CELEX: 62012CJ0321
Sociálne zabezpečenie
Nariadenie (EHS) č. 1408/71
Článok 28 ods. 2 písm. b)
Dávky nemocenského poistenia
Poberatelia starobného dôchodku vo viacerých členských štátoch
Bydlisko v inom členskom štáte
Poskytnutie vecných dávok v štáte bydliska
Povinnosť znášať náklady na dávky
‚Právne predpisy‘ členského štátu, ktorým poberateľ dôchodku najdlhšie podliehal
Pojem

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 28 ods. 2 písm. b) nariadenia Rady (EHS) č. 1408/71 zo 14. júna 1971 o uplatňovaní systémov sociálneho zabezpečenia na zamestnancov, samostatne zárobkovo činné osoby a ich rodinných príslušníkov, ktorí sa pohybujú v rámci spoločenstva, v znení zmenenom, doplnenom a aktualizovanom nariadením Rady (ES) č. 118/97 z 2. decembra 1996 (
Ú. v. ES L 28, 1997, s. 1
; Mim. vyd. 05/003, s. 3), zmeneným a doplneným nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1992/2006 z 18. decembra 2006 (
Ú. v. EÚ L 392, s. 1
, ďalej len „nariadenie č. 1408/71“).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi pánmi van der Helderom a Farringtonom a College voor zorgverzekeringen (Združenie zdravotných poisťovní, ďalej len „CVZ“) týkajúcemu sa platby príspevkov do systému povinného zákonného nemocenského poistenia v Holandsku.
Právny rámec
Právo Únie
Článok 1 nariadenia č. 1408/71 s názvom „Definície“ znie:
„Na účely tohto nariadenia:
…
j)
právne predpisy znamenajú zákony, nariadenia a iné právne predpisy, ako aj ostatné súčasné a budúce ustanovenia na vykonanie opatrení každého členského štátu, vzťahujúce sa na časti a systémy sociálneho zabezpečenia upravené článkom 4 ods. 1 a 2 alebo na osobitné nepríspevkové dávky uvedené v článku 4 ods. 2a.
…
r)
doby poistenia znamenajú doby prispievania alebo doby zamestnania alebo samostatnej zárobkovej činnosti, ako ich definujú alebo uznávajú za doby poistenia právne predpisy, podľa ktorých sa dosiahli alebo považovali za dosiahnuté a všetky doby, ktoré sa za také považujú, ak ich uvedené právne predpisy považujú za rovnocenné dobám poistenia;…“
Článok 4 uvedeného nariadenia, nazvaný „Pôsobnosť“, v odseku 1 stanovuje:
„Toto nariadenie sa vzťahuje na všetky právne predpisy, ktoré sa týkajú týchto častí sociálneho zabezpečenia:
a)
nemocenské dávky a dávky v materstve;
b)
dávky v invalidite vrátane tých, ktoré sú určené na udržanie alebo zlepšenie zárobkovej schopnosti;
c)
dávky v starobe;
d)
pozostalostné dávky;
e)
dávky v súvislosti s pracovnými úrazmi a chorobami z povolania;
f)
podpora pri úmrtí;
g)
dávky v nezamestnanosti;
h)
rodinné dávky.“
Hlava III uvedeného nariadenia obsahuje osobitné ustanovenia k týmto jednotlivým kategóriám dávok. Kapitola 1 hlavy III tohto nariadenia sa týka dávok v prípade choroby a materstva. Piaty oddiel tejto kapitoly, nazvaný „Dôchodcovia a ich rodinní príslušníci“, obsahuje články 27 až 34 nariadenia č. 1408/71.
