladno onome što je predviđeno člankom 73. stavkom 1. Uredbe br. 796/2004. Kako proizlazi iz članka 73.a stavka 4. te uredbe, to je također slučaj s plaćanjima koja se pokažu neopravdanima jer su izvršena na temelju prava koja su sama neopravdano dodijeljena dotičnom poljoprivredniku.
Međutim, primjenom članka 73. stavka 4. navedene uredbe poljoprivrednik nije načelno dužan vratiti potporu koju je neopravdano primio ako mu ju je nadležno tijelo ili neko drugo tijelo isplatilo pogreškom, koju opravdano nije bio u stanju zamijetiti.
Kako je nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 70. svojeg mišljenja, ta je iznimka opravdana načelom zaštite legitimnih očekivanja.
U ovom slučaju iz odgovora na prvo i drugo pitanje proizlazi da se pogreška sastoji, ovisno o slučaju, u činjenici da je nadležno tijelo J. Demmeru isplatilo potporu koja odgovara površinama u pitanju u glavnom postupku, iako one nisu bile prihvatljive za primanje te potpore zato što nisu bile dio njegova gospodarstva i/ili nisu bile pretežito korištene u poljoprivredne svrhe.
Kako bi se odredilo je li se takva pogreška mogla otkriti, valja uzeti u obzir činjenicu da poljoprivrednici trebaju, kao stručnjaci, obratiti posebnu pozornost kada podnose zahtjev za potporu i upoznati se s uvjetima njezine dodjele. To osobito proizlazi iz članka 12. Uredbe br. 796/2004, na temelju kojeg je na poljoprivredniku da provjeri točnost podataka unaprijed pripremljenog obrasca koji se koristi za traženje potpore na temelju programa jedinstvenog plaćanja. Iz tog članka također proizlazi da se taj program jedinstvenog plaćanja temelji na premisi prema kojoj su poljoprivrednici upoznati s uvjetima dodjele potpore u okviru predmetnih programa.
Osim toga, treba istaknuti da ako predvidi iznimku od obveze povrata neopravdano primljenih plaćanja, članak 73. stavak 4. Uredbe br. 796/2004 treba strogo tumačiti, tim više što se takvom obvezom žele zaštititi financijski interesi Europske unije.
U tim okolnostima i unatoč poteškoćama u tumačenju koje mogu izazvati relevantne odredbe prava Unije, valja smatrati da poljoprivrednik koji se nalazi u situaciji J. Demmera može načelno zamijetiti neprihvatljivost potpore za površine u pitanju u glavnom postupku, s obzirom na to da one kao takve nisu bile dio njegova gospodarstva i/ili nisu pretežito korištene u poljoprivredne svrhe te stoga nisu ispunjavale uvjete iz članka 34. stavka 2. točke (a) Uredbe br. 73/2009.
U okviru te procjene ipak je na sudu koji je uputio zahtjev da uzme u obzir sve okolnosti, a osobito je li prije revizije registra poljoprivrednih parcela koja se odvila tijekom 2008. u Danskoj postojala upravna praksa koja bi sustavno priznavala prihvatljivost predmetnih potpora za površine poput onih u glavnom postupku. U tom bi slučaju naime trebalo pretpostaviti da J. Demmer nije mogao zamijetiti pogrešku navedenu u točki 83. ove presude (vidjeti u tom smislu presudu Vonk Noordegraaf, C‑105/13,
EU:C:2014:1126
, t. 50.).
Naprotiv, činjenica da su nadležna tijela isplatila potporu za predmetne površine ne može sama po sebi dopustiti da se isključi postojanje pogreške koju je dotični poljoprivrednik mogao opravdano zamijetiti. Naime, odredbe na koje upućuje sud koji je uputio zahtjev u svojim pitanjima, osobito članak 73. Uredbe 796/2004, tiču se upravo slučajeva u kojima je izvršeno neopravdano plaćanje, na način da se pretpostavlja da su poljoprivrednici upoznati s postojanjem opasnosti od ispravaka, uključujući razdoblje nakon isplate potpore.
