CELEX: 62009TJ0258
Közösségi védjegy
A BETWIN közösségi szóvédjegy bejelentése
Feltétlen kizáró okok
Leíró jelleg
A 207/2009/EK rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontja
Indokolási kötelezettség
Egyenlő bánásmód
EK 49. cikk

A jogvita előzményei
2008 április 20‑án a felperes i‑content Ltd Zweigniederlassung Deutschland közösségi védjegybejelentést tett a Belső Piaci
Harmonizációs Hivatalnál (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) a BETWIN szómegjelölés lajstromozása iránt a közösségi
védjegyről szóló, 1993. december 20‑i 40/94/EK módosított tanácsi rendelet (HL 1994. L 11.,1. o.; magyar nyelvű különkiadás
17. fejezet,1. kötet, 146. o.) (helyébe lépett a közösségi védjegyről szóló, 2009. február 26‑i 207/2009/EK tanácsi rendelet
[HL L 78., 1. o.]) alapján.
A bejelentést a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított,
1957. június 15‑i Nizzai Megállapodás szerinti 35., 38. és 41. osztályba tartozó szolgáltatásokkal kapcsolatban tették, az
egyes osztályoknak megfelelő alábbi leírással:
–        35. osztály: „Reklámozás; kereskedelmi ügyletek; kereskedelmi adminisztráció; tanácsadás vállalkozások számára, irodai munkák;
gazdasági előrejelzések és elemzések; magatartáselemzés; marketing; direkt marketing; piackutatás; közönségszolgálat (Public
Relations); becslés ügyletekben; tanácsadás vállalkozások szervezéséhez és ügyvezetéséhez; értékesítési promóció (Sales Promotion)
(mások számára); hirdetések értékesítése; ügynöki szolgáltatások, azaz árukra vonatkozó adásvételi szerződések közvetítése;
információk számítógépes adatbázisokba való rendezése; (információk) kereskedelmi ügyletekkel és vállalkozásokkal kapcsolatban;
könyvelés, könyvelési szolgáltatások; reklámidő bérlete távközlési médiumban; reklámanyagok terjesztése; iratmásolás; közvéleménykutatás;
reklámszövegek szerkesztése; tematikus újságcikkek összegyűjtése és válogatása; szövegfeldolgozás; kereskedelmi ügyletek közvetítése
másoknak; hívóközpont üzemeltetése értékesítés, tanácsadás vagy ügyfélszolgálat céljából; projektek kidolgozása az ügyletek,
a szervezés és a hirdetés területén; hirdetési célú szponzorálás; rádiós és televíziós adások tervezése és fejlesztése szervezési
és hirdetési szempontból; gazdasági vagy reklámcélú kiállítások szervezése; előadások, játékok, sorsolások, versenyek, bálok,
sorshúzások, nyereményjátékok tervezése és fejlesztése üzleti, szervezési és hirdetési szempontból; kommunikációs rendszerek,
adatkezelési hálózatok, adat‑ és algoritmusbázisok fejlesztése különösen az interneten és internetes felhasználásra üzleti
és szervezési szempontból; reklámanyagok kölcsönzése; személyzeti tanácsadás; gazdasági kutatás és adatgyűjtés, árverések
szervezése; kereskedelmi adatgyűjtés; hirdetések levélben megrendelve; szakvéleményadás gazdasági ügyekben; értékbecslés;
költséghasznossági elemzés; árügynökségek szolgáltatásai; üzleti tanácsadási szolgáltatás; televíziós reklámozás; üzleti információk;
piackutatás és marketing; üzleti tervezés; iratmásolás; reklámszövegek publikálása; adatbázisok informatikai adminisztrációja;
iratmásolás; ügyletek felügyelete; fájlok számítógépes adminisztrációja; import‑export ügynökség (működtetése); vállalkozásokkal
kapcsolatos kutatás; gazdasági, statisztikai információk, informatikai adatbázisok és egyéb gazdasági információk gyűjtése,
létrehozása és terjesztése; piacelemzés; hirdetési felületek kölcsönzése; piackutatás; reklámanyagok kölcsönzése; termékek
hirdetési célú bemutatása; reklámügynökségek, hirdető ügynökségek szolgáltatásai; hirdetés plakátokon; kereskedelmi vagy reklámcélú
vásárok szervezése; termékminták hirdetési célú terjesztése; elosztó‑, adagolóautomaták kölcsönzése; gazdasági előrejelzések
(készítése); reklámok készítése harmadik felek részére; online hirdetői tevékenység számítógépes hálózaton; átírások (elkészítése);
beszerzői szolgáltatások (áruk illetve szolgáltatások beszerzése) mások számára; hirdetési vagy eladásösztönzési célú manöken
szolgáltatások; kutatás számítógépes nyilvántartásokban (mások számára); tematikus újságcikkek összegyűjtése és gyűteménybe
rendezése; fénymásolási munkák; munkaerő‑toborzás; munkaerő kiválasztása pszichológiai tesztek segítségével; kereskedelmi
vagy reklámcélú vásárok szervezése; hirdetések elhelyezése mások részére; adatok (kigyűjtése) informatikai adatbázisokból;
számlázás; közvetlen reklám; adatok kigyűjtése informatikai adatbázisokból; rádiós reklámozás; fénymásolás; bemutatás audiovizuális
eszközökkel hirdetés céljából; hirdetés reklámkiadványok útján; reklámanyagok (röplapok, prospektusok, nyomtatványok, áruminták)
terjesztése”;
–        38. osztály: „Távközlés; rádiós és televíziós műsorszórás kábelhálózatok közvetítésével is; információk gyűjtése és szolgáltatása;
hírügynökségek; kommunikációs protokollok létrehozása és rendelkezésre bocsátása adatoknak két vagy több kommunikációs partner
közötti kicserélésének vagy továbbításának lehetővé tétele érdekében; elektronikus postaláda rendelkezésre bocsátása; üzenetek
továbbítása; üzenetek és képek továbbítása számítógép útján; hozzáférés biztosítása adatbázishoz adatoknak és információknak
elektronikus média (internet) útján történő letöltése céljából; elektronikus levelezési szolgáltatások rendelkezésre bocsátása;
rádiós műsorszórás; telefonszolgáltatások és teletextszolgáltatások teljesítése; videotex szolgáltatás; képek, hanginformációk,
grafikák, adatok és más információk rádió, távközlési eszközök, elektronikus média vagy internet útján történő sugárzása,
terjesztése és továbbítása; adatbázisokhoz való hozzáférés az interneten; elektronikus hirdetési szolgáltatások (távközlés);
távközlési felszerelések rendelkezésre bocsátása áruk és szolgáltatások elektronikus adatközlés révén történő megrendelése
céljából; műholdas átvitel; helyi és távolsági, visszahívási, külföldi és mobil telefonszolgáltatások; távvásárlási műsorok
sugárzása; távközlés(sel kapcsolatos tájékoztatás); világméretű informatikai hálózathoz kapcsolódó távközlési kapcsolatok
rendelkezésre bocsátása; üzenetek küldése informatikai hálózatokon; hálózatok használata üzenetek, képek, szövegek, hangok,
jelek és adatok továbbítása céljából; sajtóüzenetek gyűjtése és szolgáltatása; hozzáférés biztosítása adatbázisokhoz; műsorszórás
az interneten; üzenetek, dokumentumok és adatok fogadása és kibocsátása elektronikus átvitel útján; telefonhívások vagy távközlési
üzenetek közvetítése; üzenetek (elektronikus) továbbítása; hirdetőtáblák és elektronikus üzenőtáblák közérdekű témákban; videotovábbítási
szolgáltatások; információk sugárzása és továbbítása hálózatok vagy az internet útján; telefonkonferencia‑szolgáltatások;
hangok, adatok, faxok, képek és információk vezeték nélküli elektronikus továbbítása; mozifilmek és audiovizuális műsorok
sugárzása; szövegek, üzenetek, információk, hang, kép és adatok terjesztése és továbbítása; videotelefon szolgáltatások; rádiós
műsorszórás; fizetős televíziós műsorszórás; online szolgáltatások és online továbbítások, azaz hang‑, kép‑ és videoadatok
továbbítása, valamint videotelefon‑konferenciák és videokonferenciák rendelkezésre bocsátása”;
–        41. osztály: „Fordítás; nevelés; szakmai képzés; szakmai gyakorlat; szórakoztatás; sport‑ és kulturális tevékenységek; különféle
kulturális és oktatási célú eszmecserék, kollokviumok, konferenciák, kongresszusok, szemináriumok, szimpóziumok, műhelyek
és kiállítások szervezése és lebonyolítása; szórakoztató események; show‑műsorok, játékok, sorsolások, vetélkedők, bálok,
sorshúzások, különböző nyereményjátékok gyártása, szervezése és lebonyolítása; filmgyártás; show‑műsorok, rádiós és televíziós
műsorok gyártása; szövegek és könyvek kiadása; golfpálya, szabadidőpark, üdülő‑ és pihenőterület üzemeltetése; színház, sportközpont,
sportcsarnok, stadion és zeneelőadások, sport‑ és egyéb szórakoztató események szervezésére szolgáló létesítmény üzemeltetése;
a nevelés, a szakmai képzés, a szakmai gyakorlat, a szórakozás, a sport vagy a kultúra területéhez tartozó felszerelések és
tárgyak bérbeadása; mindenfajta tájékoztató szöveg kiadása, terjesztése és szerkesztése; fitnesz klubok üzemeltetése; játéktermi
szolgáltatások nyújtása; játékkaszinók üzemeltetése; zenei gyártás; kép‑ és hangfelvételek; sport‑, játék‑, fogadó‑, és sorsolási
létesítmények szolgáltatásai (internet útján is); sport‑, játék‑, fogadó‑, és sorsolási felszerelések rendelkezésre bocsátása
(az interneten és internet útján is); játékokkal és különösen online számítógépes játékokkal, valamint játékok számítógépes
kiegészítéseivel kapcsolatos információk rendelkezésre bocsátása; helyfoglalásnak show‑műsorok és egyéb szórakoztató események
kapcsán történő megszervezése; hírriport szolgáltatások; sport‑ és wellness szolgáltatások; rádió‑ és televízióprogramok,
filmek, show‑műsorok és szórakoztató műsorok gyártása és egyenes közvetítése, sorsjátékokkal kapcsolatos szolgáltatások; számítógépes
játékok rendelkezésre bocsátása, amelyekhez a felhasználók világméretű informatikai hálózat vagy az internet útján férnek
hozzá; sportparkok szolgáltatásai; távvásárlási műsorok gyártása; hírműsor‑szolgáltatások a rádió és a televízió számára;
szabadidőtevékenységekhez kapcsolódó információk rendelkezésre bocsátása; számítógépes szakmai képzési és gyakorlati szolgáltatások;
zene‑, hang‑, film‑, video‑ és televízióstúdiók üzemeltetése; egészségvédő és fitnesz klubok szolgáltatásai; szórakoztatás
mozifilmek, zene, sport, video és színház útján; golfversenyek szervezése; játéktermek üzemeltetése; online könyvek és folyóiratok
elektronikus kiadása; helyfoglalás szórakoztató eseményekre; internetes közlésre szánt információs műsorok; televíziós műsorok
közvetlen értékesítése több csatorna számára; világméretű informatikai hálózat vagy az internet útján rendelkezésre bocsátott
interaktív játékok, interaktív szórakozások és nyereményjátékok, valamint találós kérdések és elektronikus szerencsejátékok;
események és versenyek szervezése a sport vagy a kultúra területén; televízióstúdió szolgáltatásai; fényképész szolgáltatásai;
játéktermek üzemeltetése; szerkesztőség szolgáltatásai; szórakoz(tat)ási tárgyú információk rendelkezésre bocsátása informatikai
hálózatok útján; rajongói klubok működtetése és szervezése; fitnesz klubok szolgáltatásai; egyenes adások szervezése; interkatív
számítógépes játékoknak több játékos részére történő rendelkezésre bocsátása az internet vagy elektronikus távközlési hálózatok
útján; audiovizuális felvételek bérbeadása; sportesemények szervezése és felszerelések e célú rendelkezésre bocsátása; sporttal,
sporteseményekkel és egyéb aktuális eseményekkel kapcsolatos információk; interneten elérhető elektronikus játékok és versenyek;
nyomonkövetési szolgáltatások a sport területén; játékkaszinók, szerencsejátékok, kártyajátékok, fogadások, sportfogadások,
ügyességi játékok és általában játékok üzemeltetése, működtetése és szervezése; informatikai hálózat útján kínált játékok;
játékok és versenyek szervezése; videojátékokkal, számítógépes játékokkal, játékautomatákkal, szórakoztatóközpontokkal és
vidámparkokkal kapcsolatos információk rendelkezésre bocsátása távközlési és informatikai hálózatok útján; szórakozással kapcsolatos
online információk rendelkezésre bocsátása számítógépes adatbázisból vagy az internetről; jegyfoglalás és helyfoglalás szórakoztató,
sport‑ és kulturális eseményekre; lóversenyek szervezése; játékkaszinók üzemeltetése; online számítógépes játékok rendelkezésre
bocsátása; játéktermek (szórakoztató automatákkal) és játékkaszinók, valamint különféle fogadási és sorsjátékközpontok üzemeltetése;
statisztikák kiadása”.