Článok 27 tohto nariadenia s názvom „Dôchodky splatné podľa právnych predpisov viacerých členských štátov v prípadoch, ak existuje nárok na dávky v štáte bydliska“ uvádza:
„Dôchodca, ktorý má nárok na poberanie dôchodku podľa právnych predpisov dvoch alebo viacerých členských štátov, z ktorých jeden je ten členský štát, na území ktorého má bydlisko, a ktorý má nárok na dávky podľa právnych predpisov tohto členského štátu, pričom ak je to vhodné, sa prihliada na ustanovenia článku 18 a prílohy VI, poberá so svojimi rodinnými príslušníkmi tieto dávky od inštitúcie miesta bydliska a na náklady tejto inštitúcie tak, akoby dotknutá osoba bola dôchodcom, ktorého dôchodok je splatný iba podľa právnych predpisov posledného menovaného členského štátu.“
Článok 28 tohto nariadenia, nazvaný „Dôchodky splatné podľa právnych predpisov jedného alebo viacerých štátov v prípadoch, ak neexistuje nárok na dávky v štáte bydliska“, znie:
„1.   Dôchodca, ktorý má nárok na dôchodok podľa právnych predpisov jedného členského štátu alebo na dôchodky podľa právnych predpisov dvoch alebo viacerých členských štátov a ktorý nemá nárok na dávky podľa právnych predpisov členského štátu, na území ktorého má bydlisko, poberá napriek tomu takéto dávky pre seba a svojich rodinných príslušníkov, pokiaľ by mal na ne nárok podľa právnych predpisov členského štátu alebo aspoň jedného z členských štátov príslušných v súvislosti s dôchodkami, keby mal bydlisko na území takéhoto štátu, pričom, ak je to vhodné, sa zohľadnia ustanovenia článku 18 a prílohy [VI]. Dávky sa poskytujú podľa nasledujúcich podmienok:
a)
vecné dávky poskytne v mene inštitúcie uvedenej v odseku 2 inštitúcia miesta bydliska, ako keby dotknutá osoba bola dôchodcom podľa právnych predpisov štátu, na území ktorého má bydlisko a mala nárok na takéto dávky;
…
2.   V prípadoch spadajúcich pod odsek 1 náklady vecných dávok znáša inštitúcia určená podľa týchto pravidiel:
…
b)
Ak má dôchodca nárok na uvedené dávky podľa právnych predpisov dvoch alebo viacerých členských štátov, ich náklady znáša príslušná inštitúcia toho členského štátu, ktorého právnym predpisom najdlhšie podliehal. Ak by uplatnenie tohto pravidla malo za následok, že za náklady na dávky sú zodpovedné viaceré inštitúcie, náklady znáša inštitúcia, u ktorej bol dôchodca naposledy poistený.“
Článok 28a tohto nariadenia, nazvaný „Dôchodky splatné podľa právnych predpisov jedného alebo viacerých členských štátov iných ako štát bydliska, ak nárok na dávky existuje v štáte bydliska“, stanovuje:
„Ak má dôchodca, ktorý má nárok na dôchodok podľa právnych predpisov jedného členského štátu alebo na dôchodky podľa právnych predpisov dvoch alebo viacerých členských štátov, bydlisko na území členského štátu podľa právnych predpisov ktorého nárok na vecné dávky nepodlieha podmienke poistenia alebo zamestnania a žiaden dôchodok nie je splatný, náklady na vecné dávky, ktoré poberá on a jeho rodinní príslušníci, znáša príslušná inštitúcia jedného z členských štátov spravujúca dôchodky, určená podľa pravidiel ustanovených v článku 28 ods. 2 za predpokladu, že dôchodca a jeho rodinní príslušníci by mali nárok na tieto dávky podľa právnych predpisov uplatňovaných danou inštitúciou, ak by mali bydlisko na území toho členského štátu, v ktorom sa nachádza táto inštitúcia.“
Článok 33 nariadenia č. 1408/71 s názvom „Príspevky platené dôchodcami“ znie:
„1.   Inštitúcia členského štátu zodpovedná za vyplácanie dôchodku a uplatňujúca právne predpisy, v zmysle ktorých sa príspevky v súvislosti s príspevkami na nemocenské dávky a dávky v materstve zrážajú z dôchodkov, je oprávnená uskutočniť takéto zrážky, vypočítané v súlade s príslušnými právnymi predpismi z dôchodkov vyplácaných takouto inštitúciou, v takom rozsahu, aby náklady na dávky podľa článkov 27, 28, 28a, 29, 31 a 32 znášala inštitúcia uvedeného členského štátu.
2.   Keď v prípadoch, uvedených v článku 28a je získanie dávok v súvislosti s chorobou alebo materstvom podmienené platením príspevkov alebo podobných platieb podľa právnych predpisov členského štátu, na území ktorého má tento dôchodca bydlisko, tieto príspevky sa nebudú platiť na základe bydliska.“
Podľa článku 36 ods. 1 tohto nariadenia vecné dávky poskytované inštitúciou niektorého členského štátu v mene inštitúcie iného členského štátu na základe najmä článkov 28, 28a a 33 tohto nariadenia sa nahradia v celom rozsahu.
