CELEX: 62014CJ0006
Præjudiciel forelæggelse
forordning (EF) nr. 785/2004
luftfartsselskaber og luftfartøjsoperatører
forsikringsvirksomhed
krav
begreberne »passager« og »besætningsmedlem«
helikopter
transport af en ekspert i sprængning af laviner med sprængstof
skade lidt under en flyvning i forbindelse med arbejdet
erstatning

Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 3, litra g), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 785/2004 af 21. april 2004 om forsikringskrav til luftfartsselskaber og luftfartøjsoperatører (
EUT L 138, s. 1
) og artikel 17, stk. 1, i konventionen om indførelse af visse ensartede regler for international luftbefordring indgået i Montreal den 28. maj 1999, undertegnet af Det Europæiske Fællesskab den 9. december 1999 med hjemmel i artikel 300, stk. 2, EF og godkendt på Fællesskabets vegne ved Rådets beslutning 2001/539/EF af 5. april 2001 (
EFT L 194, s. 38
, herefter »Montrealkonventionen«).
Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en »revisionsanke« mellem på den ene side Wucher Helicopter GmbH (herefter »Wucher«), der er et østrigsk luftfartsselskab, og Euro-Aviation Versicherungs AG (herefter »Euro-Aviation«), der er et tysk forsikringsselskab, og på den anden side Fridolin Santer vedrørende en erstatning til sidstnævnte for en skade, som skete under en luftfartsulykke.
Retsforskrifter
International ret
Montrealkonventionens artikel 3, stk. 1, 2 og 5, har følgende ordlyd:
»1.   Ved transport af passagerer udstedes et enkelt eller fælles transportdokument, som angiver:
a)
afgangs- og bestemmelsesstedet
b)
mindst et aftalt mellemlandingssted, hvis afgangs- og bestemmelsesstedet ligger på den samme kontraherende stats territorium, men et eller flere mellemlandingssteder på en anden stats territorium er aftalt.
2.   Andre former for registrering af oplysningerne i stk. 1 kan træde i stedet for udstedelse af det deri nævnte dokument. Hvis sådanne andre former benyttes, skal luftfartsselskabet tilbyde passageren en skriftlig redegørelse for de således registrerede oplysninger.
[...]
5.   Manglende overholdelse af bestemmelserne i de foregående stykker er uden betydning for transportkontraktens eksistens eller gyldighed, og kontrakten er under alle omstændigheder underkastet denne konventions bestemmelser, herunder bestemmelserne om begrænsning af erstatningsansvar.«
Konventionens artikel 17, stk. 1, bestemmer:
»Luftfartsselskabet er erstatningspligtigt ved en passagers død eller tilskadekomst, hvis den ulykke, der har forvoldt dødsfaldet eller skaden, har fundet sted om bord i flyet eller under ombord- eller frabordestigningen.«
EU-retten
Rådets forordning (EF) nr. 2027/97 af 9. oktober 1997 om luftfartsselskabers erstatningsansvar for så vidt angår lufttransport af passagerer og deres bagage (
EFT L 285, s. 1
) er blevet ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 889/2002 af 13. maj 2002 (
EFT L 140, s. 2
, herefter »forordning nr. 2027/97«).
Følgende fremgår af ottende betragtning til forordning nr. 889/2002:
»På det indre marked for luftfart skelnes der ikke længere mellem national og international transport, og det vil derfor være hensigtsmæssigt, at erstatningsansvaret i Fællesskabet er det samme i både international og national transport.«
Artikel 1 i forordning nr. 2027/97 bestemmer:
»Denne forordning gennemfører Montrealkonventionens bestemmelser om luftbefordring af passagerer og deres bagage og fastsætter visse supplerende bestemmelser. Den udvider også disse bestemmelsers gyldighed til at omfatte lufttransport inden for én medlemsstat.«
Denne forordnings artikel 2, stk. 2, bestemmer:
»Begreber i denne forordning, som ikke er defineret i stk. 1, er de samme som i Montrealkonventionen.«
Nævnte forordnings artikel 3, stk. 1, bestemmer:
»Fællesskabets luftfartsselskabers erstatningsansvar for passagerer og deres bagage er underlagt alle bestemmelserne i Montrealkonventionen vedrørende sådant erstatningsansvar.«
Artikel 3, litra g), i forordning nr. 785/2004 har følgende ordlyd:
»I denne forordning forstås ved:
[...]
