CELEX: 62012CJ0441
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Įmonių teisė
Direktyva 2003/71/EB
3 straipsnio 1 dalis
Prievolė skelbti prospektą, kai vertybiniai popieriai siūlomi visuomenei
Priverstinis vertybinių popierių pardavimas

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2003 m. lapkričio 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/71/EB dėl prospekto, kuris turi būti skelbiamas, kai vertybiniai popieriai siūlomi visuomenei ar įtraukiami į prekybos sąrašą, ir iš dalies keičiančios Direktyvą 2001/34/EB (
OL L 345, p. 64
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 6 t., p. 356), iš dalies pakeistos 2008 m. kovo 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2008/11/EB (
OL L 76, p. 37
, toliau – Prospekto direktyva), 1 straipsnio 2 dalies h punkto ir 3 straipsnio 1 dalies išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant
Almer Beheer BV
ir
Daedalus Holding BV
(toliau –
Almer Beheer ir kt
.) ginčą su
Van den Dungen Vastgoed BV
ir
Oosterhout II BVBA
(toliau –
Van den Dungen ir kt
.) dėl
Almer Beheer ir kt
. prašymo priverstiniam vertybinių popierių, kurių savininkės jos yra, pardavimui taikyti pareigą skelbti prospektą.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Prospekto direktyvos 10, 18 ir 19 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
„(10)
Šios direktyvos ir ją įgyvendinančių priemonių tikslas yra užtikrinti investuotojo apsaugą ir rinkos veiksmingumą, laikantis atitinkamuose tarptautiniuose forumuose priimtų aukštų reguliavimo standartų.
<...>
(18)
Pilno informavimo apie vertybinius popierius ir jų emitentus nuostata skatina, kartu su verslo elgsenos taisyklėmis, investuotojų apsaugą. Be to, toks informavimas suteikia veiksmingą priemonę pasitikėjimui vertybiniais popieriais didinti ir taip prisidėti prie tinkamo vertybinių popierių rinkų veikimo ir plėtros. Tinkamas būdas tokiai informacijai pateikti yra prospekto paskelbimas.
(19)
Investavimas į vertybinius popierius, kaip ir bet koks kitas investavimas, yra susijęs su rizika. Apsaugos priemonės, skirtos esamų ir potencialių investuotojų apsaugai, yra reikalaujamos visose valstybėse narėse, siekiant leisti jiems atlikti motyvuotą tokios rizikos įvertinimą ir priimti sprendimus dėl investavimo gerai susipažinus su faktais.“
Šios direktyvos 1 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„1.   Šios direktyvos tikslas yra suderinti prospekto, kurį privaloma paskelbti, kai vertybiniai popieriai yra siūlomi visuomenei arba įtraukiami į prekybos reguliuojamoje rinkoje, esančioje arba veikiančioje valstybėje narėje, sąrašą, sudarymo, tvirtinimo ir platinimo reikalavimus.
2.   Ši direktyva netaikoma:
<...>
h)
vertybiniams popieriams, įtrauktiems į pasiūlymą, jei pasiūlymo visas apmokėjimas [visa pasiūlymo apmokėjimo suma] yra mažesnis [mažesnė] nei 2500000 eurų, o ši riba skaičiuojama per 12 mėnesių laikotarpį;
<...>“
Minėtos direktyvos 2 straipsnio 1 dalies d punktas suformuluotas taip:
„Šioje direktyvoje vartojamos tokios sąvokos:
<...>
d)
„vertybinių popierių pasiūlymas visuomenei“ reiškia pranešimą asmenims bet kokia forma ir bet kokiomis priemonėmis, kuriame pateikiama pakankamai informacijos apie pasiūlymo sąlygas ir siūlomus vertybinius popierius, leidžiant investuotojui priimti sprendimą dėl tokių vertybinių popierių pasirašymo ar įsigijimo. <...>;
<...>“
Tos pačios direktyvos 3 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Valstybės narės neleidžia atlikti jokio vertybinių popierių pasiūlymo visuomenei jų teritorijose, jei prieš tai nepaskelbiamas prospektas.“
Prospekto direktyvos 5 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Nepažeidžiant 8 straipsnio 2 dalies, prospekte nurodoma visa informacija, kuri, remiantis konkrečiu emitento ir vertybinių popierių, kurie siūlomi visuomenei arba įtraukiami į prekybos reguliuojamoje rinkoje sąrašą, pobūdžiu, yra būtina siekiant leisti investuotojams motyvuotai įvertinti emitento ir bet kokio garanto turtus ir įsipareigojimus, finansinę padėtį, pelną ir nuostolį bei perspektyvas, taip pat su tokiais vertybiniais popieriais susijusias teises. Ši informacija pateikiama lengvai analizuojama ir suprantama forma.“
Šios direktyvos 13 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Joks prospektas neskelbiamas, kol jo nepatvirtino kompetentinga buveinės valstybės narės institucija.“
Prospekto direktyva iš dalies pakeista 2010 m. lapkričio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2010/73/ES (
OL L 327, p. 1
), kuri įsigaliojo 2010 m. gruodžio 31 d. Atsižvelgiant į tai, kada klostėsi pagrindinės bylos faktinės aplinkybės, joms
ratione temporis
taikytina Prospekto direktyva.