Článok 95 nariadenia Rady (EHS) č. 574/72 z 21. marca 1972, ktorým sa stanovuje postup na vykonávanie nariadenia (EHS) č. 1408/71 v znení zmenenom, doplnenom a aktualizovanom nariadením č. 118/97, zmeneným a doplneným nariadením Rady (ES) č. 1223/98 zo 4. júna 1998 (
Ú. v. ES L 168, s. 1
; Mim. vyd. 05/003, s. 292), stanovuje, že sumu vecných dávok poskytnutých podľa článku 28 a článku 28a nariadenia č. 1408/71 nahradia príslušné inštitúcie inštitúciám, ktoré uvedené dávky poskytli prostredníctvom paušálnej sumy, ktorá sa čo najviac približuje skutočným výdavkom, a tento výpočet stanovuje toto ustanovenie.
Holandské právo
Pred 1. januárom 2006 zákon o nemocenských fondoch (Ziekenfondswet, ďalej len „ZFW“) stanovoval systém povinného zákonného nemocenského poistenia iba pre zamestnancov, ktorých príjem bol pod určitou hranicou. Osoby, na ktoré sa nevzťahoval tento systém, museli uzavrieť poistnú zmluvu so súkromnou poisťovňou na pokrytie rizík v prípade choroby.
Tento systém povinného zákonného poistenia sa mohol za určitých podmienok vzťahovať aj na nerezidentov, ktorí poberali dôchodok podľa všeobecného zákona o starobnom poistení (Algemene Ouderdomswet, ďalej len „AOW“) alebo podľa zákona o poistení pre prípad pracovnej neschopnosti (Wet op de arbeidsongeschiktheidsverzekering).
S účinnosťou od 1. januára 2006 zákon o zdravotnom poistení (Zorgverzekeringswet, ďalej len „ZVW“, ktorého znenie uplatniteľné na prejednávanú vec je znenie platné k 1. augustu 2008) zavádza systém povinného zákonného nemocenského poistenia pre všetky osoby, ktoré majú bydlisko v Holandsku alebo v ňom pracujú.
Článok 69 tohto zákona znie:
„1.   Osoby s bydliskom v zahraničí, ktoré podľa nariadenia Rady Európskych spoločenstiev alebo podľa nariadenia prijatého na základe Dohody o Európskom hospodárskom priestore alebo Dohovoru o sociálnom zabezpečení majú v prípade potreby nárok na zdravotnú starostlivosť alebo na náhradu výdavkov na túto starostlivosť v súlade s právnymi predpismi o zdravotnom poistení v štáte ich bydliska, sa musia zaregistrovať v CVZ, pokiaľ sa na ne na základe tohto zákona nevzťahuje povinné poistenie.
2.   Osoby uvedené v [odseku 1] sú povinné odvádzať príspevok stanovený ministerským nariadením. Jedna časť určená týmto ministerským nariadením bude na účely uplatňovania zákona o príspevkoch na zdravotnú starostlivosť [(Wet op de zorgtoeslag)] považovaná za poistné na zdravotné poistenie.
…
4.   Do právomoci [CVZ] patrí výkon správy, ktorá vyplýva z ustanovení [odseku 1] a tam uvedených medzinárodných predpisov, ako aj rozhodovanie o výbere a odvádzaní príspevku v zmysle [odseku 2]…“
Okrem toho pred a aj po 1. januári 2006 všeobecný zákon o mimoriadnych liečebných nákladoch (Algemene Wet Bijzondere Ziektekosten), poisťuje celú populáciu pred rizikom mimoriadnych liečebných nákladov, akými sú najmä riziká, ktoré nepokrýva ZFW a ZVW alebo súkromné poistenie.
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
Pán van der Helder je holandský štátny príslušník na dôchodku, ktorý má od roku 1991 bydlisko vo Francúzsku. Počas svojej profesionálnej kariéry býval a pracoval vo viacerých členských štátoch. Od augusta 1997 poberá na základe holandských právnych predpisov dôchodok podľa AOW. Základom tohto dôchodku je doba poistenia 43 rokov v tomto členskom štáte. Túto dobu nadobudol na jednej strane na základe bydliska a na druhej strane na základe dobrovoľného poistenia. Okrem toho pán van der Helder poberá starobný dôchodok na základe právnych predpisov Fínskej republiky, kde bol poistený v rokoch 1980 až 1987. Rovnako poberá starobný dôchodok na základe právnych predpisov Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska.