2008. szeptember 10‑i határozatával az elbíráló a szóban forgó valamennyi szolgáltatás vonatkozásában elutasította a bejelentést
a 40/94 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontja alapján (jelenleg a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének
b) és c) pontja).
2008. október 22‑én a felperes a 40/94 rendelet 57–62. cikke (jelenleg a 207/2009 rendelet 58–64. cikke) alapján fellebbezést
nyújtott be az elbíráló határozatával szemben.
2009. május 4‑i határozatával (a továbbiakban: megtámadott határozat) az OHIM negyedik fellebbezési tanácsa elutasította a
fellebbezést azzal az indokkal, hogy a BETWIN szómegjelölés valamennyi említett szolgáltatások vonatkozásában leíró jellegű
a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében, és nem rendelkezik megkülönböztető képességgel az említett
rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében.
A leíró jelleget illetően a fellebbezési tanács hangsúlyozta, hogy értékelését a szómegjelölés angol nyelvű jelentésére, és
ily módon az Unió angol nyelvű régióiban való észlelésére alapította. Lényegében azt állította, hogy egészében tekintve a
„bet” és a „win” elemek kombinációja a „fogadni és nyerni” lehetőséget idézi fel, és az angol nyelv szabályainak megfelelő
összetett szóról van szó, amelynek az első látásra egyértelmű jelentését semmiben nem módosítja az „and” (és) szó elhagyása.
Egyébiránt a fellebbezési tanács szerint ezen összetett szó jelentése közvetlenül érthető, mivel a szóban forgó szómegjelölés
közvetlenül és – a fogadásokra, illetve nyereményjátékokra vonatkozó ajánlatokkal érintett végső fogyasztótól az elemzés érdekében
megkövetelt – erőfeszítés nélkül azt sugallja, hogy a kínált szolgáltatások lehetővé teszik számára a fogadást annak érdekében,
hogy nyerjen valamit (a megtámadott határozat 15–17. pontja). Úgy vélte továbbá, hogy olyan két szóalak kombinációjáról van
szó, amelyek kölcsönhatásuk révén a megjelölt szolgáltatások fajtájáról és rendeltetéséről tájékoztatnak, és ezért csak leíróak
lehetnek (a megtámadott határozat 18. pontja). Egyébiránt elutasította a bejelentett szómegjelölés másik, „be twin” azaz „légy
iker” értelmezését, amely az érintett szolgáltatások vonatkozásában irreleváns üzenet (a megtámadott határozat 19. pontja).
A bejelentett védjeggyel érintett szolgáltatásokkal kapcsolatban a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 20. pontjában
megállapította, hogy azok elsősorban a szerencsejátékok és fogadások ágazatába tartozó olyan szolgáltatásokat érintik, amelyek
célja annak lehetővé tétele a végső fogyasztó számára, hogy fogadásokat tegyen, és nyereményekhez jusson hozzá. A megtámadott
határozat 21. pontjában ezenkívül úgy vélte, hogy a modern marketing különféle módokon társítja az értékesítéseket és a véletlenszerű
nyerési esélyeket, utalva különösen az olyan televíziós csatornákra és internetes ajánlatokra, amelyek szerencsejáték‑ és
fogadási elemeket tartalmaznak az értékesítések előmozdítása céljából, valamint a távvásárlást kínáló csatornákra. A fellebbezési
tanács egyébiránt a megtámadott határozat 22. pontjában rámutatott, hogy a fogadások és a nyereményjátékok ágazata olyan jelentős
forgalmat gerjesztő ágazattá vált, amelynek nem minősíthető valamennyi ajánlata komolynak. Ezenfelül a megtámadott határozat
23. pontjából következik, hogy a fellebbezési tanács szerint a bejelentésben szereplő szolgáltatások magukban foglalják azon
szolgáltatásokat, amelyek technikai szempontból szükségesek a fogadások és a nyereményjátékok megvalósításához és értékesítéséhez,
mely utóbbiak tekintetében a bejelentett védjegy szintén leíró jellegű, mivel azok lehetővé teszik a fogadások és a nyereményjátékok
lebonyolítása technikai feltételeinek teljesítését, ráadásul az utóbbiak alapvető elemét képezhetik játék‑ és szórakoztató
műsoroknak, például televíziós adások keretében. A 35. osztályba tartozó szolgáltatásokat illetően a fellebbezési tanács a
megtámadott határozat 24. pontjában többek között megállapította, hogy azok tárgyát olyan kereskedelmi és statisztikai kimutatások
képezik, amelyek a fogadást kínáló szempontjából a kockázat – azaz a nyereménysorolás tárgyát képező nyerési esély és a fogadással
érintett esemény valószínűsége közötti összefüggés – kiszámítása érdekében elengedhetetlenek. A további szolgáltatások, különösen
a 35. osztályba tartozók vonatkozásában a megtámadott határozat 25. pontjában kimondta, hogy azok igen általánosan az eladások
ösztönzését érintik, és tekintettel arra, hogy a lajstromozási kérelem a szóban forgó szolgáltatásokat igen általánosan érintette,
az elutasítást az említett szolgáltatások összessége vonatkozásában helyben kell hagyni, továbbá kijelentette, hogy valamennyi
szolgáltatás elválaszthatatlanul kapcsolódik egymáshoz.
A fellebbezési tanács ezenfelül a megtámadott határozat 26. pontjában megállapította, hogy a felperes előtte már nem hivatkozott
az esetlegesen összehasonlítható lajstromozott védjegyekre, és hozzátette, hogy az elbíráló mindenesetre jogosult volt azoknak
a kötelező erejük elismerése nélkül történő figyelembevételére.
A 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja vonatkozásában a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 27. pontjában
megállapította, hogy olyan leíró jelzésként, amelynek mindenki – még szakismeretek és elemzési erőfeszítések nélkül is – ugyanúgy
érti a jelentését, a lajstromoztatni kért szómegjelölés sem rendelkezik megkülönböztető képességgel. Egyébiránt úgy vélte,
hogy az kizárólag a bizonyos fogadásokban vagy játékokban való részvételre, illetve a gazdasági előnyöknek nyeremény formájában
történő megszerzésére vonatkozó általános ösztönzést hordozza magában, anélkül hogy pontosítaná a valamely szolgáltatóval
való esetleges kapcsolatot, és ezért nem rendelkezik megkülönböztető képességgel a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének
b) pontja értelmében.

A felek kérelmei
A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot és az elbíráló határozatát;
–        az OHIM‑ot kötelezze a költségek viselésére.
Az OHIM azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        utasítsa el a keresetet;
–        a felperest kötelezze a költségek viselésére.
A tárgyaláson a Törvényszék kérdésére a felperes pontosította, hogy eláll az első kereseti kérelmétől annyiban, amennyiben
az az elbíráló határozatának hatályon kívül helyezésére vonatkozik.

A jogkérdésről
Keresetének alátámasztására a felperes négy jogalapra hivatkozik, amelyek egyenként a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdése
c) pontjának megsértésén, az említett rendelet 7. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértésén, ugyanazon rendeletnek – az
egyenlő bánásmód elvével együttesen alkalmazandó – 83. cikkének megsértésén, valamint az emberi jogok és alapvető szabadságok
védelméről szóló, 1950. november 4‑én Rómában aláírt egyezmény (a továbbiakban: EJEE) 6. és 14. cikkének, továbbá az EK 49. cikknek
a megsértésén alapulnak.

A 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdése c) pontjának megsértésén alapuló első jogalapról
A felek érvei
A felperes azt állítja, hogy a fellebbezési tanács tévesen állapította meg, hogy a bejelentett védjegy leíró jellegű. Arra
hivatkozik, hogy az olyan szólelemény, amely egészében véve nem leíró jellegű, és szerkezetében szokatlan, mivel az angol
nyelvben szokatlan két ige kombinációja. Álláspontja szerint nem találhatók példák arra, hogy igét vagy főnevet kapcsolnának
a „bet” szóhoz összetett szó alkotása érdekében. Egyébiránt a „bet” (fogadni, fogadás) és a „win” (nyerni, nyeremény) kombinációjaként
a bejelentett védjegy nem az angol nyelvben megszokott szókapcsolat.