g)
»passager«: enhver person, der befinder sig om bord på et luftfartøj med luftfartsselskabets eller luftfartøjsoperatørens samtykke, bortset fra tjenestegørende flyvebesætnings- og kabinebesætningsmedlemmer
[...]«
Punkt 1.c i bilag IV til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 216/2008 af 20. februar 2008 om fælles regler for civil luftfart og om oprettelse af et europæisk luftfartssikkerhedsagentur, og om ophævelse af Rådets direktiv 91/670/EØF, forordning (EF) nr. 1592/2002 og direktiv 2004/36/EF (
EUT L 79, s. 1
), har følgende ordlyd:
»De enkelte besætningsmedlemmers funktioner og opgaver skal være fastlagt før hver flyvning. Luftfartøjschefen har ansvaret for luftfartøjets operation og sikkerhed og for alle besætningsmedlemmers og passagerers sikkerhed samt for ombordværende fragt.«
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
Den 9. februar 2009 blev Fridolin Santer under en indenrigsflyvning over gletscherområdet Sölden (Østrig) alvorligt såret som ombordværende i en helikopter, der ejes af Wucher, som havde tegnet obligatorisk ansvarsforsikring hos Euro-Aviation.
Fridolin Santer, der er ansat ved Ötztaler Gletscherbahn-GmbH & Co KG (herefter »Ötztaler«), er som medlem af lavinekommissionen ansvarlig for sikkerheden i gletscherområdet og på de skipister i området, som hans arbejdsgiver driver. Fridolin Santer har bl.a. til opgave at vurdere, hvor der skal foretages lavinesprængninger. Disse sprængninger foretages fra en helikopter.
Den dag, ulykken skete, fik Wucher af Ötztaler til opgave at udføre en »lavinesprængningsflyvning«. Under denne flyvning fløj piloten, der var ansat ved Wucher, sammen med Fridolin Santer og to andre personer, der ligeledes var ansat ved Ötztaler. Fridolin Santer dirigerede piloten hen til det sted, hvor sprængladningerne skulle nedkastes. Inden for rammerne af denne opgave skulle Fridolin Santer efter ordre fra piloten åbne helikopterens dør og holde den åben, således at sprængningseksperten kunne nedkaste sprængladningen. Under denne procedure greb et vindstød fat i den let åbne dør, således at den smækkede op. Da Fridolin Santer ikke var i stand til rettidigt at give slip på dørstroppen, fik han en alvorlig skade på albueleddet.
Fridolin Santer anlagde sag ved en østrigsk ret i første instans mod Wucher og Euro-Aviation med påstand om betaling af erstatning. Denne ret gav i princippet Fridolin Santer medhold og fastslog, at han skulle anses for at have været om bord som passager. Nævnte ret fandt, at begrænsningen af arbejdsgiverens erstatningsansvar ikke kunne gøres gældende, og fastslog, at Wucher og Euro-Aviation var erstatningsansvarlige i henhold til national østrigsk ret.
Appelretten stadfæstede førsteinstansens dom, men fandt ikke, at Fridolin Santer rejste som »passager« i konventionens forstand, idet der ikke var tale om transport fra et sted til et andet, men at den omhandlede flyvning havde som hovedformål at sprænge laviner væk ved hjælp af sprængladninger. Ifølge denne ret var forordning nr. 2027/97 ikke til hinder for anvendelsen af den østrigske luftfartslov, eftersom Montrealkonventionen, som nævnte forordning henviser til, finder anvendelse på passagerer og deres bagage.
Appelretten konkluderede, at Wucher var erstatningsansvarlig for Fridolin Santers skade på grund af pilotens fejl, som kunne tilregnes Wucher, samt på grund af Wuchers egne organisationsfejl, og at Fridolin Santer havde en egen kontraktlig ret til erstatning på grundlag af den kontrakt, som forelå mellem hans arbejdsgiver og Wucher. Ifølge appelretten pålægger østrigsk ret Wucher et forhøjet civilretligt ansvar, og det er derfor udelukket at anvende begrænsningen af erstatningsansvaret.