Pán Farrington je britský štátny príslušník na dôchodku, ktorý má od mája 2004 bydlisko v Španielsku. Počas svojej profesionálnej kariéry býval a pracoval vo viacerých členských štátoch, medzi nimi v Spojenom kráľovstve a Holandsku. Od apríla 2006 poberá na základe holandských právnych predpisov dôchodok podľa AOW. Základom tohto dôchodku je doba poistenia 35 rokov v tomto členskom štáte. Okrem tohto dôchodku poberá pán Farrington aj starobný dôchodok na základe právnych predpisov Spojeného kráľovstva, v ktorom pracoval v rokoch 1957 až 1972.
Do 1. januára 2006 neboli ani pán van der Helder, ani pán Farrington povinní mať uzatvorené poistenie podľa holandského zákonného nemocenského poistenia. Mali uzatvorené súkromné nemocenské poistenie. Aj pán van der Helder, aj pán Farrington boli naopak poistení počas ich pobytu v Holandsku podľa všeobecného zákona o mimoriadnych liečebných nákladoch.
Od 1. januára 2006, keď nadobudol účinnosť ZVW, CVZ zastával názor, že keďže pán van der Helder, aj pán Farrington by patrili pod systém povinného zákonného nemocenského poistenia podľa ZVW, ak by mali bydlisko v Holandsku, a keďže nemajú nárok na dôchodok v členskom štáte svojho bydliska a najdlhšiu dobu počas ich profesionálnej kariéry boli postení podľa holandských právnych predpisov v oblasti sociálneho zabezpečenia, majú nárok na vecné dávky v členskom štáte svojho bydliska na náklady Holandska v súlade s článkami 28 a 28a nariadenia č. 1408/71.
CVZ tiež rozhodol, že z dôchodkov, ktoré sa majú pánovi van der Helderovi, aj pánovi Farringtonovi vyplácať, sa bude zrážať príspevok podľa článku 69 ZVW do systému povinného zákonného nemocenského poistenia upraveného týmto zákonom.
Centrale Raad van Beroep (vyšší súd pre sociálne zabezpečenie), na ktorý podali páni van der Helder a Farrington odvolanie proti rozsudkom na prvom stupni vyhláseným Rechtbank Amsterdam (Krajský súd v Amsterdame), uvádza, že tým, že odvolatelia v konaní vo veci samej majú nárok na dôchodok v najmenej dvoch členských štátoch, prináleží znášať náklady na vecné dávky podľa článku 28 ods. 2 písm. b) nariadenia č. 1408/71 príslušnej inštitúcii členského štátu, ktorého „právnym predpisom“ podliehali ako poberatelia svojich dôchodkov najdlhšie.
Tento súd konštatuje, že sú možné najmenej tri rozdielne výklady pojmu „právne predpisy“.
Podľa prvého výkladu, podporovaného pánmi van der Helderom a Farringtonom, tento pojem sa vzťahuje na právne predpisy o dávkach v prípade nemocenských dávok a dávok v materstve. Hoci teda páni van der Helder a Farrington nenamietajú, že pracovali najdlhšie v Holandsku a že podliehali najdlhšie holandským právnym predpisom v oblasti sociálneho zabezpečenia, nikdy však neboli v Holandsku poistení v zákonnom systéme nemocenského poistenia, alebo v každom prípade v ňom boli poistení kratšie obdobie ako obdobie, počas ktorého boli nemocensky poistení v iných členských štátoch. Členskými štátmi, ktoré majú v tejto súvislosti znášať poskytovanie vecných dávok v štáte bydliska, sú teda Fínsko a Spojené kráľovstvo. Tento výklad je v súlade s rozsudkom Regeringsrätten (Najvyšší správny súd, Švédsko) č. 4381‑10 zo 14. decembra 2011, Wehmeyer. Ak by sa rozhodlo podľa tohto výkladu, treba stanoviť, či na určenie „právnych predpisov“ členského štátu, ktorým odvolatelia v konaní vo veci samej najdlhšie podliehali, treba zohľadniť iba zákonné nemocenské poistenie alebo nemocenské poistenie a poistenie v materstve spolu.
Podľa druhého výkladu, podporovaného Rechtbank Amsterdam a uprednostňovaného vnútroštátnym súdom, sa pojem „právne predpisy“ týka dôchodkového poistenia, ktoré tvorí základ súčasného dôchodku dotknutých osôb. Tento výklad vyplýva z rozsudku z 10. mája 2001, Rundgren (
C-389/99, Zb. s. I-3731
, body 44 až 49). Bol by tiež v súlade so spôsobom financovania systémov nemocenského poistenia na základe príspevkov, ktoré závisia od príjmu dotknutých osôb, ktorý v prípade poberateľov dôchodkov má formu zrážok z dôchodku. Ak by sa rozhodlo podľa tohto výkladu, treba ešte stanoviť, či je potrebné zohľadniť celú dobu dôchodkového poistenia bez ohľadu na jeho základ a skutočné platby príspevkov. Ďalej je dôležitá aj otázka, či je pri tom možné zohľadniť doby dobrovoľného poistenia.