Nyderlandų teisė
Prospekto direktyva į Nyderlandų teisę perkelta 2006 m. rugsėjo 28 d. Finansinės priežiūros įstatymu (
Wet op het financieel toezicht
, toliau –
Wft
).
Wft
5:2 straipsnyje nustatyta:
„Nyderlanduose draudžiama siūlyti visuomenei vertybinius popierius arba įtraukti juos į prekybos reguliuojamoje rinkoje, esančioje arba veikiančioje Nyderlandų teritorijoje, sąrašą, išskyrus atvejus, kai paskelbiamas finansų priežiūros institucijos arba kitos valstybės narės priežiūros institucijos patvirtintas su šiuo pasiūlymu susijęs prospektas.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
2003 m. liepos 16 d.
Almer Beheer ir kt
. ir
Van den Dungen ir kt
. sudarė susitarimą, pagal kurį šios bendrovės už pirkimo kainą turimas kitų bendrovių akcijas perduos
Global Hail Group BV
(toliau –
Hail
grupė).
Įgyvendinant šį susitarimą, įsteigta bendrovė
Stichting Administratiekantoor Global Hail
(toliau – STAK), kuriai perduotos visos
Hail
grupės akcijos.
Almer Beheer ir kt
. nuosavybės teise priklauso STAK išduoti
Hail
grupės depozitoriumo pakvitavimai dėl akcijų.
Kadangi tarp šalių kilo nesutarimų dėl minėto susitarimo įgyvendinimo,
Gerechtshof ‘s‑Hertogenbosch
(Hertogenboso apeliacinis teismas) 2010 m. lapkričio 30 d. sprendimu nurodė
Almer Beheer ir kt
. sumokėti 500000 eurų sumą
Van den Dungen ir kt
. Ši įmoka buvo
Hail
grupei perleistų keturių bendrovių akcijų pirkimo kainos dalis.
Siekdami užtikrinti šį mokėjimą, 2009 m. gruodžio 11 d.
Van den Dungen ir kt
. areštavo
Almer Beheer ir kt
. turimus depozitoriumo pakvitavimus dėl akcijų ir paskui paprašė
Rechtbank Breda
(Bredos apylinkės teismas) nurodyti parduoti areštuotus depozitoriumo pakvitavimus dėl akcijų, juos perduoti ir nustatyti šio pardavimo terminą, tvarką ir sąlygas.
2010 m. gruodžio 27 d. šis teismas nusprendė, kad depozitoriumo pakvitavimai dėl akcijų turi būti parduoti ir perduoti
Van den Dungen ir kt
. paskirto teismo vykdytojo per 6 mėnesius iš varžytinių, apie tai paskelbus dviejuose nacionalinėje teritorijoje leidžiamuose dienraščiuose. Depozitoriumo pakvitavimai dėl akcijų turi būti parduoti ir perduoti didžiausią sumą pasiūliusiam asmeniui ir teismo vykdytojas turi prižiūrėti, kad per priverstinį pardavimą būtų parduota tik tiek depozitoriumo pakvitavimų dėl akcijų, kiek reikia, kad būtų surinkta 500000 eurų suma ir padengtos bylinėjimosi, arešto ir vykdymo išlaidos.
Rechtbank Breda
taip pat nusprendė, kad
Wft
5:2 straipsnyje numatyta prievolė skelbti prospektą netaikoma šiam depozitoriumo pakvitavimų dėl akcijų pardavimui, nes
Wft
tikslas yra apsaugoti investuotojus ir lėšas kaupiančius asmenis nuo apgaulingų pasiūlymų, nepakankamos informacijos ir netinkamo elgesio, o ne asmenis, kurie, per priverstinį pardavimą siekdami pelno, sąmoningai rizikuoja.
Gerechtshof ‘s‑Hertogenbosch
, gavęs dėl šio sprendimo
Almer Beheer ir kt
. apeliacinį skundą, paliko jį galioti 2011 m. balandžio 5 d. sprendimu.