Sagsøgerne i hovedsagen har iværksat »revisionsanke« for Oberster Gerichtshof til prøvelse af denne afgørelse, eftersom det er deres opfattelse, at appelretten hverken har foretaget en korrekt fortolkning af forordning nr. 2027/97 eller anerkendt begrænsningen af arbejdsgiverens erstatningsansvar, for så vidt som Fridolin Santer ifølge sagsøgerne i hovedsagen ikke var passager, men besætningsmedlem, hvilket udelukker, at østrigsk lovgivning om almindelig socialforsikring kan finde anvendelse.
Det er Oberster Gerichtshofs vurdering, at spørgsmålet om, hvorvidt Fridolin Santer skal anses for »passager«, er afgørende for, om Montrealkonventionens erstatningsansvarsordning finder anvendelse. Denne ret har anført, at der ikke findes en definition af dette begreb i hverken Montrealkonventionen eller Domstolens praksis. Oberster Gerichtshof har endvidere anført, at flere retsinstanser ikke betragter en flyvning med et specifikt formål som erhvervsmæssig transport, men som en »arbejdsflyvning«. Den forelæggende ret har imidlertid rejst tvivl om muligheden for dels at klassificere Fridolin Santer som »passager«, dels som enten »besætningsmedlem« eller »tredjepart«. Det er den forelæggende rets opfattelse, at der bør sikres en mindste forsikringsdækning med henblik på at beskytte forbrugernes rettigheder, og at det vil være hensigtsmæssigt, at begrebet »passager« undergives en ensartet fortolkning i EU-retten og Montrealkonventionen.
På denne baggrund har Oberster Gerichtshof besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Skal artikel 3, litra g), i [forordning nr. 785/2004] fortolkes således, at en person, der befinder sig om bord på en helikopter, som opereres af et EF-luftfartsselskab
—
og som ganske vist befordres på et kontraktligt grundlag (konkret: en aftale mellem luftfartsselskabet og den ombordværendes arbejdsgiver)
—
men hvor befordringen af den pågældende sker med henblik på en bestemt arbejdsopgave (konkret: sprængning af laviner)
og
—
som medvirker ved denne opgave, idet han fungerer som »stedkendt guide« og efter pilotens anvisning skal åbne helikopterens dør under flyvningen og derefter holde den åben på en bestemt måde og i et bestemt stykke tid
a)
er »passager«?
eller
b)
medregnes til de »tjenestegørende flyvebesætnings- og kabinebesætningsmedlemmer«?
2)
Hvis spørgsmål la) besvares bekræftende:
Skal artikel 17, stk. 1, i Montrealkonventionen […] fortolkes således, at begrebet »passager« under alle omstændigheder også omfatter en »passager« som omhandlet i artikel 3, litra g), i forordning […] nr. 785/2004?
3)
Hvis spørgsmål 2 besvares benægtende:
Skal artikel 17, stk. 1, i Montrealkonventionen fortolkes således, at en person, der befinder sig om bord på en helikopter, som opereres af et EF-luftfartsselskab, er en passager som omhandlet i denne bestemmelse under de forudsætninger, der er nævnt i spørgsmål 1?«
Om de præjudicielle spørgsmål
Om det første spørgsmål
Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 3, litra g), i forordning nr. 785/2004 skal fortolkes således, at en person, som befinder sig om bord på en helikopter, der ejes af et EF-luftfartsselskab, og som befordres i henhold til en kontrakt indgået mellem luftfartsselskabet og den ombordværendes arbejdsgiver med henblik på at udføre en bestemt opgave såsom den i hovedsagen omhandlede, er »passager« eller en del af de »tjenestegørende flyvebesætnings- og kabinebesætningsmedlemmer« som omhandlet i denne bestemmelse.