Nakoniec podľa tretieho výkladu, podporovaného CVZ, pojem „právne predpisy“ sa týka právnych predpisov týkajúcich sa sociálneho zabezpečenia ako celku. Podľa CVZ cieľom článku 28 ods. 2 nariadenia č. 1408/71 je, aby členský štát, do ktorého systému sociálneho zabezpečenia osoba najdlhšie prispievala, znášal náklady za starostlivosť, ktorá vznikne počas dôchodku. Tento výklad je podporený článkom 1 písm. j) tohto nariadenia, ktorý pri definícii pojmu „právne predpisy“ odkazuje na článok 4 tohto nariadenia. Ak by sa rozhodlo podľa tohto výkladu, treba zodpovedať otázku zohľadnenia doby dobrovoľného poistenia.
Za týchto podmienok Centrale Raad van Beroep rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Rozumejú sa pod výrazom‚ ktorého právnym predpisom [poberateľ dôchodku] najdlhšie podliehal’ stanoveným v článku 28 ods. 2 písm. b) nariadenia… č. 1408/71 právne predpisy o nemocenských dávkach a dávkach v materstve, právne predpisy o dávkach v starobe alebo všetky právne predpisy upravujúce oblasti sociálneho zabezpečenia vymenované v článku 4 tohto nariadenia, ktoré sa uplatnili na základe jeho hlavy II?“
Na návrh vnútroštátneho súdu predseda Súdneho dvora rozhodol, že táto vec bude prednostne prejednaná na základe článku 53 ods. 3 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora.
O prejudiciálnej otázke
Svojou otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či sa má článok 28 ods. 2 písm. b) nariadenia č. 1408/71 vykladať v tom zmysle, že „právne predpisy“, ktorým poberateľ dôchodku najdlhšie podliehal a na ktoré toto ustanovenie odkazuje, sú právnymi predpismi upravujúcimi nemocenské dávky a dávky v materstve, právnymi predpismi o dávkach v starobe alebo všetkými právnymi predpismi upravujúcimi oblasti sociálneho zabezpečenia vymenovanými v článku 4 tohto nariadenia, ktoré sa uplatnili.
Z vnútroštátneho rozhodnutia vyplýva, že táto otázka bola položená v rámci sporu o zákonnosti rozhodnutí holandských orgánov o výbere príspevkov z dôchodkov, ktoré sú vyplácané holandskému a britskému štátnemu príslušníkovi, ktorí sú poberatelia dôchodku podľa právnych predpisov viacerých členských štátov, medzi ktoré nepatrí Francúzska republika ani Španielske kráľovstvo, v ktorých majú pobyt, na účely poskytovania vecných nemocenských dávok podľa článku 28 nariadenia č. 1408/71 v členskom štáte ich pobytu, v ktorom nemajú právo na tieto dávky. Tieto rozhodnutia nasledujú po tom, ako 1. januára 2006 nadobudol v Holandsku účinnosť nový systém povinného zdravotného poistenia upravený ZVW, ktorý tým, že nahradil systém upravený dovtedy ZFW iba pre zamestnancov, ktorých príjem bol pod určitou hranicou, sa vzťahuje na všetky osoby s pobytom v tomto členskom štáte alebo pracujúce v tomto členskom štáte.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že článok 28 nariadenia č. 1408/71 uvádza „kolíznu normu“ umožňujúcu najmä určiť pre poberateľov dôchodkov splatných podľa právnych predpisov viacerých členských štátov s bydliskom v inom členskom štáte, v ktorom nemajú nárok na nemocenské dávky a dávky v materstve, inštitúciu, ktorá poskytne uvedené dávky, ako aj uplatniteľné právne predpisy (pozri v tomto zmysle rozsudky z 10. januára 1980, Jordens‑Vosters,
69/79, Zb. s. 75
, bod 12; Rundgren, už citovaný, body 43 a 44; z 3. júla 2003, van der Duin a ANOZ Zorgverzekeringen,
C-156/01, Zb. s. I-7045
, bod 39, ako aj zo 14. októbra 2010, van Delft a i.,
C-345/09, Zb. s. I-9879
, bod 38).
