CELEX: 62014CJ0043
Ennakkoratkaisupyyntö
Otsonikerroksen suojelu
Kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmä Euroopan unionissa
Päästöoikeuksien jakomenetelmä
Päästöoikeuksien jakaminen maksutta
Tällaisen jakamisen kuuluminen lahjaveron piiriin

Ennakkoratkaisupyyntö koskee kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmän toteuttamisesta yhteisössä ja neuvoston direktiivin 96/61/EY muuttamisesta 13.10.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/87/EY (
EUVL L 275, s. 32
) 10 artiklan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat ŠKO-Energo s. r. o. (jäljempänä ŠKO-Energo) ja Odvolací finanční ředitelství (veroviranomainen) ja jossa on kyse veron maksamisesta kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien jakamisesta vuosien 2011 ja 2012 osalta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Direktiivin 2003/87 johdanto-osan viidennen perustelukappaleen mukaan kyseisellä direktiivillä myötävaikutetaan siihen, että Euroopan yhteisö ja sen jäsenvaltiot täyttävät sitoumuksensa, jotka koskevat ihmisten toiminnasta aiheutuvien kasvihuonekaasujen päästöjen vähentämistä, ilmastonmuutosta koskevan Yhdistyneiden Kansakuntien puitesopimuksen Kioton pöytäkirjan hyväksymisestä Euroopan yhteisön puolesta sekä sen velvoitteiden täyttämisestä yhteisesti 25.4.2002 tehdyn neuvoston päätöksen 2002/358/EY (
EYVL L 130, s. 1
) mukaisesti tehokkaalla tavalla järjestämällä toimivat kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien eurooppalaiset markkinat ja siten, että siitä koituu mahdollisimman vähän haittaa talouden kehitykselle ja työllisyydelle.
Direktiivin 2003/87 johdanto-osan seitsemännessä perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Yhteisön säännökset päästöoikeuksien jakamisesta jäsenvaltioissa ovat tarpeen, jotta voidaan varmistaa, ettei sisämarkkinoiden toiminta häiriinny, ja vältetään kilpailun vääristyminen.”
Direktiivin 2003/87 1 artiklassa, jonka otsikko on ”Kohde”, säädetään seuraavaa:
”Tällä direktiivillä perustetaan kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmä yhteisössä – – kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseksi sekä kustannustehokkaasti että taloudellisesti.”
Direktiivin 2003/87 10 artiklassa, jonka otsikko on ”Jakomenetelmä”, säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on jaettava vähintään 95 prosenttia päästöoikeuksista maksutta 1 päivänä tammikuuta 2005 alkavaksi kolmivuotiskaudeksi. Jäsenvaltioiden on jaettava vähintään 90 prosenttia päästöoikeuksista maksutta 1 päivänä tammikuuta 2008 alkavaksi viisivuotiskaudeksi.”
Tšekin oikeus
Perintöverosta, lahjaverosta ja kiinteän omaisuuden luovutuksista kannettavasta verosta annetussa laissa nro 357/1992, sellaisena kuin se on muutettuna lailla nro 402/2010 (jäljempänä laki nro 357/1992), on säännöksiä, joiden mukaan kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien vastikkeettomasta saannosta on maksettava lahjaveroa.
Lain nro 357/1992 6 §:n 8 momentissa säädetään seuraavaa:
”Lahjaveroa kannetaan kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien vastikkeettomasta saannosta vuosina 2011 ja 2012 sähköntuotantoa varten laitoksessa, joka on 1.1.2005 tai sen jälkeen tuottanut sähköä myytäväksi kolmansille osapuolille ja jossa sähköntuottaja ei harjoita mitään muuta kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kauppaan liittyvää toimintaa kuin polttoaineiden polttamista – –”
Kyseisen lain 7 a §:ssä, jonka otsikko on ”Veron peruste vastikkeettomasti saatujen päästöoikeuksien osalta”, säädetään seuraavaa:
”1)   Vastikkeettomasti saaduista päästöoikeuksista kannettavan lahjaveron perusteena on kasvihuonekaasujen päästöoikeuden keskimääräinen markkina-arvo asianomaisen kalenterivuoden helmikuun 28 päivänä kerrottuna asianomaisen kalenterivuoden aikana sähköntuotantoa varten vastikkeettomasti saatujen päästöoikeuksien lukumäärällä.