Med henblik på at besvare dette spørgsmål bemærkes, at begrebet »passager« som omhandlet i artikel 3, litra g), i forordning nr. 785/2004 omfatter enhver person, der befinder sig om bord på et luftfartøj med luftfartsselskabets eller luftfartøjsoperatørens samtykke, bortset fra tjenestegørende flyvebesætnings- og kabinebesætningsmedlemmer.
Heraf følger, at klassificeringen af en person i kategorien for flyvebesætnings- og kabinebesætningsmedlemmer udgør en undtagelse til reglen, hvorefter denne person er omfattet af passagerkategorien.
Det bemærkes indledningsvis, at undtagelser ifølge fast retspraksis skal fortolkes strengt, således at generelle regler ikke udhules for deres indhold (jf. dom Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, C-346/08,
EU:C:2010:213
, præmis 39 og den deri nævnte retspraksis).
Det skal følgelig undersøges, om sagsøgte i hovedsagen ikke er omfattet af kategorierne »flyvebesætningsmedlem« eller »kabinebesætningsmedlem«.
Som det fremgår af de faktiske omstændigheder beskrevet af den forelæggende ret, foretog Fridolin Santer, som er ansat ved et selskab, der driver skipister, flyvningen i hovedsagen i egenskab af »stedkendt guide«, og det var hans opgave efter pilotens anvisning at åbne helikopterens dør under flyvningen og holde den åben på en bestemt måde i et bestemt stykke tid.
Heraf følger, at Fridolin Santer ikke udførte opgaver til styring af luftfartøjet, og han er derfor ikke omfattet af kategorien »flyvebesætningsmedlem«.
I modsætning til Wuchers argument er den omstændighed, at Fridolin Santer havde til opgave at åbne døren efter pilotens anvisning, desuden ikke tilstrækkelig til, at Fridolin Santer er omfattet af kategorien »kabinebesætningsmedlem«. Piloten har således i sin egenskab af luftfartøjschef altid beføjelse til at give anvisninger til samtlige personer, der befinder sig om bord på et luftfartøj, herunder passagererne.
Heraf følger, at Fridolin Santer heller ikke er omfattet af kategorien »kabinebesætningsmedlem«.
Det må følgelig fastslås, at en person som Fridolin Santer skal anses for at være en »passager« som omhandlet i forordning nr. 785/2004.
Henset til de ovenstående betragtninger skal artikel 3, litra g), i forordning nr. 785/2004 fortolkes således, at en person, som befinder sig om bord på en helikopter, der ejes af et EF-luftfartsselskab, og som befordres i henhold til en kontrakt indgået mellem den ombordværendes arbejdsgiver og luftfartsselskabet med henblik på at udføre en bestemt opgave såsom den i hovedsagen omhandlede, er en »passager« som omhandlet i denne bestemmelse.
Om det andet og det tredje spørgsmål
Med det andet og det tredje spørgsmål, som skal behandles samlet, ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om Montrealkonventionens artikel 17, stk. 1, skal fortolkes således, at en person, der er omfattet af begrebet »passager« som omhandlet i artikel 3, litra g), i forordning nr. 785/2004, også er omfattet af begrebet »passager« som omhandlet i nævnte artikel 17.
I denne henseende er det ubestridt, at Montrealkonventionen udgør en integrerende del af Unionens retsorden, og at Domstolen har kompetence til at træffe præjudiciel afgørelse om fortolkningen heraf (domme IATA og ELFAA, C-344/04,
EU:C:2006:10
, præmis 36 og den deri nævnte retspraksis samt præmis 40, og Walz, C-63/09,
EU:C:2010:251
, præmis 20 og den deri nævnte retspraksis).
Konventionen finder anvendelse på flyvninger inden for en enkelt medlemsstat i medfør af forordning nr. 2027/97, som har til formål i Den Europæiske Union at sikre samme niveau og samme karakter af erstatningsansvaret for luftfartsselskaber og EF-luftfartsselskaber for så vidt angår såvel international som national transport.
Som det fremgår af forelæggelsesafgørelsen, er Wucher således omfattet af begrebet »EF-luftfartsselskab«, som forordning nr. 2027/97 finder anvendelse på, for så vidt som Wucher er et luftfartsselskab med gyldig operativ godkendelse udstedt af Republikken Østrig i overensstemmelse med bestemmelserne i Rådets forordning (EØF) nr. 2407/92 af 23. juli 1992 om udstedelse af licenser til luftfartsselskaber (
EFT L 240, s. 1
).