V súlade s článkom 28 ods. 1 tohto nariadenia títo poberatelia dôchodku dostávajú tieto nemocenské dávky a dávky v materstve od príslušnej inštitúcie svojho členského štátu bydliska v rozsahu, v akom by na ne mali nárok podľa právnych predpisov štátu zodpovedného za vyplácanie dôchodku, pokiaľ by mali bydlisko na jeho území (pozri v tomto zmysle rozsudky van der Duin a ANOZ Zorgverzekeringen, už citovaný, body 40, 47 a 53, ako aj van Delft a i., už citovaný, bod 39).
Podľa článku 28 ods. 2 písm. b) nariadenia č. 1408/71 ak sú príslušné na vyplácanie dôchodku viaceré členské štáty, náklady na vecné nemocenské dávky a dávky v materstve znáša jeden z nich podľa doby, počas ktorej poberateľ dôchodku podliehal právnym predpisom každého z týchto členských štátov s tým, že náklady znáša príslušná inštitúcia členského štátu, „ktorého právnym predpisom najdlhšie podliehal“.
V tejto súvislosti z vnútroštátneho rozhodnutia vyplýva, že CVZ sa považuje za príslušné žiadať od odvolateľov v konaní vo veci samej platby príspevkov na základe vecných nemocenských dávok vyplatených v súlade s článkom 28 nariadenia č. 1408/71 v členskom štáte ich bydliska z dôvodu, že podľa odseku 2 písm. b) tohto ustanovenia podliehali najdlhšie holandskému systému sociálneho zabezpečenia. Tento výklad v tomto konaní podporuje aj holandská a švédska vláda.
Naopak, odvolatelia v konaní vo veci samej vo svojich pripomienkach tvrdia, že uvedené ustanovenie sa vzťahuje na právne predpisy týkajúce sa nemocenských dávok a dávok v materstve. Estónska vláda, fínska vláda, vláda Spojeného kráľovstva, ako aj Európska komisia zastávajú názor, že sa treba odvolať na vnútroštátne právne predpisy o dávkach v starobe.
Podľa ustálenej judikatúry pri výklade ustanovenia práva Únie je potrebné zohľadniť jeho znenie, kontext a jeho ciele (pozri najmä rozsudok Rundgren, už citovaný, bod 41 a citovanú judikatúru).
Pokiaľ ide o znenie článku 28 ods. 2 písm. b) nariadenia č. 1408/71, je správne, ako tvrdí pán van der Helder, že toto ustanovenie vo svojej prvej časti prvej vety odkazuje na právne predpisy upravujúce nemocenské dávky a dávky v materstve.
Táto okolnosť však nemusí byť nevyhnutne rozhodujúca na účely odpovede vnútroštátnemu súdu. Táto prvá časť prvej vety totiž iba pripomína povahu dávok, ktoré sú predmetom hlavy III nariadenia č. 1408/71, zatiaľ čo pojem „právne predpisy“, ktorý sa nachádza v druhej časti tejto vety a je predmetom tejto otázky, sa vzťahuje na určenie členského štátu, ktorý znáša tieto splatné dávky v osobitnom prípade poberateľov dôchodkov podľa „právnych predpisov“ jedného alebo viacerých členských štátov.
Okrem toho hoci je pravda, že článok 1 písm. j) nariadenia č. 1408/71 definuje pojem „právne predpisy“ tak, že znamenajú v podstate vnútroštátne zákony, nariadenia a iné právne predpisy vzťahujúce sa na časti a systémy sociálneho zabezpečenia upravené článkom 4 ods. 1 a 2 tohto nariadenia, ako aj na osobitné nepríspevkové dávky uvedené v článku 4 ods. 2a tohto nariadenia, nemožno z toho odvodiť, že použitie tohto pojmu v iných ustanoveniach tohto nariadenia odkazuje systematicky na všetky časti a systémy sociálneho zabezpečenia.
Ako totiž fínska vláda správne uviedla, článok 1 písm. j) a článok 4 ods. 1 až 2a nariadenia č. 1408/71 majú za cieľ iba ohraničiť vecnú pôsobnosť tohto nariadenia a vylúčiť najmä ustanovenia na základe dohody. Tieto ustanovenia nemajú naopak za cieľ určiť osobitné pravidlá uplatňovania na rôzne kategórie dávok, ktoré upravuje hlava III tohto nariadenia.