A felperes szerint a bejelentett védjegy állítólagos leíró jellegét nem igazolhatja azon körülmény, hogy a fogadások és a
szerencsejátékok területe időközben rendkívül jelentőssé vált.
A felperes ezenkívül arra hivatkozik, hogy a fellebbezési tanács a vizsgálata során nem tulajdonított elegendő jelentőséget
azon érvének, amely szerint a bejelentett védjegy a „be” és a „twin” szavak összetételeként is olvasható, úgy mint a beTwin
szoftver esetében, és azt a téves feltevést követte, amely szerint az átlagfogyasztó elsőként mindig a védjegy leíró jelentését
keresi.
A felperes végül másodlagosan rámutat, hogy az esetleges leíró jellegre vonatkozó következtetés legfeljebb azon szolgáltatások
tekintetében igazolt, amelyek közvetlenül a fogadásokhoz és szerencsejátékokhoz kapcsolódó szolgáltatások nyújtásához kapcsolódnak.
Az OHIM vitatja a felperes érveit, és azt állítja, hogy a „betwin” kifejezés leíró jellegű.
Különösen a lajstromozási kérelemben szereplő szolgáltatások vonatkozásában az OHIM megjegyzi, hogy a BETWIN szómegjelölés
leíró jellegű a szerencsejátékok ágazatába tartozó szolgáltatások, illetve a védjegybejelentésben említett azon szolgáltatások
tekintetében, amelyek technikai szempontból szükségesek a fogadások és a nyereményjátékok értékesítéséhez. Rámutat, hogy a
kérelemben említett, a 35., 38. és 41. osztályba tartozó valamennyi szolgáltatás elválaszthatatlanul kapcsolódik egymáshoz,
és legalábbis szoros és megbonthatatlan kapcsolat áll fenn e szolgáltatások, illetve a sport‑ és egyéb fogadások, a szerencsejátékok,
a sorsolások, a nyereményjátékok és hasonlók között, továbbá arra, hogy az említett szolgáltatások kifejezetten az utóbbiak
megvalósulását feltételezik.
A Törvényszék álláspontja
A 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében a megjelölés nem lajstromozható, „ha kizárólag olyan jelekből
vagy adatokból áll, amelyeket a forgalomban az áru vagy a szolgáltatás fajtája, minősége, mennyisége, rendeltetése, értéke,
földrajzi származása, előállítási vagy teljesítési ideje, illetve egyéb jellemzője feltüntetésére használhatnak”. Ugyanazon
cikk (2) bekezdése szerint „[a]z (1) bekezdést akkor is alkalmazni kell, ha a kizáró ok csak a Közösség egy részében áll fenn”.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja kizárja, hogy az ott említett
jeleket vagy adatokat védjegyként lajstromozzák, és ezáltal egyetlen vállalkozás számára fenntartsák. Ez a rendelkezés tehát
azt a közérdekű célt szolgálja, hogy az ilyen jeleket vagy adatokat bárki szabadon használhassa (lásd a Törvényszék T‑458/05. sz.,
Tegometall International kontra OHIM – Wuppermann (TEK) ügyben 2007. november 20‑án hozott ítélet [EBHT 2007., II‑4721. o.]
77. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot, valamint a T‑304/06. sz., Reber kontra OHIM – Chocoladefabriken
Lindt & Sprüngli (Mozart) ügyben 2008. július 9‑én hozott ítélet [EBHT 2008., II‑1927. o.] 86. pontját).
A 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontjában említett megjelölések nem képesek betölteni a védjegy alapvető
rendeltetését, nevezetesen az áru vagy szolgáltatás kereskedelmi eredetének azonosítását, lehetővé téve ily módon az adott
védjeggyel megjelölt árut vagy szolgáltatást megszerző fogyasztó számára, hogy valamely későbbi vásárlás alkalmával pozitív
tapasztalat esetén ugyanazt válassza, míg mást válasszon, amennyiben a védjegyről negatív tapasztalatot szerzett (lásd a Törvényszék
T‑348/02. sz., Quick kontra OHIM (Quick) ügyben 2003. november 27‑én hozott ítéletének [EBHT 2003., II‑5071. o.] 28. pontját
és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot, a fenti 21. pontban hivatkozott Mozart‑ügyben hozott ítéletének 87. pontját,
továbbá lásd ebben az értelemben a C‑191/01. P. sz., OHIM kontra Wrigley ügyben 2003. október 23‑án hozott ítélet [EBHT 2003.,
I‑12447. o.] 30. pontját).
A 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontjának hatálya alá azok a jelek vagy adatok esnek, amelyek a érintett
vásárlóközönség szempontjából általános használatban közvetlenül vagy lényeges jellemzőjére utalással leírják azon árut vagy
szolgáltatást, amelynek tekintetében a lajstromozást kérték (lásd a Törvényszék T‑19/04. sz., Metso Paper Automation kontra
OHIM (PAPERLAB) ügyben 2005. június 22‑én hozott ítéletének [EBHT 2005., II‑2383. o.] 24. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési
gyakorlatot, valamint a fenti 21. pontban hivatkozott Mozart‑ügyben hozott ítélet 88. pontját).
A fentiekből következően ahhoz, hogy valamely megjelölés az említett rendelkezésben kimondott tilalom alá essen, a szóban
forgó árukkal vagy szolgáltatásokkal kellőképpen közvetlen és konkrét kapcsolatot kell mutatnia ahhoz, hogy lehetővé tegye
az érintett vásárlóközönség számára, hogy azonnal és további gondolkodás nélkül észlelje a szóban forgó áruk és szolgáltatások,
illetve azok valamely jellemzőjének leírását (lásd a fenti 23. pontban hivatkozott PAPERLAB‑ügyben hozott ítélet 25. pontját
és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
Szintén emlékeztetni kell arra, hogy valamely megjelölés leíró jellegét egyrészről az érintett vásárlóközönség által a megjelölésnek
tulajdonított értelem szempontjából, másrészről az érintett áruk és szolgáltatások vonatkozásában lehet csak megítélni (lásd
a Törvényszék T‑316/03. sz., Münchener Rückversicherungs‑Gesellschaft kontra OHIM (MunichFinancialServices) ügyben 2005. június
7‑én hozott ítéletének [EBHT 2005., II‑1951. o.] 26. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
Ami a jelen ügyben azt a vásárlóközönséget illeti, amely vonatkozásában a szóban forgó feltétlen kizáró okot értékelni kell,
a fellebbezési tanács lényegében azt állította, hogy az átlagos fogyasztókból áll, amit a felperes sem vitat. Egyébiránt azon
körülményre tekintettel, hogy a BETWIN szómegjelölés angol szavakból áll, a fellebbezési tanács jogosan állította, hogy az
– különösen az angol nyelvű vásárlóközönség szempontjából – leíró jellegű.
Meg kell tehát vizsgálni, hogy az említett vásárlóközönség szempontjából kellően közvetlen és konkrét kapcsolat áll‑e fenn
a szóban forgó szómegjelölés és azon szolgáltatások között, amelyek vonatkozásában a lajstromozást kérték.
Az érintett szolgáltatásokat illetően a fenti 2. pontból kitűnik, hogy azok a 35., 38. és 41. osztályba tartoznak. A felek
jogosan értenek egyet abban, hogy azok egyrészről olyan szolgáltatásokat foglalnak magukban, amelyek tárgya fogadások és szerencsejátékok
kínálata, másrészről pedig olyan szolgáltatásokat, amelyek nem állnak közvetlen kapcsolatban ezen ágazattal. Az utóbbiak kapcsán
a felperes másodlagosan azt állítja, hogy a bejelentett védjegy azok vonatkozásában semmi esetre sem tekinthető leíró jellegűnek.
A Törvényszék hasznosnak ítéli a megtámadott határozat jogszerűségének elsőként a szolgáltatások azon első csoportja tekintetében
történő vizsgálatát, amelynek tárgya fogadások vagy szerencsejátékok kínálata.
–       A bejelentett védjegynek azon szolgáltatások tekintetében fennálló leíró jellegéről, amelyek tárgya fogadások vagy szerencsejátékok
kínálata
Emlékeztetni kell arra, hogy ahhoz, hogy valamely neologizmusból vagy különböző alkotóelemek kombinációjából képzett szóból
álló megjelölés a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében leíró jellegűnek legyen tekinthető, nem
elegendő, ha csupán az egyes alkotóelemek tekintetében lehet megállapítani a leíró jelleget. Az ilyen jelleget a neologizmusnál
vagy magánál a szónál is meg kell állapítani (a Törvényszék fenti 23. pontban hivatkozott PAPERLAB‑ügyben hozott ítéletének
26. pontja, a T‑207/06. sz., Europig kontra OHIM (EUROPIG) ügyben 2007. június 14‑én hozott ítéletének [EBHT 2007., II‑1961. o.]
28. pontja és a T‑343/07. sz., allsafe Jungfalk kontra OHIM (ALLSAFE) ügyben 2009. március 25‑én hozott ítéletének [az EBHT‑ban
nem tették közzé] 22. pontja).
Valamely olyan neologizmusból vagy összetett szóból alkotott védjegy, amelyben az alkotóelemek mindegyike leíró jellegű a
védjegybejelentéssel érintett áruk vagy szolgáltatások tekintetében, önmagában is leíró jellegű ezen áruk vagy szolgáltatások
jellemzői tekintetében a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében, hacsak nincs érzékelhető eltérés
a neologizmus vagy szó és az azt alkotó elemek egyszerű összessége között. Ez azt feltételezi, hogy mivel a kombináció szokatlan
jellegű a nevezett áruk és szolgáltatások vonatkozásában, a szó vagy a neologizmus által keltett benyomás kellően távol esik
attól, amit az alkotóelemek egyszerű egybeírása kelt, és így többletértelmet hordoz a nevezett alkotóelemek összességéhez
képest. E tekintetben szintén jelentősége van a szóban forgó kifejezés megfelelő lexikai és nyelvtani szabályokra tekintettel
történő vizsgálatának (lásd a fenti 29. pontban hivatkozott ALLSAFE‑ügyben hozott ítélet 23. pontját és az ott hivatkozott
ítélkezési gyakorlatot).