Dėl šio sprendimo
Almer Beheer ir kt
. pateikė kasacinį skundą
Hoge Raad der Nederlanden
(Nyderlandų Aukščiausiasis Teismas).
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pirmiausia pažymi, kad svarbiausias klausimas – ar prievolė skelbti prospektą taikoma ir priverstinai parduodant jo nagrinėjamoje pagrindinėje byloje aptariamus areštuotus depozitoriumo pakvitavimus dėl akcijų.
Šiuo klausimu šis teismas pažymi, kad priimant Prospekto direktyvą neskirta dėmesio specifiniam vertybinių popierių priverstinio pardavimo atvejui. Tokiam pardavimui būdinga tai, kad tai nėra įprasta rinkos situacija. Turtą iš varžytinių parduoda ne savininkas ar teisių turėtojas, o kreditorius, dažnai per teismo vykdytoją. Anot minėto teismo, esant tokiai situacijai pardavėjas paprastai neatsako už parduoto turto trūkumus ir riziką, apie kuriuos nežino, o pirkėjas sutinka, kad turtas gali turėti tokių trūkumų; paprastai tai lemia gerokai mažesnę kainą nei perkant įprastomis aplinkybėmis. Be to, prielaida, kad prievolė skelbti prospektą egzistuoja vertybinių popierių priverstinio pardavimo atveju, gali lemti didelių praktinių sunkumų, visų pirma kiek tai susiję su prospekto parengimu ir jo sąnaudomis.
Šiomis aplinkybėmis
Hoge Raad der Nederlanden
nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:
„1.
Ar Prospekto direktyvos 3 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad šioje direktyvoje numatyta prievolė skelbti prospektą iš esmės (t. y. neatsižvelgiant į direktyvoje numatytus tam tikrus atleidimo nuo šios prievolės atvejus ir išimtis) taikoma ir priverstinai parduodant vertybinius popierius?
2.
a) Jei atsakymas į pirmąjį klausimą būtų teigiamas, ar Prospekto direktyvos 1 straipsnio 2 dalies h punkte esančią sąvoką „visas pasiūlymo apmokėjimas“ [„visa pasiūlymo apmokėjimo suma“] šiuo atveju reikia aiškinti taip, kad tai yra suma, kurią pagrįstai tikimasi gauti iš vertybinių popierių priverstinio pardavimo, atsižvelgiant į specifinį priverstinio pardavimo pobūdį, net jei sumos, kurių pagrįstai tikimasi, yra gerokai mažesnės už komercinę vertę?
b)
Jei atsakymas į pirmąjį klausimą būtų teigiamas, o atsakymas į antrojo klausimo a dalį būtų neigiamas, kaip šiuo atveju, ypač vykdant vertybinių popierių priverstinį pardavimą, reikia aiškinti Prospekto direktyvos 1 straipsnio 2 dalies h punkte esančią sąvoką „visas pasiūlymo apmokėjimas“ [„visa pasiūlymo apmokėjimo suma“]?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Prospekto direktyvos 3 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad prievolė skelbti prospektą prieš siūlant vertybinius popierius visuomenei taikoma ir priverstinai parduodant vertybinius popierius.
Pagal Prospekto direktyvos 3 straipsnio 1 dalį valstybės narės neleidžia atlikti jokio vertybinių popierių pasiūlymo visuomenei savo teritorijose, jei prieš tai nepaskelbiamas prospektas.
Dėl vertybinių popierių pasiūlymo visuomenei pažymėtina, kad pagal šios direktyvos 2 straipsnio 1 dalies d punktą tai yra pranešimas asmenims bet kokia forma ir bet kokiomis priemonėmis, kuriame pateikiama pakankamai informacijos apie pasiūlymo sąlygas ir siūlomus vertybinius popierius, leidžiant investuotojui priimti sprendimą dėl tokių vertybinių popierių įsigijimo.
Nagrinėjamu atveju iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamas priverstinis pardavimas
Rechtbank Breda
nustatytomis sąlygomis yra viešas pardavimas per teismo vykdytoją, apie tai paskelbus dviejuose nacionalinėje teritorijoje leidžiamuose laikraščiuose; dalyviai teikia pasiūlymus raštu ir vertybiniai popieriai parduodami didžiausią kainą pasiūliusiam asmeniui.
Atsižvelgiant į plačią sąvokos „vertybinių popierių pasiūlymas visuomenei“ apibrėžtį, pateiktą Prospekto direktyvos 2 straipsnio 1 dalies d punkte, negalima atmesti galimybės, kad ši sąvoka gali apimti tokį priverstinį pardavimą, kaip nagrinėjamas šioje byloje.