Nadalje, kako bi se ocijenilo je li dotični poljoprivrednik mogao opravdano zamijetiti pogrešku zbog koje je potpora isplaćena, mjerodavni trenutak je trenutak isplate potpore kako proizlazi iz sadržaja članka 73. stavka 4. Uredbe br. 796/2004.
Osim toga, s obzirom na to da je potpora isplaćena samo za jednu godinu odjednom i da se okolnosti relevantne za prihvatljivost dotičnih površina mogu razlikovati tijekom vremena, ocjena u smislu članka 73. stavka 4. Uredbe br. 796/2004 treba biti izvršena odvojeno za svaku od predmetnih godina.
Konačno, treba podsjetiti da, sukladno onome što je predviđeno člankom 73. stavkom 5. Uredbe br. 796/2004, obveza povrata neopravdano isplaćene potpore propisana je nakon isteka roka od deset godina računajući od dana isplate. Međutim taj je rok skraćen na četiri godine kada poljoprivrednik postupa u dobroj vjeri.
U tom pogledu, treba precizirati da će se smatrati da je dotični poljoprivrednik postupao u dobroj vjeri ako je zaista bio uvjeren da su predmetne površine bile prihvatljive. Međutim, zbog razloga navedenog u točki 88. ove presude, činjenica da su nadležna tijela isplatila potporu za te površine ne može sama po sebi omogućiti da se utvrdi dobra vjera tog poljoprivrednika.
Osim toga, s obzirom na to da se uzimanjem u obzir dobre vjere poljoprivrednika želi osigurati poštovanje načela zaštite legitimnog očekivanja, ta dobra vjera mora u okolnostima poput onih u glavnom postupku postojati u trenutku podnošenja zahtjeva za potporu i treba trajati tijekom četiri godine nakon dana isplate potpore. Posljedično, ocjenu postojanja te dobre vjere, u svrhu članka 73. stavka 5. Uredbe br. 796/2004, treba izvršiti odvojeno za svaku odnosnu godinu, a dobra vjera dotičnog poljoprivrednika mora trajati do isteka četvrte godine nakon dana isplate potpore.
S obzirom na prethodna razmatranja, na treće, četvrto i peto pitanje treba odgovoriti na sljedeći način:
—
članak 137. Uredbe br. 73/2009 treba tumačiti na način da se poljoprivrednik koji je bio obaviješten prije 1. siječnja 2010. o neopravdanosti dodjele prava na plaćanje ne može pozvati na taj članak u svrhu regularizacije tih prava;
—
članak 73. stavak 4. Uredbe br. 796/2004 treba tumačiti na način da se treba smatrati da je poljoprivrednik mogao opravdano zamijetiti neprihvatljivost površina za primanje predmetne potpore za čije korištenje, u svrhu obavljanja svoje poljoprivredne djelatnosti, ne raspolaže nikakvom manevarskom marginom i/ili na kojima ne može obavljati tu djelatnost zbog ograničenja koja proizlaze iz obavljanja nepoljoprivredne djelatnosti na njima. U svrhu ocjene je li učinjenu pogrešku poljoprivrednik mogao opravdano zamijetiti, mjerodavni trenutak je trenutak isplate potpore. Ocjenu iz članka 73. stavka 4. Uredbe br. 796/2004 treba izvršiti odvojeno za svaku odnosnu godinu i
—
članak 73. stavak 5. Uredbe br. 796/2004 treba tumačiti na način da u okolnostima kao što su one u glavnom postupku valja smatrati da je poljoprivrednik postupio u dobroj vjeri ako je zaista bio uvjeren da su predmetne površine prihvatljive. Ocjenu dobre vjere tog poljoprivrednika u svrhu članka 73. stavka 5. Uredbe br. 796/2004 treba izvršiti odvojeno za svaku odnosnu godinu i ta dobra vjera treba trajati do isteka četvrte godine nakon dana isplate potpore.