A bejelentett védjegynek a jelen ügyben érintett vásárlóközönség általi megértését illetően meg kell jegyezni – ahogyan arra
a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 16. pontjában, az elbíráló álláspontját megerősítve rámutatott –, hogy a bejelentett
védjegy két angol szóból, a „bet” (fogadni, fogadás) és a „win” (nyerni, nyeremény) szavakból áll. Az angol nyelv köznapi
kifejezéseiről van szó, amit a felperes egyébiránt nem vitat.
Az említett két szó kombinációját illetően a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 16. és 17. pontjában utalt arra,
hogy az összességében tekintve a „fogadás és nyerés” lehetőségét idézi fel. Álláspontja szerint e kombináció közvetlenül érthető
az érintett vásárlóközönség számára, ráadásul szoros kapcsolat áll fenn a két szó jelentése között: azért fogadunk, hogy nyerjünk,
illetve a nyeréshez előbb téteket kell tenni. Ezen értékelésnek helyt kell adni. Ahogyan ugyanis a fellebbezési tanács megállapítja,
az „and” szó elhagyása semmit nem vesz el a „betwin” összetett szó egyértelmű jelentéséből. Ugyanis akár két egymást követő
főnévként, főnévi igenévként vagy felszólító módú igealakként értjük, nem olyan szokatlan vagy önkényes összetételről van
szó, amelynek az értelme távol esne az azt alkotó elemek egyszerű összességének értelmétől.
A szóban forgó szolgáltatásokat illetően a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 20. pontjában példaként említi az alábbi
leírásnak megfelelő szolgáltatásokat: „előadások, játékok, sorsolások, versenyek, bálok, sorshúzások, üzleti versenyek tervezése
és fejlesztése; szórakoztató események; show‑műsorok, játékok, sorsolások, vetélkedők, bálok, sorshúzások, különböző nyereményjátékok
gyártása, szervezése és lebonyolítása; játékkaszinók üzemeltetése; sport‑, játék‑, fogadó‑, és sorsolási létesítmények szolgáltatásai
(internet útján is); sport‑, játék‑, fogadó‑, és sorsolási felszerelések rendelkezésre bocsátása (az interneten és internet
útján is); játéktermek üzemeltetése; interaktív számítógépes játékok rendelkezésre bocsátása, játékkaszinók, szerencsejátékok,
kártyajátékok, fogadások, sportfogadások, ügyességi játékok és általában játékok üzemeltetése, lebonyolítása és szervezése;
játékautomaták; játékkaszinók üzemeltetése; játéktermek üzemeltetése; különféle fogadási és sorsjátékközpontok üzemeltetése”
(a továbbiakban: a megtámadott határozat 20. pontjában említett szolgáltatások).
A védjegybejelentéssel érintett – a fenti 2. pontban említett –szolgáltatásokat magukban foglaló három osztály, azaz a 35.,
38. és 41. osztály kapcsán meg kell jegyezni, hogy a 35. osztályba tartozó szolgáltatások között szerepelnek az alábbi szolgáltatások:
„előadások, játékok, sorsolások, versenyek, bálok, sorshúzások, pályázatok tervezése és fejlesztése üzleti, szervezési és
hirdetési szempontból”, amelyekre – tekintettel arra, hogy szinte azonosak a megtámadott határozat 20. pontjában említett
szolgáltatásokkal – vonatkoznak a fellebbezési tanács által az említett 20. pontban kifejtett érvek, még ha ezt a megtámadott
határozat kifejezetten nem is jelzi. A 38. osztályt illetően, az ott felsorolt egyik szolgáltatás sem felel meg a megtámadott
határozat ugyanazon 20. pontjában említett szolgáltatásoknak. A 41. osztályba tartozó szolgáltatásokat illetően meg kell állapítani,
hogy részben a megtámadott határozat 20. pontjában említett szolgáltatásokról van szó (lásd a fenti 33. pontot).
Rá kell mutatni, hogy a fogadások és szerencsejátékok ágazatának az előző két pontban leírt szolgáltatásai vonatkozásában
a fellebbezési tanács jogosan állapította meg a megtámadott határozat 20. pontjában, hogy e szolgáltatások célja annak lehetővé
tétele a végső fogyasztó számára, hogy fogadásokat tegyen és nyereményeket érjen el. Ezért a szolgáltatások vonatkozásában
a fenti 32. pontban szereplő azon megállapítás, amely szerint nincs érzékelhető eltérés a „betwin” neologizmus és az azt alkotó
elemek egyszerű összessége között, teljes mértékben releváns. Ahogyan ugyanis a fellebbezési tanács a megtámadott határozat
18. pontjában rámutat, a „bet” és a „win” szavak kölcsönhatásukban egyértelműen a szóban forgó szolgáltatások rendeltetéséről
és használatuk körülményeiről tájékoztatnak, és ezért azok tekintetében leíró jellegűek. Hasonlóképpen, az ilyen jellegű szolgáltatásokat
illetően a „betwin” kombinált kifejezés az érintett vásárlóközönség számára a fogadás és a nyerés lehetőségét idézi fel.
A felperes által felhozott egyik érv sem cáfolja ezen értékelést.
A felperes állításával ellentétben az a körülmény, hogy a két ige kombinációja az angol nyelvben szokatlan, és a szókészletben
nem szerepel a „bet” szó és valamely másik szó kombinációja, nem jár azzal a következménnyel, hogy a „bet” és a „win” szavak
a jelen ügyben ne rendelkeznének az érintett vásárlóközönség által azonnal érzékelhető értelemmel, sem pedig azzal, hogy az
említett kombináció bármilyen megértési nehézséget teremtene. Figyelembe véve ugyanis a két szó jelentése közötti szoros kapcsolatot,
az „és” szó vagy az „&” jel elhagyása nem akadályozza annak megértését, hogy a kínált szolgáltatások a nyerés érdekében tett
fogadást teszik lehetővé. Mindenesetre – ahogyan arra a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 15. pontjában rámutatott –,
azon körülmény, hogy szavaknak kötőjel vagy szóköz nélkül egyetlen szóba egybeírt kombinációjáról van szó, nem meghatározó,
egyébiránt pedig az a tény sem, hogy az olyan szó, amely a szókészletben nem található meg (lásd ebben az értelemben és analógia
útján a Törvényszék T‑345/99. sz., Harbinger kontra OHIM (TRUSTEDLINK) ügyben 2000. október 26‑án hozott ítéletének [EBHT 2000.,
II‑3525. o.] 37. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
A felperes azon érvét illetően, amely szerint a bejelentett védjegy leíró jellegét nem igazolhatja azon körülmény, hogy a
fogadások és a szerencsejátékok területe időközben rendkívül jelentőssé vált, rá kell mutatni, hogy a fellebbezési tanács
– még ha valóban meg is állapítja a megtámadott határozat 22. pontjában azon körülményt, hogy a szóban forgó ágazat jelentős
forgalmat idéz elő, és a fogyasztóvédelmet érintő jogi kérdéseket vet fel – ebből azonban nem vont le semmilyen következtetést
a bejelentett védjegynek azon szolgáltatások tekintetében fennálló leíró jellege tekintetében, amelyek tárgya fogadások és
szerencsejátékok kínálata.
Azon érvet illetően, hogy létezik egy „beTwin” elnevezésű szoftver, és ezért a bejelentett védjegyet az érintett vásárlóközönség
a „be” és a „twin” szavak kombinációjaként is olvashatja, emlékeztetni kell arra – ahogyan arra az OHIM is hivatkozik –, hogy
a szómegjelölés lajstromozását a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében meg kell tagadni, ha a szómegjelölés
lehetséges jelentései közül legalább egy az érintett áruk vagy szolgáltatások egyik jellemzőjét jelöli (a fenti 22. pontban
hivatkozott OHIM kontra Wrigley ítélet 32. pontja és a C‑265/00. sz. Campina Melkunie ügyben 2004. február 12‑én hozott ítélet
[EBHT 2004., I‑1699. o.] 38. pontja). Figyelembe véve azon körülményt is, hogy a különböző módokon írható szóvédjegy bejelentése
keretében el kell vonatkoztatni a szóban forgó szoftver beTwin elnevezésének különös írásmódjától, az ítélkezési gyakorlatból
következik, hogy a szóban forgó összetett szónak valamely konkrét területen való tényleges különös használata nem zárja ki,
hogy olyan szolgáltatások esetében, amelyek közvetlen kapcsolatban állnak a fogadások és játékok ágazatával, a „betwin” kifejezést
a fogadás és a nyerés lehetőségére történő utalásként lehessen érteni.
A fentiekből az következik, hogy helyben kell hagyni a fellebbezési tanács azon megállapítását, amely szerint a bejelentett
BETWIN védjegy leíró jellegű a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében azon szolgáltatások tekintetében,
amelyek tárgya fogadások vagy szerencsejátékok kínálata.
–       A bejelentett védjegynek azon szolgáltatások tekintetében fennálló leíró jellegéről, amelyeknek nem tárgya fogadások vagy
szerencsejátékok kínálata
A fellebbezési tanács a megtámadott határozat 25. pontjában rámutat, hogy az említett szolgáltatások elnevezésük alapján elválaszthatatlanul
kapcsolódnak egymáshoz. Egyébiránt álláspontja szerint a 35., 38. és 41. osztályba tartozó szolgáltatások rendkívül hosszú
felsorolása alapján nem lehetséges azon szolgáltatások azonosítása, amelyek semmilyen kapcsolatban nem állnak a fogadásokkal
vagy a nyereményjátékokkal, illetve azoké, amelyek az említett fogadásokkal vagy nyereményjátékokkal csak véletlenszerű kapcsolatban
vannak.
E vonatkozásban a Bíróság emlékeztetett arra, hogy egyrészt a feltétlen kizáró okok vizsgálatának a védjegybejelentésben szereplő
valamennyi árura vagy szolgáltatásra vonatkoznia kell, másrészt az OHIM‑nak a védjegybejelentést elutasító határozatát főszabály
szerint valamennyi említett áru vagy szolgáltatás vonatkozásában meg kell indokolnia (lásd a C‑282/09. P., CFCMCEE kontra
OHIM ügyben 2010. március 18‑án hozott végzés 37. pontját [az EBHT‑ban még nem tették közzé] és az ott hivatkozott ítélkezési
gyakorlatot).
Kétségtelen, hogy ha valamely áru‑ vagy szolgáltatáscsoportra ugyanaz a kizáró ok vonatkozik, az OHIM‑nak elegendő valamennyi
érintett árura vagy szolgáltatásra vonatkozóan átfogó indokolást adnia (lásd analógia útján a Bíróság C‑239/05. sz. BVBA Management,
Training en Consultancy ügyben 2007. február 15‑én hozott ítéletének [EBHT 2007., I‑1455. o.] 37. pontját).