Tačiau pažymėtina, kad Prospekto direktyvoje, visų pirma nuostatose, kuriose numatyti atvejai, kuriems ši direktyva netaikoma, pvz., 1 straipsnio 2 dalyje, arba kuriose įtvirtinti atleidimai nuo prievolės skelbti prospektą, pvz., šios direktyvos 3 straipsnio 2 ir 4 dalyse, neužsiminta apie vertybinių popierių priverstinį pardavimą.
Tokiomis aplinkybėmis reikia išnagrinėti, ar norint pasiekti tikslus, kurių siekiama Prospekto direktyva, būtina, kad vertybinių popierių priverstiniam pardavimui taip pat būtų taikomos šioje direktyvoje įtvirtintos taisyklės.
Iš šios direktyvos 10, 18 ir 19 konstatuojamųjų dalių matyti, kad jos „tikslas yra užtikrinti investuotojo apsaugą ir rinkos veiksmingumą“, kad išsami informacija apie vertybinius popierius „suteikia veiksmingą priemonę pasitikėjimui vertybiniais popieriais didinti ir taip prisidėti prie tinkamo vertybinių popierių rinkų veikimo ir plėtros“ ir kad „apsaugos priemonės, skirtos esamų ir potencialių investuotojų apsaugai, yra reikalaujamos visose valstybėse narėse, siekiant leisti jiems atlikti motyvuotą tokios rizikos [su kuria susijęs investavimas į vertybinius popierius] įvertinimą ir priimti sprendimus dėl investavimo gerai susipažinus su faktais“.
Be to, pagal minėtos direktyvos 1 straipsnio 1 dalį jos tikslas yra suderinti prospekto, kurį privaloma paskelbti, kai vertybiniai popieriai yra siūlomi visuomenei arba įtraukiami į prekybos reguliuojamoje rinkoje, esančioje arba veikiančioje valstybėje narėje, sąrašą, sudarymo, tvirtinimo ir platinimo reikalavimus.
Darytina išvada, kad investuotojų apsauga ir tinkamas rinkų veikimas ir plėtra yra esminiai Prospekto direktyvos tikslai. Atsižvelgiant į šiuos tikslus, prospekto paskelbimas skirtas, pirma, tam, kad būtų leidžiama investuotojams įvertinti riziką, susijusią su vertybinių popierių siūlymu visuomenei ir jų įtraukimu į prekybos reguliuojamoje rinkoje sąrašą, kad jie galėtų priimti sprendimus gerai susipažinę su faktais, ir, antra, tam, kad pažeidimais nebūtų užkirstas kelias tam tikrų rinkų tinkamam veikimui.
Sandorių, dėl kurių priimamas sprendimas atlikti vertybinių popierių priverstinį pardavimą, pobūdis aiškiai skiriasi nuo nurodytųjų Prospekto direktyvoje.
Kaip savo išvados 61 punkte pažymėjo generalinė advokatė, vertybinių popierių priverstinis pardavimas visiškai nepanašus į jokį įprastinį vertybinių popierių įtraukimo į prekybos sąrašą atvejį, nesvarbu, ar tai būtų daroma reguliuojamoje rinkoje, ar kitokiomis aplinkybėmis. Per priverstinį pardavimą vertybinių popierių neparduoda emitentas ar savininkas – jie areštuojami ir parduodami trečiojo asmens prašymu arba atitinkamos valstybės narės teismo nurodymu, turint vienintelį tikslą – sumokėti skolą.
Todėl priverstinis pardavimas skirtas ne tam, kad būtų dalyvaujama vykdant ekonominę veiklą vertybinių popierių rinkoje, o tik kreditoriaus teisėms įgyvendinti.
Be to, priverstinio pardavimo specifinės savybės, palyginti su įprastu vertybinių popierių pardavimu, kuriuo siekiama gauti pajamų, kurias šiuos vertybinius popierius išleidusi įmonė galėtų toliau investuoti, atsispindi ir investuotojų apsaugos lygmeniu.
Prospekto paskelbimas prieš siūlant vertybinius popierius visuomenei vaidina itin svarbų vaidmenį apsaugant investuotojus, nes šiame dokumente jiems pateikiama tiksli ir išsami informacija apie emitentą, iš principo leidžianti jiems įvertinti sandorio riziką.