Za týchto podmienok na určenie rozsahu pojmu „právne predpisy“, ktorým poberateľ dôchodku najdlhšie podliehal, ktorý sa nachádza v článku 28 ods. 2 písm. b) nariadenia č. 1408/71, treba odkázať na kontext a cieľ tohto ustanovenia.
V tejto súvislosti treba uviesť, že článok 28 nariadenia č. 1408/71 tvorí, podobne ako články 27 a 28a, súčasť hlavy III kapitoly 1 oddielu 5 tohto nariadenia týkajúcej sa práv poberateľov dôchodkov na dávky v prípade choroby a materstva.
Článok 27 nariadenia č. 1408/71 sa týka situácie poberateľa dôchodkov splatných podľa právnych predpisov viacerých členských štátov, medzi ktorými je aj členský štát jeho pobytu, ktorý má nárok na dávky v uvedenom členskom štáte pobytu. Článok 28 tohto nariadenia, ako už vyplýva aj z bodov 31 a 32 tohto rozsudku, sa vzťahuje na situáciu poberateľa dôchodkov splatných podľa právnych predpisov jedného alebo viacerých členských štátov, medzi ktoré nepatrí štát pobytu, a ktorý nemá nárok na dávky v uvedenom štáte pobytu. Pokiaľ ide o článok 28a uvedeného nariadenia, týka sa situácie podobnej situácii uvedenej v článku 28, ale s tým rozdielom, že nárok na vecné dávky v štáte pobytu vzniká (rozsudok Rundgren, už citovaný, bod 43).
V systéme takto upravenom uvedenými článkami 27, 28 a 28a teda inštitúcia, ktorá znáša náklady na vecné nemocenské dávky a dávky v materstve, je vždy príslušná inštitúcia členského štátu spravujúca dôchodky, pretože dôchodca má nárok na tieto dávky podľa právnych predpisov tohto členského štátu vtedy, keď má bydlisko na jeho území (pozri v tomto zmysle rozsudok Rundgren, už citovaný, bod 46).
V tejto súvislosti článok 28a nariadenia č. 1408/71, ktorý sa týka situácie, v ktorej štát pobytu dôchodcu nepodmieňuje nárok na vecné dávky povinnosti poistenia alebo zamestnania, okrem iného výslovne stanovuje, že „ukladá povinnosť znášať náklady [na tieto dávky] príslušnej inštitúcii jedného z členských štátov spravujúcej dôchodky“ tak, aby tieto náklady nemusel znášať členský štát, v ktorom má dotknutá osoba bydlisko, iba na základe skutočnosti, že má na jeho území bydlisko. Cieľom tohto ustanovenia je teda zabezpečiť, aby členské štáty, ktorých právne predpisy priznávajú nárok na vecné dávky výlučne na základe bydliska na ich území, neboli za to penalizované, a určuje inštitúciu, ktorá znáša náklady na vecné dávky poskytnuté v týchto štátoch podľa tých istých pravidiel, ako sú tie, ktoré sa uplatňujú podľa článku 28 uvedeného nariadenia v prípadoch členských štátov, ktoré takýto nárok nepriznávajú (pozri v tomto zmysle rozsudok Rundgren, už citovaný, bod 45).
Ako už teda Súdny dvor rozhodol, podľa týchto pravidiel inštitúcia miesta bydliska poskytuje vecné dávky dôchodcom v mene príslušnej inštitúcie jedného z členských štátov spravujúcej dôchodky, ktorá znáša náklady (pozri rozsudky Rundgren, už citovaný, bod 45, ako aj van Delft a i., už citovaný, bod 39).
Z toho vyplýva, že systém stanovený článkami 27, 28 a 28a nariadenia č. 1408/71 vytvára spojenie medzi príslušnosťou spravovať dôchodky a povinnosťou znášať náklady na vecné nemocenské dávky a dávky v materstve, pričom táto povinnosť je vo vzťahu ku skutočnej príslušnosti spravovať dôchodky vedľajšia (pozri rozsudok Rundgren, už citovaný, bod 47).
Ako teda generálny advokát v podstate uviedol v bodoch 48 až 51 návrhov, podstatou takéhoto systému je vyhnúť sa penalizácii členských štátov, ktorých právne predpisy priznávajú nárok na nemocenské dávky a dávky v materstve výlučne na základe bydliska na ich území, v súlade s cieľom sledovaným článkom 28a nariadenia č. 1408/71, na ktorý sa odkazuje aj v bode 45 tohto rozsudku.
Z toho vyplýva, že „právne predpisy“, ktorým poberateľ dôchodku najdlhšie podliehal, uvedené v článku 28 ods. 2 písm. b) nariadenia č. 1408/71, sú právnymi predpismi o dávkach v starobe.