E lehetőség azonban nem veszélyeztetheti azt a lényeges követelményt, hogy az uniós jog által biztosított valamely jogban
való részesítést elutasító valamennyi határozat bírói felülvizsgálat tárgya lehessen, amely felülvizsgálatnak biztosítania
kell az adott jog hatékony védelmét, és ebből adódóan az elutasítás indokolásának jogszerűségére kell irányulnia (lásd a fenti
42. pontban hivatkozott CFCMCEE kontra OHIM ügyben hozott végzés 39. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a fellebbezési tanács azon lehetősége, hogy több árura vagy szolgáltatásra vonatkozóan
átfogó indokolást adjon, csak olyan árukra és szolgáltatásokra terjedhet ki, amelyek között kellően közvetlen és konkrét kapcsolat
áll fenn ahhoz, hogy olyan kellően homogén csoportot alkossanak, amelynek alapján a szóban forgó határozat indokolását alkotó
ténybeli és jogi megfontolások összessége egyrészt minden egyes, e csoportba tartozó termék és szolgáltatás vonatkozásában
megfelelően kifejezi a fellebbezési tanács által alkalmazott érvelést, másrészt minden egyes érintett árura és szolgáltatásra
nézve önállóan lehet alkalmazni (lásd a Törvényszék T‑118/06. sz., Zuffa kontra OHIM (ULTIMATE FIGHTING CHAMPIONSHIP) ügyben
2009. április 2‑án hozott ítéletének [EBHT 2009., II‑841. o.] 28. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot). Közelebbről
még abban az esetben is, ha a szóban forgó áruk vagy szolgáltatások a Nizzai Megállapodás értelmében azonos osztályba tartoznak,
önmagában ez a tény nem elegendő a kellő homogenitás megállapításához, mivel ezen osztályok gyakran a termékek vagy szolgáltatások
olyan széles skáláját fogják át, amelyek között nem szükségszerűen áll fenn kellően közvetlen és konkrét kapcsolat (a fenti
42. pontban hivatkozott CFCMCEE kontra OHIM ügyben hozott végzés 40. pontja).
Egyébiránt az indokolás hiánya vagy elégtelensége, amely az EK 253. cikk értelmében vett lényeges eljárási szabályok megsértésének
körébe tartozik, olyan közrendi ok, amelyre hivatalból kell hivatkozni (lásd a Törvényszék T‑389/03. sz., Dainichiseika Colour & Chemicals
Mfg. kontra OHIM – Pelikan (Pelikán ábrázolása) ügyben 2008. április 17‑én hozott ítélet [az EBHT‑ban nem tették közzé] 85. pontját
és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
A jelen ügyben először is pontosítani kell, hogy az előző pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatból következik, hogy az
OHIM által a tárgyaláson felhozott azon érvet, amely szerint a megtámadott határozat indokolásának hiányára vagy elégtelenségére
vonatkozó kifogás elkésett, el kell utasítani.
Egyébiránt a Törvényszék által a tárgyaláson feltett azon kérdésre adott választ illetően, amelyben az OHIM‑ot annak pontosítására
kérte, hogy a bejelentett védjeggyel érintett szolgáltatások mely osztályaira alkalmazandók a megtámadott határozat 20. és
azt követő pontjaiban szereplő okok, az utóbbi arra hivatkozott, hogy az említett határozat 20–22. pontja a 38. és a 41. osztályba
tartozó szolgáltatásokra vonatkozik, és a 24. ponttól kezdődően a fellebbezési tanács a 35. osztállyal foglalkozott. Emlékeztetett
arra is, hogy az ítélkezési gyakorlat lehetővé teszi a szolgáltatások csoportosítását, és ezért nem kell szó szerint átvenni
a lajstromozási kérelemben szereplő valamennyi szolgáltatást.
Meg kell állapítani, hogy a megtámadott határozat csak kevés tájékozódási pontot kínál a különböző kizáró okoknak a bejelentett
védjeggyel érintett – a 25., 28. és 41. osztályba tartozó és a fenti 2. pontban felsorolt – rendkívül nagyszámú szolgáltatáshoz
történő kapcsolásához, továbbá hogy e határozat figyelmes elolvasása nem teszi lehetővé az OHIM előző pontban említett elemzésének
elfogadását.
Először is – ahogyan különösen a fenti 34. pontban is megvitatásra került – a szolgáltatásoknak egyrészt a 35. osztályba,
másrészt a 41. osztályba tartozó egy része egyértelműen kapcsolatba hozható a megtámadott határozat 20. pontjában említett
okokkal.
A továbbiak tekintetében elsősorban a 35. osztályba tartozó szolgáltatások vonatkozásában elmondható, hogy azok a széles értelemben
vett hirdetés területéhez kapcsolódó szolgáltatásokat foglalják magukban. Márpedig a fenti 34. pontban említett szolgáltatásokon
kívül az említett 35. osztály több olyan szolgáltatást is tartalmaz, amelyek – még ha a széles értelemben vett hirdetés területéhez
is tartoznak – rendkívül sokfélék, mivel olyan eltérő szolgáltatásokról van szó, mint például „üzleti tanácsadási szolgáltatás”,
„könyvelés”, „könyvelési szolgáltatások”, „gazdasági kutatás és adatgyűjtés”, „import‑export ügynökségek (működtetése)”, „reklámanyagok
kölcsönzése”, „hirdetés plakátokon”, „elosztó‑, adagolóautomaták kölcsönzése”, „munkaerő‑toborzás”, „munkaerő kiválasztása
pszichológiai tesztek segítségével”, vagy „információk számítógépes adatbázisokba való rendezése”.
A megtámadott határozat 21. pontjában szereplő azon indok, amely szerint lényegében a modern marketing összekapcsolja a különböző
eladási módokat és a véletlenszerű nyerési esélyeket, nem kínál olyan vizsgálati megközelítést, amely lehetővé tenné a szóban
forgó valamennyi szolgáltatásnak egyetlen egynemű csoportba tartozóként történő besorolását.
A megtámadott határozat 24. pontjában szereplő azon megállapítást illetően, amely szerint az említett 35. osztályba olyan
szolgáltatások is tartoznak, amelyek tárgyát a fogadások kínáláshoz elengedhetetlen kereskedelmi és statisztikai kimutatások
képezik, meg kell állapítani, hogy az rendkívül általános, és a vizsgált osztályba tartozó szolgáltatásoknak legfeljebb egy
részére alkalmazható. Egyébiránt nem a Törvényszék feladata annak megállapítása, hogy ezen érv a 35. osztályba tartozó szolgáltatások
közül melyekre alkalmazható.
Hasonlóképpen a megtámadott határozat 25. pontjában a fellebbezési tanács vizsgált bizonyos szolgáltatásokat, és különösen
a 35. osztályba tartozókat. Azt állította, hogy az utóbbiak igen általánosan az eladásösztönzést érintik „egyrészről maguk
a sportfogadások eladása ösztönzésének formájában, másrészről pedig a sportfogadások célzott megvalósítása formájában egyéb
áruk vagy szolgáltatások eladásának elősegítése céljából”. Példaként említi a hirdetési szolgáltatásokat, az üzletvezetési
szolgáltatásokat, a kereskedelmi adminisztrációt, az újságcikkek gyűjtését és a szponzorálást. Ezen indokok sem elegendők
annak megállapításához, hogy a 35. osztályba tartozó olyan heterogén szolgáltatások, mint amelyek a fenti 51. pontban szerepelnek,
kellően egynemű csoportot alkotnak ahhoz, hogy lehetővé tegyék a bejelentett védjegy leíró jellegére vonatkozó átfogó indokolásnak
az e szolgáltatások vonatkozásában történő alkalmazását.
A fellebbezési tanács a megtámadott határozat 25. pontjában hozzátette, hogy mivel a lajstromozási kérelem a szóban forgó
szolgáltatásokat igen általánosan érinti, az elutasítást az említett szolgáltatások összessége vonatkozásában kellett helyben
hagyni. E tekintetben hivatkozik a T‑359/99. sz., DKV kontra OHIM (EuroHealth) ügyben 2001. június 7‑én hozott ítélet (EBHT 2001.,
II‑1645. o.) 33. pontjára, ahol a Törvényszék megállapította, hogy mivel a felperes a szóban forgó megjelölés lajstromozását
az említett ügyben a „biztosítás” csoportjába tartozó valamennyi szolgáltatás vonatkozásában kérte, anélkül hogy közöttük
különbséget tett volna, helyben kell hagyni a fellebbezési tanács értékelését, mivel az e szolgáltatások összességére vonatkozott.
Mindazonáltal a védjegybejelentésben fajta szerint leírt olyan osztály esete, mint a „biztosítások és pénzügyi szolgáltatások”,
nem ültethető át a jelen ügyre, ahol a szolgáltatások rendkívül szerteágazó jegyzékét nyújtották be.
Másodszor a 38. osztályba tartozó, a távközlési ágazatot érintő szolgáltatásokat illetően meg kell említeni, hogy – bár magukban
foglalnak olyan különféle szolgáltatásokat is, mint különösen a rádiós és televíziós műsorszolgáltatás kábelhálózatok közvetítésével
is, a hírügynökségek, a telefonkonferencia‑szolgáltatások, a műholdas átvitel, a telefonszolgáltatások, a távvásárlási műsorok
sugárzása – azok tekinthetők úgy, hogy az átfogó indokolás szempontjából szolgáltatások egynemű csoportját alkotják.
Még ha a 38. osztályt nem is említi kifejezetten, a megtámadott határozat 23. pontjában kifejtett érvelés egyértelműen a szolgáltatások
e csoportjához kapcsolódik. A fellebbezési tanács e pontban különösen rámutat arra, hogy a bejelentéssel érintett szolgáltatások
magukban foglalják a fogadások és nyereményjátékok megvalósításához és értékesítéséhez technikai szempontból szükséges szolgáltatásokat,
azaz a televíziós műsorok sugárzását, különösen az úgynevezett fizetős csatornákat, az internetet és a megfelelő számítógépes
játékokat. Ezenfelül álláspontja szerint az ilyen fogadások és játékok játék‑ és szórakoztató műsorok fő elemeit képezhetik,
beleértve azt is, ha televíziós sugárzás keretébe illeszkednek. Azt is pontosítja, hogy a sportesemények televíziós közvetítését
gyakran kísérik valamely magánszolgáltató fogadási arányokra vonatkozó információi.