Det skal således efterprøves, om de andre betingelser for, at Montrealkonventionen finder anvendelse, er opfyldt i hovedsagen. I denne forbindelse skal det fastlægges, om Fridolin Santer er omfattet af begrebet »passager« som omhandlet i denne konvention, hvilket indebærer, at det skal fastlægges, om formålet med den i hovedsagen omhandlede flyvning var »transport af passagerer« som omhandlet i konventionen.
Herved bemærkes, at en status af »passager« som omhandlet i Montrealkonvention ganske vist ifølge konventionens artikel 3, stk. 1 og 2, er forbundet med udstedelsen af et enkelt eller fælles transportdokument, hvis indhold er defineret i nævnte stk. 1, eller alternativt af en anden type dokument med et sådant indhold.
Det fremgår imidlertid ligeledes af denne konventions artikel 3, stk. 5, at manglende overholdelse af bestemmelserne i de stykker, der går forud for stk. 5, er uden betydning for transportkontraktens eksistens eller gyldighed, og at kontrakten under alle omstændigheder er underkastet denne konventions bestemmelser, herunder bestemmelserne om begrænsning af erstatningsansvar.
Såfremt der foreligger en transportkontrakt, og alle de andre betingelser for anvendelse af nævnte konvention er opfyldt, finder konventionen derfor anvendelse uanset transportkontraktens form.
Det fremgår af forelæggelsesafgørelsen, at Fridolin Santer, der er ansat ved Ötztaler, som medlem af lavinekommissionen og som ansvarlig for sikkerheden i gletscherområdet og på skipisterne således udførte opgaven med lavinesprængning som en del af sit daglige arbejde. Det var desuden netop på kontraktligt grundlag, at Wucher befordrede Fridolin Santer og de andre ansatte ved Ötztaler fra helikopterens startsted til det sted, hvor der skulle foretages lavinesprængninger, for dernæst at bringe dem tilbage til helikopterens startsted.
Heraf følger, at formålet med den i hovedsagen omhandlede flyvning var befordring af Ötztalers ansatte til de steder, hvor de skulle udføre deres daglige arbejde.
Det følger af det ovenstående, at Montrealkonventionens artikel 17 skal fortolkes således, at en person, der er omfattet af begrebet »passager« som omhandlet i artikel 3, litra g), i forordning nr. 785/2004, også er omfattet af begrebet »passager« som omhandlet i denne konventions artikel 17, når denne person blev befordret på grundlag af en »transportkontrakt« som omhandlet i konventionens artikel 3.
Sagens omkostninger
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.

På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Første Afdeling) for ret:

1)
Artikel 3, litra g), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 785/2004 af 21. april 2004 om forsikringskrav til luftfartsselskaber og luftfartøjsoperatører skal fortolkes således, at en person, som befinder sig om bord på en helikopter, der ejes af et EF-luftfartsselskab, og som befordres i henhold til en kontrakt indgået mellem den ombordværendes arbejdsgiver og luftfartsselskabet med henblik på at udføre en bestemt opgave såsom den i hovedsagen omhandlede, er en »passager« som omhandlet i denne bestemmelse.

2)
Artikel 17 i konventionen om indførelse af visse ensartede regler for international luftbefordring indgået i Montreal den 28. maj 1999, undertegnet af Det Europæiske Fællesskab den 9. december 1999 med hjemmel i artikel 300, stk. 2, EF og godkendt på Fællesskabets vegne ved Rådets beslutning 2001/539/EF af 5. april 2001 skal fortolkes således, at en person, der er omfattet af begrebet »passager« som omhandlet i artikel 3, litra g), i forordning nr. 785/2004, også er omfattet af begrebet »passager« som omhandlet i denne konventions artikel 17, når denne person blev befordret på grundlag af en »transportkontrakt« som omhandlet i konventionens artikel 3.

Underskrifter
(
*1
) – Processprog: tysk.