Následne pokiaľ sú dotknuté osoby, ako vo veci samej, poberatelia dôchodku splatného podľa právnych predpisov viacerých členských štátov a majú bydlisko v inom členskom štáte, v ktorom nemajú nárok na vecné nemocenské dávky a dávky v materstve, náklady týchto dávok znáša podľa tohto ustanovenia členský štát spravujúci dôchodky, ktorého právnym predpisom tieto osoby v tomto ohľade najdlhšie podliehali.
Tento výklad podporuje článok 33 nariadenia č. 1408/71 v rozsahu, v akom toto ustanovenie členskému štátu zodpovednému za vyplácanie dôchodku a uplatňujúcemu právne predpisy upravujúce zrážanie príspevkov na náklady na nemocenské dávky a dávky v materstve jasne umožňuje zrážať tieto príspevky zo splatných dôchodkov, pokiaľ sú tieto dávky poskytované na jeho náklady v členskom štáte bydliska uvedeného poberateľa dôchodku podľa článkov 27, 28 a 28a tohto nariadenia.
Rovnako ho potvrdzuje článok 95 nariadenia č. 574/72, v znení zmenenom, doplnenom a aktualizovanom nariadením č. 118/97, zmeneným a doplneným nariadením č. 1223/98, z ktorého vyplýva, že v súlade s článkom 36 nariadenia č. 1408/71 vecné nemocenské dávky a dávky v materstve vyplácané poberateľom dôchodkov v štáte ich bydliska sú v každom prípade preplácané členským štátom zodpovedným za vyplácanie dôchodku, ktorý tak nesie základ rizika spojeného s vyplácaním vecných nemocenských dávok v členskom štáte, v ktorom má poberateľ dôchodku bydlisko (pozri v tomto zmysle rozsudky van der Duin a ANOZ Zorgverzekeringen, už citovaný, bod 44, ako aj van Delft a i., už citovaný, bod 79).
Vnútroštátny súd sa v dôvodoch svojho rozhodnutia zaoberá okrem iného otázkou, či iba obdobia povinného poistenia a obdobia poistenia, ktoré sú podkladom pre platbu príspevkov, sa majú zohľadniť na účely uplatnenia článku 28 ods. 2 písm. b) nariadenia č. 14018/71, teda s výnimkou období dobrovoľného poistenia a období poistenia, ktoré nie sú podkladom na vyplatenie príspevkov.
Z údajov predložených Súdnemu dvoru však nevyplýva, že by odpoveď na túto otázku, ako to potvrdili pán van der Helder, ako aj holandská vláda a Komisia počas pojednávania v odpovedi na otázku Súdneho dvora, mohla mať v prejednávanej veci vplyv na určenie členského štátu, ktorému prináleží niesť náklady na dotknuté dávky, keďže právne predpisy týkajúce sa dôchodkov, ktorým odvolatelia v konaní vo veci samej podliehali najdlhšie, sú v každom prípade holandské právne predpisy.
Za týchto podmienok vzhľadom na to, že táto otázka má hypotetickú povahu, na ňu nie je potrebné odpovedať (pozri v tomto zmysle rozsudok z 22. júna 2010, Melki a Abdeli,
C-188/10 a C-189/10, Zb. s. I-5667
, bod 27).
Na položenú otázku je preto potrebné odpovedať tak, že článok 28 ods. 2 písm. b) nariadenia č. 1408/71 sa má vykladať v tom zmysle, že „právne predpisy“, ktorým poberateľ dôchodku najdlhšie podliehal a na ktoré toto ustanovenie odkazuje, sú právne predpisy o dávkach v starobe.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:

Článok 28 ods. 2 písm. b) nariadenia Rady (EHS) č. 1408/71 zo 14. júna 1971 o uplatňovaní systémov sociálneho zabezpečenia na zamestnancov, samostatne zárobkovo činné osoby a ich rodinných príslušníkov, ktorí sa pohybujú v rámci spoločenstva, v znení zmenenom, doplnenom a aktualizovanom nariadením Rady (ES) č. 118/97 z 2. decembra 1996, zmeneným a doplneným nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1992/2006 z 18. decembra 2006, sa má vykladať v tom zmysle, že „právne predpisy“, ktorým poberateľ dôchodku najdlhšie podliehal a na ktoré toto ustanovenie odkazuje, sú právne predpisy o dávkach v starobe.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: holandčina.