O priverstinio pardavimo atveju potencialūs pirkėjai informuojami, kad vienintelis šio pardavimo tikslas – padengti atitinkamų vertybinių popierių savininko skolas ir kad šis pardavimas susijęs su teismo procesu. Tai lemia, kad su tų vertybinių popierių pardavimu susijusius veiksmus atliekantis asmuo nėra jų savininkas.
Be to, prievolė paskelbti prospektą prieš priverstinai parduodant vertybinius popierius galėtų prieštarauti vykdymo procedūros tikslams, iš kurių vienas yra greitai ir veiksmingai patenkinti kreditoriaus reikalavimus.
Dėl tokios prievolės vykdymo ne tik vėluotų priverstinis pardavimas, taigi ir mokėjimas kreditoriui, bet ir atsirastų su prospekto parengimu susijusių sąnaudų, kurias reikėtų išskaičiuoti iš gautos per pardavimą sumos, o tai galėtų apriboti kreditoriaus galimybes atgauti skolą.
Galiausiai prievolė paskelbti prospektą galėtų sudaryti didelių praktinių sunkumų.
Kadangi per priverstinį pardavimą vertybinius popierius parduoda ne jų savininkas, taikant prievolę paskelbti prospektą kiltų klausimas, pirma, kas privalo parengti prospektą ir, antra, kam tenka atsakomybė už šiame dokumente nurodytą informaciją pagal Prospekto direktyvos 6 straipsnio 1 dalį.
Bet kuriuo atveju, atsižvelgiant į informacijos, kuri turi būti nurodyta prospekte, siekiant pagal šios direktyvos 5 straipsnio 1 dalį leisti investuotojams motyvuotai įvertinti, be kita ko, bendrovės emitentės turtą ir įsipareigojimus, finansinę padėtį ir pobūdį, būtina, kad rengiant prospektą bendradarbiautų šios bendrovės valdymo organai. Taigi neatmetama galimybė, jog tai, kad per šios bendrovės išleistų vertybinių popierių priverstinį pardavimą ji konstruktyviai nebendradarbiauja, gali sudaryti sunkumų vykdant tokį pardavimą.
Darytina išvada, kad priverstinis vertybinių popierių pardavimas nėra vienas iš Prospekto direktyva siekiamų tikslų ir dėl to nepatenka į jos taikymo sritį.
Tokios išvados negali paneigti Europos Komisijos tvirtinimas, kad Prospekto direktyvos netaikymas vertybinių popierių priverstiniam pardavimui reikštų diskriminaciją, palyginti su vertybinių popierių savanorišku pardavimu, nes atitinkamiems investuotojams būtų taikoma nevienoda apsauga.
Pažymėtina, jog pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką vienodo požiūrio principu reikalaujama, kad panašios situacijos nebūtų vertinamos skirtingai, o skirtingos situacijos – vienodai, jeigu toks vertinimas nėra objektyviai pateisinamas (šiuo klausimu žr. Sprendimo
Glatzel
, C‑356/12,
EU:C:2014:350
, 43 punktą).
Kaip matyti iš šio sprendimo 33–36 punktų, priverstinai parduodant vertybinius popierius siekiama visai kitokio tikslo, negu nurodyta Prospekto direktyvoje.
Dėl to, kad investuotojo, perkančio vertybinius popierius per priverstinį pardavimą, situacija nėra panaši į investuotojų, įsigyjančių vertybinius popierius, kai jie įprastai siūlomi visuomenei, kaip tai suprantama pagal Prospekto direktyvos 2 straipsnio 1 dalies d punktą, situaciją, vieni investuotojai negali būti diskriminuojami, palyginti su kitais.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį prejudicinį klausimą reikia atsakyti, jog Prospekto direktyvos 3 straipsnio 1 dalis aiškintina taip, kad prievolė skelbti prospektą prieš siūlant vertybinius popierius visuomenei netaikoma priverstinai parduodant vertybinius popierius, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje.
Dėl antrojo klausimo
Antrąjį klausimą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas uždavė tik tuo atveju, jei atsakymas į pirmąjį klausimą būtų teigiamas.
Atsižvelgiant į atsakymą, pateiktą į pirmąjį klausimą, į antrąjį klausimą atsakyti nebereikia.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:

2003 m. lapkričio 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/71/EB dėl prospekto, kuris turi būti skelbiamas, kai vertybiniai popieriai siūlomi visuomenei ar įtraukiami į prekybos sąrašą, ir iš dalies keičiančios Direktyvą 2001/34/EB, iš dalies pakeistos 2008 m. kovo 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2008/11/EB, 3 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad prievolė skelbti prospektą prieš siūlant vertybinius popierius visuomenei netaikoma priverstinai parduodant vertybinius popierius, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: nyderlandų.