Troškovi
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

Slijedom navedenoga, Sud (prvo vijeće) odlučuje:

1.
Članak 44. stavak 2. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1782/2003 od 29. rujna 2003. o zajedničkim pravilima za programe izravne potpore u sklopu zajedničke poljoprivredne politike i o uvođenju određenih programa potpore poljoprivrednicima, te izmjeni uredaba (EEZ) br. 2019/93, (EZ) br. 1452/2001, (EZ) br. 1453/2001, (EZ) br. 1454/2001, (EZ) 1868/94, (EZ) br. 1251/1999, (EZ) br. 1254/1999, (EZ) br. 1673/2000, (EEZ) br. 2358/71 i (EZ) br. 2529/2001 i članak 34. stavak 2. točku (a) Uredbe Vijeća (EZ) br. 73/2009 od 19. siječnja 2009. o utvrđivanju zajedničkih pravila za programe izravne potpore za poljoprivrednike u okviru zajedničke poljoprivredne politike i utvrđivanju određenih programa potpore za poljoprivrednike, kojom se izmjenjuju uredbe (EZ) br. 1290/2005, (EZ) br. 247/2006 i (EZ) br. 378/2007 i stavlja izvan snage Uredba (EZ) br. 1782/2003, treba tumačiti na način da poljoprivredna površina koju čine sigurnosne površine koje u zračnoj luci okružuju uzletno‑sletne staze i staze za vožnju i zaustavljanje, koje su podvrgnute posebnim pravilima i ograničenjima, predstavlja prihvatljivu površinu pod uvjetom da, s jedne strane, poljoprivrednik koji tu površinu koristi za proizvodnju raspolaže dovoljnom autonomijom u njezinu korištenju, u svrhu obavljanja svoje poljoprivredne aktivnosti i, s druge strane, da može obavljati tu aktivnost na navedenoj površini usprkos ograničenjima koja proizlaze iz obavljanja nepoljoprivredne aktivnosti na istoj površini.

2.
Članak 137. Uredbe br. 73/2009 treba tumačiti na način da se poljoprivrednik koji je bio obaviješten prije 1. siječnja 2010. o neopravdanosti dodjele prava na plaćanje ne može pozvati na taj članak u svrhu uređenja tih prava.
Članak 73. stavak 4. Uredbe Komisije (EZ) br. 796/2004 od 21. travnja 2004. o detaljnim pravilima za provedbu višestruke sukladnosti, modulacije i integriranog administrativnog i kontrolnog sustava predviđenih Uredbom Vijeća (EZ) br. 1782/2003, kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EZ) br. 2184/2005 od 23. prosinca 2005., treba tumačiti na način da se treba smatrati da je poljoprivrednik mogao opravdano zamijetiti neprihvatljivost površina za primanje predmetne potpore za čije korištenje, u svrhu obavljanja svoje poljoprivredne djelatnosti, ne raspolaže nikakvom manevarskom marginom i/ili na kojima ne može obavljati tu djelatnost zbog ograničenja koja proizlaze iz obavljanja nepoljoprivredne djelatnosti na njima. U svrhu ocjene je li učinjenu pogrešku poljoprivrednik mogao opravdano zamijetiti mjerodavni trenutak je trenutak isplate potpore. Ocjenu iz članka 73. stavka 4. navedene Uredbe br. 796/2004 treba izvršiti odvojeno za svaku odnosnu godinu.
Članak 73. stavak 5. Uredbe br. 796/2004, kako je izmijenjena Uredbom br. 2184/2005, treba tumačiti na način da u okolnostima kao što su one u glavnom postupku valja smatrati da je poljoprivrednik postupio u dobroj vjeri ako je zaista bio uvjeren da su predmetne površine prihvatljive. Ocjenu dobre vjere tog poljoprivrednika u svrhu članka 73. stavka 5. navedene Uredbe br. 796/2004 treba izvršiti odvojeno za svaku odnosnu godinu i ta dobra vjera treba trajati do isteka četvrte godine nakon dana isplate potpore.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: danski