Azon körülmény, hogy technikai szempontból különféle típusú szolgáltatások szükségesek a fogadások és szerencsejátékok megvalósításához,
értékesítéséhez, vagy pedig az ilyen fogadások és játékok televíziós vagy egyéb játék‑ és szórakoztató műsorok fő elemeit
képezhetik, nem hoz létre kellően közvetlen és konkrét kapcsolatot a bejelentett BETWIN védjegy – amelyről bebizonyosodott,
hogy az érintett vásárlóközönség számára a fogadás és a nyerés lehetőségét idézi fel –, és e szolgáltatások között, amelyeknek
– még ha technikai eszközül is szolgálhatnak a játékok és fogadások ágazatában – önmagukban nem tárgya fogadások megvalósítása,
sem pedig nyeremények ilyen módon való elérése. Egyébiránt a megtámadott határozat 21. pontjában szereplő azon utalásokat
illetően, amelyek a marketingszolgáltatásokkal, a televíziós csatornákkal és az interneten eladásösztönzési céllal szerencsejáték‑
és fogadási elemeket tartalmazó ajánlatokkal, valamint a szerencseelemeket tartalmazó, eladásösztönzési célból fogadásokat
felidéző távvásárlási csatornákkal kapcsolatosak, mivel e pont nem hivatkozik konkrétan a 38. osztályra, a Törvényszéknek
nincs lehetősége annak megállapítására, hogy ezen érvelés a bejelentett védjegynek az említett osztályba tartozó szolgáltatások
vonatkozásában fennálló leíró jellegének bizonyítására vonatkozik‑e, és ezért a megtámadott határozat indokolásának hiányát
e tekintetben is meg kell állapítani.
Azt a következtetést kell tehát levonni, hogy a fellebbezési tanács nem bizonyította kellőképpen a bejelentett védjegy leíró
jellegét a 38. osztályba tartozó szolgáltatások vonatkozásában, és ezért e szolgáltatások vonatkozásában helyt kell adni a
207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértésére alapított jogalapnak.
Harmadszor a 41. osztály vonatkozásában meg kell állapítani, hogy a megtámadott határozat azt csak a leíró jellegre vonatkozó,
a 25. pontjában szereplő következtetésben említi (lásd a fenti 41. pontot). Ahogyan a fenti 34. pontban is hangsúlyt kapott,
az ezen osztályba tartozó szolgáltatások egy része egyértelműen a játékok és fogadások ágazatába tartozik. Az említett osztály
bizonyos, az informatika és a távközlés, valamint a sport területéhez kapcsolódó szolgáltatásokat is magában foglal. Ezenfelül
a 41. osztályba tartozó szolgáltatások több heterogén szolgáltatást érintenek, mint például a fordítás; nevelés; szakmai képzés;
különféle kulturális és oktatási célú eszmecserék, kollokviumok, konferenciák, kongresszusok, szemináriumok, szimpóziumok,
műhelyek és kiállítások szervezése és lebonyolítása, szövegek és könyvek kiadása, fényképész szolgáltatásai, egészség(védő)
és kondicionáló klubok szolgáltatásai.
Még ha a megtámadott határozat egyes indokait úgy is kell értelmezni, hogy azok a 41. osztályba tartozó bizonyos szolgáltatásokra
vonatkoznak, különösen azokra, amelyek az informatika és a távközlés, valamint a sport területéhez kapcsolódnak, figyelembe
véve az említett osztályba tartozó szolgáltatások heterogenitását és a megtámadott határozat rájuk vonatkozó kifejezett vizsgálatának
hiányát, a fenti 46. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatnak megfelelően – a 41. osztályba tartozó, de a megtámadott határozat
20. pontjában kifejezetten nem említett szolgáltatások vonatkozásában – hivatalból hivatkozni kell azon körülményre, hogy
a fellebbezési tanács nem indokolta kellőképpen az említett határozatot annak említésével – ahogyan tennie kellett volna –,
hogy szolgáltatások olyan homogén csoportjáról van szó, amelyre az e szolgáltatások vonatkozásában bejelentett védjegy leíró
jellege tekintetében átfogó indokolást alkalmazhatott.
A fentiekből következik, hogy a fellebbezési tanács helyesen állapította meg a védjegy leíró jellegét a megtámadott határozat
20. pontjában említett szolgáltatások, valamint a 35. osztályba tartozó alábbi szolgáltatások vonatkozásában: „előadások,
játékok, sorsolások, versenyek, bálok, sorshúzások, pályázatok tervezése és fejlesztése üzleti, szervezési és hirdetési szempontból”.
Helyt kell azonban adni az első jogalapnak a 38. osztályba tartozó szolgáltatások vonatkozásában, és a megtámadott határozatot
a 35. osztályba tartozó további és a 41. osztályba tartozó – a megtámadott határozat 20. pontjában kifejezetten nem említett –
szolgáltatásokra vonatkozó hivatalbóli indokolás hiánya miatt is hatályon kívül kell helyezni.

A 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértésén alapuló második jogalapról
A felek érvei
A felperes azt állítja, hogy a bejelentett BETWIN védjegy rendelkezik a megkülönböztető képességnek a lajstromozáshoz szükséges
minimumával, mivel mind az átlagfogyasztók, mind pedig a szakmabeli közönség – szokatlan és eddig nem használt formája miatt –
a származás jelzését látják benne. Másodlagosan arra hivatkozik, hogy mindenesetre az érintett vásárlóközönség származásjelző
értelemben vett megkülönböztető képességet tulajdonít a bejelentett védjegynek azon szolgáltatások vonatkozásában, amelyek
nincsenek kapcsolatban a fogadásokkal és a szerencsejátékokkal, mint például a távközlési szolgáltatások.
Az OHIM úgy véli, hogy mivel a szóban forgó megjelölés leíró jellegű, ezért megkülönböztető képességgel sem rendelkezik. Vitatja
azon érvet, miszerint a bejelentett BETWIN védjegy rendelkezik a megkülönböztető képesség szükséges minimumával. Álláspontja
szerint e védjegy kizárólag általános ösztönzést hordoz bizonyos fogadásokban vagy játékokban való részvételre, és ezért nem
alkalmas a felperes szolgáltatásainak a más vállalkozások által kínált szolgáltatásoktól való megkülönböztetésére.
A Törvényszék álláspontja
Azon szolgáltatások tekintetében, amelyek vonatkozásában a bejelentett védjegy leíró jellege az első jogalap vizsgálata keretében
bebizonyosodott, különösen a megtámadott határozat 20. pontjában említett szolgáltatások, valamint a 35. osztályba tartozó
alábbi szolgáltatások: „előadások, játékok, sorsolások, versenyek, bálok, sorshúzások, pályázatok tervezése és fejlesztése
üzleti, szervezési és hirdetési szempontból” esetében a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértésére
vonatkozó második jogalap vizsgálatának nincs helye. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint ugyanis elegendő, hogy a 207/2009
rendelet 7. cikkének (1) bekezdésében felsorolt feltétlen kizáró okoknak csak egyike álljon fenn ahhoz, hogy valamely megjelölés
közösségi védjegyként ne legyen lajstromozható (a Törvényszék T‑181/07. sz., Eurocopter kontra OHIM (STEADYCONTROL) ügyben
2008. április 2‑án hozott ítéletének [az EBHT‑ban nem tették közzé] 56. pontja).
A többi szolgáltatás vonatkozásában emlékeztetni kell arra, hogy a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében
nem lajstromozható az a védjegy, „amely nem rendelkezik megkülönböztető képességgel”.
A 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja mögött meghúzódó közérdekű cél fogalma összefonódik a védjegy fő funkciójával,
ami a védjeggyel megjelölt áru vagy szolgáltatás azonos származásának biztosítása a fogyasztó vagy a végső felhasználó számára
annak lehetővé tételével, hogy az összetévesztés lehetősége nélkül megkülönböztesse ezen árut vagy e szolgáltatást a más származásúaktól
(lásd ebben az értelemben a Bíróság C‑304/06. P. sz., Eurohypo kontra OHIM ügyben 2008. május 8‑án hozott ítélet [EBHT 2008.,
I‑3297. o.] 56. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot). E rendelkezés értelmében tehát az a védjegy rendelkezik
megkülönböztető képességgel, amely lehetővé teszi a lajstromozási kérelemmel érintett árunak vagy szolgáltatásnak valamely
meghatározott vállalkozástól származóként történő azonosítását, és ennek következtében ezen árunak vagy e szolgáltatásnak
a más vállalkozásoktól származó áruktól vagy szolgáltatásoktól való megkülönböztetését (a Bíróság C‑456/01. P. és C‑457/01. P. sz.,
Henkel kontra OHIM egyesített ügyekben 2004. április 29‑én hozott ítéletének [EBHT 2004., I‑5089. o.] 34. pontja).
Végül a megkülönböztető képességet egyrészről a bejelentéssel érintett áruk és szolgáltatások vonatkozásában, másrészről pedig
annak az érintett, szokásosan tájékozott, ésszerűen figyelmes és körültekintő vásárlóközönség általi észlelése szempontjából
kell megítélni (lásd a Törvényszék T‑387/06–T‑390/06. sz., Inter‑IKEA kontra OHIM (raklap ábrázolása) egyesített ügyekben
2008. október 10‑én hozott ítéletének [az EBHT‑ban nem tették közzé] 27. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
A jelen ügyben a bejelentett védjegy megkülönböztető képessége hiányának a megtámadott határozatban szereplő indokolása rendkívül
szűkszavú. A fellebbezési tanács ugyanis annak megállapítására szorítkozott a megtámadott határozat 27. pontjában, hogy egyrészről
olyan leíró jellegű jelzésként, „amelynek szakismeretek és elemzési erőfeszítések nélkül is mindenki megérti a jelentését”,
a védjegy – amely megkülönböztető képességgel sem rendelkezik – a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja alapján
nem lajstromozható. A fellebbezési tanács egyébiránt rámutat, hogy a „betwin” szó kizárólag általános ösztönzést hordoz bizonyos
fogadásokban vagy játékokban való részvételre, illetve gazdasági előnyök nyeremények formájában történő megszerzésére, anélkül
hogy pontosítaná valamely meghatározott szolgáltatóhoz való esetleges kapcsolódását, és ezért a szóban forgó megjelölés nem
teszi lehetővé az érintett fogyasztó számára, hogy azt a fogadások és nyeremények lehetőségével kapcsolatos szolgáltatások
meghatározott kereskedelmi származására való utalásként fogja fel, és az ezen ágazatba tartozó meghatározott szolgáltató egyéni
jeleként érzékelje.
E körülmények között a fenti 65. pontban említett, a fogadásokhoz és nyereményjátékokhoz közvetlenül kapcsolódó szolgáltatásoktól
eltérő szolgáltatások vonatkozásában – a fenti 46. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatnak megfelelően – hivatalból hivatkozni
kell az indokolás hiányára. Nem érthető ugyanis, hogy az előző pontban megismételt átfogó indokolás hogyan alkalmazható a
védjegybejelentésben szereplő valamennyi további heterogén szolgáltatásra, amelyek közül egyesek semmilyen kapcsolatban nem
állnak a fogadásokkal és a nyerésre való törekvéssel. A megtámadott határozatot tehát e szempontból is hatályon kívül kell
helyezni.

A 207/2009 rendelet 83. cikkének, az egyenlő bánásmód elvének, valamint az EJEE 6. és 14. cikkének megsértésén alapuló harmadik
jogalapról
A felek érvei
A felperes arra hivatkozik, hogy a védjegybejelentők jogosultak az egyenlő bánásmódra az OHIM előtt folyamatban lévő eljárások
során a 207/2009 rendelet 83. cikkének megfelelően – amely szerint az általánosan elismert eljárásjogi elvek kiegészítik az
említett rendelet eljárási rendelkezéseit –, továbbá megilleti őket az egyenlő bánásmód elvével, valamint az EJEE‑nek egyenként
a tisztességes eljáráshoz való joggal és a hátrányos megkülönböztetés minden formájának tilalmával kapcsolatos 6. és 14. cikkével
összhangban. Ezen az alapon jogosult volt arra, hogy az OHIM vele szemben koherens vizsgálati és lajstromozási gyakorlatot
alkalmazzon az igazságtalanságok elkerülése, és annak valamennyi bejelentő számára történő lehetővé tétele érdekében, hogy
egyenlő eséllyel rendelkezzenek a közösségi védjegyoltalom összehasonlítható helyzetekben történő megszerzésére. Annak elismerése
mellett, hogy a fellebbezési tanácsok határozataikat mérlegelést nem engedő hatáskörben hozzák, és az egyenlő bánásmód elvét
a jogszerűség tiszteletben tartásával kell alkalmazni, a felperes úgy véli, hogy jogosult arra, hogy az OHIM fórumai minden
egyes esetben azonos kritériumokat alkalmazzanak, és vizsgálatuk ne legyen szigorúbb az ő irányában, mint a többi bejelentő
irányában.
Egyébiránt a törlési eljárások, nehéz alkalmazási feltételeikre és költségeikre tekintettel, nem teszik lehetővé az összehasonlítható
védjegyek differenciált kezeléséből eredő kezdeti egyenlőtlenség orvoslását.
A felperes több olyan összehasonlítható közösségi védjegyet hoz fel példaként, amelyeket az OHIM fórumainak figyelembe kellett
volna venniük a tényállás hivatalból történő vizsgálatának elve keretében. Különösen olyan szóvédjegyekről van szó, amelyek
a „bet” szóból és egy másik leíró jellegű szóból új szót alkotnak, és amelyek közül bizonyosakat olyan szolgáltatások vonatkozásában
lajstromozták, amelyek közvetlen kapcsolatban állnak a fogadásokkal és a nyereményekkel: a BETFAIR (003161205. sz. és 003580255. sz.),
a MYBET (00437885. sz.), a BETMAX (004272159. sz.), az ULTIMATEBET (004685681. sz.), a YOUBET.COM (001499185. sz.), a BETLINK
(001738525. sz.), a MEGA‑BET (004103644. sz.), a MULTI‑BET (004104766. sz.), a BET UNITED (004173472. sz.), a BETWAY (004832325. sz.),
a BET‑AT‑HOME (003844073. sz.) és a Gamebookers (005829056. sz.) közösségi szóvédjegyek. Az OHIM azon érvét illetően, hogy
a felperes a szóban forgó közösségi védjegyekre az előtte folyamatban lévő eljárásban nem hivatkozott, a felperes azt állítja,
hogy az OHIM a 207/2009 rendelet 76. cikke (1) bekezdésének első mondata alapján köteles a tényállást hivatalból vizsgálni.
Végül arra hivatkozik, hogy az ítélkezési gyakorlat szerint a védjegyek lajstromozására hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóság
köteles figyelembe venni a hasonló védjegybejelentések tárgyában korábban hozott határozatait, amely kötelezettség analógia
útján az OHIM esetében is alkalmazandó. E tekintetben a Bíróság C‑39/08. és C‑43/08. sz., Bild digital és ZVS egyesített ügyekben
2009. február 12‑én hozott végzését (az EBHT‑ban nem tették közzé) említi.
Az OHIM vitatja a felperes érveit.
A Törvényszék álláspontja
A megtámadott határozat 26. pontjából következik, hogy a fellebbezési tanács előtti eljárásban a felperes már nem támaszkodott
azon állítólagosan összehasonlítható lajstromozott védjegyekre, amelyekre az elbíráló előtt hivatkozott. Az említett pontban
a fellebbezési tanács azonban ragaszkodott annak megerősítéséhez, hogy az elbíráló jogosult volt e korábbi védjegyek figyelembevételére
anélkül, hogy azok kötelező erejét elismerte volna.
Ezen elemzésnek helyt kell adni. Az ítélkezési gyakorlatból ugyanis az következik, hogy az OHIM fellebbezési tanácsainak a
megjelölés közösségi védjegyként történő lajstromozására vonatkozó, a 207/2009 rendelet alapján meghozandó határozatai nem
diszkrecionális jogkörben, hanem mérlegelést nem engedő hatáskör gyakorlása során hozott határozatok, amit a felperes egyébiránt
nem vitat. Ezért a fellebbezési tanácsok határozatainak jogszerűségét kizárólag az uniós bíróság által értelmezett, említett
rendelet alapján lehet megítélni, nem pedig a fellebbezési tanácsok korábbi határozathozatali gyakorlata alapján (a Törvényszék
T‑106/00. sz., Streamserve kontra OHIM (STREAMSERVE), ügyben 2002. február 27‑én hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑723. o.]
66. pontja).
Az ítélkezési gyakorlat szerint tehát kétféle eset létezik. Feltéve, hogy egy korábbi ügyben a fellebbezési tanács egy megjelölés
közösségi védjegyként történő lajstromozhatóságát elismerve helyesen alkalmazta a 207/2009 rendelet vonatkozó rendelkezéseit,
és egy későbbi, a korábbihoz hasonló ügyben a fellebbezési tanács a korábbival ellentétes határozatot hozott, a közösségi
bíróságnak hatályon kívül kell helyeznie ezen utóbbi határozatot a 207/2009 rendelet vonatkozó rendelkezéseinek megsértése
miatt. Ezen első esetben a hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének megsértésére alapított jogalap tehát hatástalan (lásd
a fenti 77. pontban hivatkozott STREAMSERVE‑ítélet 67. pontját).
Ezzel szemben, amennyiben egy korábbi ügyben a fellebbezési tanács egy megjelölés közösségi védjegyként történő lajstromozhatóságát
elismerve jogi tévedést követett el, és egy későbbi, a korábbihoz hasonló ügyben a fellebbezési tanács a korábbival ellentétes
határozatot hozott, az első határozatra nem lehet hasznosan hivatkozni az utóbbi határozat hatályon kívül helyezése iránti
kérelem alátámasztása céljából. A Bíróság ítélkezési gyakorlatából következik ugyanis, hogy az egyenlő bánásmód elvének tiszteletben
tartását össze kell egyeztetni a jogszerűség elvének tiszteletben tartásával, amely szerint valamely harmadik személy javára
elkövetett jogellenes cselekményre előnyök szerzése végett senki nem hivatkozhat (lásd ebben az értelemben a Bíróság C‑188/83. sz.,
Witte kontra Parlament ügyben 1984. október 9‑én hozott ítéletének [EBHT 1984., 3465. o.] 15. pontját és a 134/84. sz., Williams
kontra Számvevőszék ügyben 1985. július 4‑én hozott ítéletének [EBHT 1985., 2225. o.] 14. pontját). Következésképpen ezen
második esetben a hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének megsértéséből eredő jogalap ugyancsak hatástalan (a Törvényszék
fenti 77. pontban hivatkozott STREAMSERVE‑ügyben hozott ítéletének 67. pontja; a T‑43/05. sz., Camper kontra OHIM – JC (BROTHERS
by CAMPER) ügyben 2006. november 30‑án hozott ítélet [az EBHT‑ban nem tették közzé] 94. és 95. pontja, valamint a fenti 21. pontban
hivatkozott Mozart‑ügyben hozott ítélet 65–69. pontja).
Márpedig ahogyan az első jogalap vizsgálatából következik, a fellebbezési tanács jogosan állapította meg, hogy a bejelentett
védjegy nem lajstromozható, amennyiben leíró jellegű olyan szolgáltatások vonatkozásában, amelyek tárgya fogadások és szerencsejátékok
kínálata.
Egyébiránt a 207/2009 rendelet 76. cikke (1) bekezdésének első mondatára rátérve, abból az következik, hogy az OHIM elbírálóinak,
és fellebbezés esetén az OHIM fellebbezési tanácsainak hivatalból vizsgálniuk kell a tényeket annak megállapításához, hogy
a bejelentett védjegyre vonatkoznak‑e a rendelet 7. cikkében foglalt kizáró okok. Márpedig a fenti 77. pontban említett mérlegelést
nem engedő hatáskörre és a fenti 79. pontban szereplő jogszerűség elvére tekintettel e vizsgálatnak a 207/2009 rendelet 7. cikke
alkalmazásának feltételeire kell összpontosulnia, és nem vonható le belőle az a következtetés, hogy az OHIM fórumait kötik
a korábbi védjegyek lajstromozásának feltételei.
A felperesnek a fenti 74. pontban hivatkozott Bild digital és ZVS ügyben hozott végzésre alapított érveit illetően rá kell
mutatni, hogy a Bíróság e végzés 17. pontjában kimondja, hogy a lajstromozásra hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóság a védjegybejelentés
vizsgálata keretében köteles figyelembe venni a hasonló kérelmekre vonatkozóan már meghozott határozatokat, és amennyiben
e tekintetben információkkal rendelkezik, különösen figyelmesen kell megvizsgálnia azt a kérdést, hogy ugyanúgy kell‑e határoznia,
vagy sem. Ha a fentiekből levonható is az a következtetés, hogy e megfontolás analógia útján alkalmazható az OHIM fórumai
által a 207/2009 rendelet keretében végzett vizsgálatra, a Bíróság azt is pontosította, hogy a szóban forgó hatóságot az ilyen
hasonló kérelmek tárgyában hozott határozatok semmilyen esetben sem köthetik. Egyébiránt az említett végzés a 18. pontjában
arra is emlékeztetett, hogy az egyenlő bánásmód elvét össze kell egyeztetni a jogszerűség tiszteletben tartásával. E körülmények
között ezen ítélkezési gyakorlat nem kérdőjelezi meg a fenti 77–81. pontban elvégzett vizsgálatot.
Egyébiránt a C‑265/09. P. sz., OHIM kontra Borco‑Marken‑Import Matthiesen ügyben 2010. szeptember 9‑én hozott ítélet [az EBHT‑ban
még nem tették közzé] vonatkozásában, amelyre a felperes a tárgyaláson hivatkozott, és amelyből azt a következtetést vonta
le, hogy az OHIM köteles hivatalból vizsgálni a korábbi védjegyeket, rá kell mutatni, hogy a Bíróság a felperes által hivatkozott
fenti ítélet 45. pontjában emlékeztetett arra, hogy a lajstromozás iránti kérelmek vizsgálatának nem szabad a minimumra korlátozódnia,
hanem szigorúnak és teljes körűnek kell lennie annak érdekében, hogy megakadályozza, hogy védjegyek indokolatlanul lajstromozásra
kerüljenek, valamint a jogbiztonság és a gondos ügyintézés alapján biztosítsa, hogy ne kerüljenek lajstromozásra olyan védjegyek,
amelyek használatát a bíróságok előtt eredményesen kifogásolni lehet. Márpedig azon körülményen túl, hogy ezen ítélet nem
érinti az esetleges korábbi védjegyek figyelembevételének kérdését, a Bíróság arra is emlékeztet, hogy az OHIM vizsgálatát
a jogszerűség tiszteletben tartásával kell elvégezni. Ezen ítélkezési gyakorlat tehát nem mond ellent a fenti 77–81. pontban
szereplő elemzésnek.
Végül figyelembe véve az OHIM fórumainak mérlegelést nem engedő hatáskörét és a jogszerűség elvét, továbbá anélkül, hogy a
jelen jogvita keretében határozni kellene az EJEE valamely cikkének megsértésére alapított kifogás elfogadhatóságról, hangsúlyozni
kell, hogy kizárt, miszerint a felperes által tapasztalt eljárási hibákra az OHIM fórumai előtt történő konkrét hivatkozás
hiányában azon egyedüli körülmény, hogy korábban állítólagosan összehasonlítható védjegyeket lajstromoztak, a felperes tisztességes
eljáráshoz való jogának megsértéséhez vezethet. Ugyanezen okokból a törlési eljárások körülményei e tekintetben irrelevánsak.
A fentiekből következik, hogy a harmadik jogalapot el kell utasítani.

Az EK 49. cikk megsértésén alapuló negyedik jogalapról
A felek érvei
A felperes azt állítja, hogy azáltal, hogy az OHIM megtagadta a szóban forgó szómegjelölés lajstromozását, míg a versenytársai
számára lehetővé tette, hogy szolgáltatásaikat hasonló védjeggyel különböztessék meg, és harmadik feleket e védjegyek használatából
kizárjanak, a verseny torzulásához vezet, korlátozza a szolgáltatások szabad mozgását, és akadályozza szakmai tevékenységét.
Az OHIM vitatja a felperes érveit.
A Törvényszék álláspontja
Az ítélkezési gyakorlat szerint a védjegyjog alapvető elemét képezi a torzulásmentes verseny rendszerének, amelyet a Szerződés
kíván létrehozni és fenntartani (lásd a Bíróság C‑104/01. sz. Libertel‑ügyben 2003. május 6‑án hozott ítéletének [EBHT 2003.,
I‑3793. o.] 48. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
Ezenfelül a lajstromozott védjegy – meghatározott árukkal vagy szolgáltatásokkal kapcsolatban – olyan kizárólagos jogot biztosít
a jogosultjának, amely lehetővé teszi számára, hogy a védjegyként lajstromozott megjelölést korlátlan ideig kisajátítsa, a
közérdekre alapított korlátozások azonban akadályozhatják egy megjelölés védjegyként történő lajstromozását (lásd ebben az
értelemben a fenti 88. pontban hivatkozott Libertel‑ügyben hozott ítélet 49. és 50. pontját).
Ily módon – ahogyan a fenti 21. pontban is szerepel – a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének c) pontja által követett
közérdekű cél megköveteli, hogy a bejelentéssel érintett áru‑ és szolgáltatáscsoportokat érintő leíró jellegű jeleket vagy
adatokat mindenki szabadon használhassa. A 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja mögött meghúzódó közérdekű
cél – ahogyan a fenti 67. pontban is szerepel – megkívánja egyrészt, hogy ne szűküljön indokolatlanul a bejelentett megjelöléssel
érintettekhez hasonló jellegű árukat, illetve szolgáltatásokat kínáló egyéb gazdasági szereplők rendelkezésére álló megjelölések
köre, másrészt biztosítja a fogyasztók vagy a végfelhasználók számára az áruk vagy szolgáltatások eredetének azonosíthatóságát
úgy, hogy ezen árut vagy szolgáltatást a máshonnan származó áruktól vagy szolgáltatásoktól összetéveszthetetlenül megkülönböztethessék
(lásd ebben az értelemben a Bíróság C‑329/02. P. sz., SAT.1 kontra OHIM ügyben 2004. szeptember 16‑án hozott ítéletének [EBHT 2004.,
I‑8317. o.] 23., 26. és 27. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot, valamint a fenti 67. pontban hivatkozott
Eurohypo kontra OHIM ügyben hozott ítélet 59. és 62. pontját).
A fentiekből következik, hogy valamely fellebbezési tanács olyan határozata, mint az alapügybeli, amely olyan szolgáltatásokat
érint, amelyek tárgya fogadások vagy szerencsejátékok kínálata, és amely joggal vonja le – a 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdése
rendelkezéseinek alkalmazásával – azt a következtetést, hogy valamely megjelölés nem lajstromozható közösségi védjegyként,
nem tekinthető úgy, mint amely akadályozza a szabad versenyt, sem pedig az EK 49. cikk értelmében vett szolgáltatásnyújtás
szabadságát vagy a védjegy bejelentőjének szakmai tevékenységét. Ellenkezőleg, ahogyan arra az OHIM a tárgyaláson joggal rámutatott,
az OHIM fórumainak annak ellenőrzésére irányuló szerepe, hogy a bejelentett védjegy tiszteletben tartja‑e a közösségi védjegyek
lajstromozására vonatkozó szabályozást, inkább a torzításmentes verseny biztosítását szolgálja, mintsem a verseny korlátozását.
E körülmények között a negyedik jogalapot el kell utasítani.
A fentiek összességéből következik, hogy a megtámadott határozatot hatályon kívül kell helyezni valamennyi szolgáltatás tekintetében,
a megtámadott határozat 20. pontjában említett szolgáltatások és a 35. osztályba tartozó alábbi szolgáltatások kivételével:
„előadások, játékok, sorsolások, versenyek, bálok, sorshúzások, pályázatok tervezése és fejlesztése üzleti, szervezési és
hirdetési szempontból.”

A költségekről
Az eljárási szabályzat 87. cikkének 3. §‑a alapján részleges pernyertesség esetén a Törvényszék elrendelheti a költségeknek
a felek közötti megosztását, vagy határozhat úgy, hogy mindegyik fél maga viselje saját költségeit. A jelen esetben, mivel
a felperes kérelme csak a szolgáltatások egy része vonatkozásában fogadható el, helyénvaló úgy határozni, hogy mindegyik fél
maga viselje saját költségeit.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (harmadik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) negyedik fellebbezési tanácsának 2009. május
4‑i határozatát (R 1528/2008‑4. sz. ügy) hatályon kívül kell helyezni, kivéve a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások
nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított, 1957. június 15‑i Nizzai Megállapodás szerinti 41. osztályba
tartozó „előadások, játékok, sorsolások, versenyek, bálok, sorshúzások, pályázatok tervezése és fejlesztése; szórakoztató
események; show‑műsorok, játékok, sorsolások, vetélkedők, bálok, sorshúzások, különböző nyereményjátékok gyártása, szervezése
és lebonyolítása; játékkaszinók üzemeltetése; sport‑, játék‑, fogadó‑, és sorsolási létesítmények szolgáltatásai (internet
útján is); sport‑, játék‑, fogadó‑, és sorsolási felszerelések rendelkezésre bocsátása (az interneten és internet útján is);
játéktermek üzemeltetése; interaktív számítógépes játékok rendelkezésre bocsátása, játékkaszinók, szerencsejátékok, kártyajátékok,
fogadások, sportfogadások, ügyességi játékok és általában játékok üzemeltetése, lebonyolítása és szervezése; játékautomaták;
játékkaszinók üzemeltetése; játéktermek üzemeltetése; különféle fogadási és sorsjátékközpontok üzemeltetése” szolgáltatások
vonatkozásában, és az említett megállapodás 35. osztálya szerinti „bálok, sorshúzások, nyereményjátékok tervezése és fejlesztése
üzleti, szervezési és hirdetési szempontból” szolgáltatások vonatkozásában.
2)
Mindegyik fél maga viseli a saját költségeit.
Czúcz
Labucka
O’Higgins
Kihirdetve Luxembourgban, a 2011. július 7‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
Tartalomjegyzék
A jogvita előzményei
A felek kérelmei
A jogkérdésről
A 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdése c) pontjának megsértésén alapuló első jogalapról
A felek érvei
A Törvényszék álláspontja
– A bejelentett védjegynek azon szolgáltatások tekintetében fennálló leíró jellegéről, amelyek tárgya fogadások vagy szerencsejátékok
kínálata
– A bejelentett védjegynek azon szolgáltatások tekintetében fennálló leíró jellegéről, amelyeknek nem tárgya fogadások vagy
szerencsejátékok kínálata
A 207/2009 rendelet 7. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértésén alapuló második jogalapról
A felek érvei
A Törvényszék álláspontja
A 207/2009 rendelet 83. cikkének, az egyenlő bánásmód elvének, valamint az EJEE 6. és 14. cikkének megsértésén alapuló harmadik
jogalapról
A felek érvei
A Törvényszék álláspontja
Az EK 49. cikk megsértésén alapuló negyedik jogalapról
A felek érvei
A Törvényszék álláspontja
A költségekről
*
Az eljárás nyelve: német.