2)   Ympäristöministeriö vahvistaa kasvihuonekaasujen päästöoikeuden keskimääräisen markkina-arvon asianomaisen kalenterivuoden helmikuun 28 päivänä menetelmällä, jolla siitä voidaan saada tieto etäyhteyden avulla.”
Mainitun lain 14 a §:ssä, jonka otsikko on ”Vastikkeetta saaduista päästöoikeuksista kannettavan lahjaveron verokanta”, täsmennetään seuraavaa:
”Vastikkeetta saaduista päästöoikeuksista kannettavan lahjaveron verokanta on 32 prosenttia.”
Lain nro 357/1992 20 §:n 1 ja 15 momentissa säädetään seuraavaa:
”1)   perintö- ja lahjaverosta on vapautettu: tavaroiden vastikkeeton saanto
a)
kun saajana on Tšekin tasavalta tai Euroopan unionin muu jäsenvaltio, Norja tai Islanti (jäljempänä muu Euroopan valtio), – – sekä Tšekin tasavallan vastikkeettomasti siirtämät tavarat, lukuun ottamatta vastikkeettomasti saatuja päästöoikeuksia ja sellaisten tavaroiden saantoa, jotka ovat peräisin jostakin toisesta eurooppalaisesta valtiosta – –
– –
15)   Lahjaverosta on vapautettu: sellaisen päästöoikeuksien määrän vastikkeeton saanto, joka vastaa sähkön ja lämmön yhteistuotannosta saadun sähkön osuutta suhteessa vuosina 2005 ja 2006 tuotettuun sähkön kokonaismäärään.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
ŠKO-Energo sai maksutta vuosiksi 2011 ja 2012 sähkön tuottamiseen kasvihuonekaasujen päästöoikeudet, joista Finanční úřad (verotoimisto) kantoi siltä 20473152 Tšekin korunan (CZK) suuruisen lahjaveron.
ŠKO-Energo riitautti menestyksettä kyseisen verotuksen Finanční ředitelstvíssä ja saattoi asian tämän jälkeen vireille Krajský soud v Prazessa, jossa se väittää, että kyseinen vero on yhteensoveltumaton direktiivin 2003/87 10 artiklan kanssa.
Krajský soud v Praze hyväksyi sen vaatimuksen.
Asiaa muutoksenhakuasteena käsittelevällä Nejvyšší správní soudilla on epäilyksiä kyseisen veron yhteensoveltuvuudesta unionin oikeuden ja erityisesti direktiivin 2003/87 10 artiklan kanssa, jonka mukaan vähintään 90 prosenttia päästöoikeuksista on jaettava maksutta kaudeksi 2008–2012.
Näissä olosuhteissa Nejvyšší správní soud päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko [direktiivin 2003/87] 10 artiklaa tulkittava siten, että se estää soveltamasta kansallisen oikeuden säännöksiä, joiden nojalla päästöoikeuksien maksuttomasta jakamisesta on kannettava lahjavero asianomaiselta ajanjaksolta?”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii kysymyksessään lähinnä sitä, onko direktiivin 2003/87 10 artiklaa tulkittava – siltä osin kuin jäsenvaltioiden on sen mukaan jaettava vähintään 90 prosenttia kasvihuonekaasujen päästöoikeuksista maksutta kaudeksi 2008–2012 – siten, että se estää soveltamasta pääasiassa kyseessä olevan kaltaista lahjaveroa.
Kuten ilmenee direktiivin 2003/87 10 artiklan sanamuodosta, jonka mukaan jäsenvaltioiden on jaettava pääasiassa kyseessä olevan ajanjakson aikana vähintään 90 prosenttia kasvihuonekaasujen päästöoikeuksista maksutta, se on esteenä maksuille, jotka kannetaan oikeuksien itsensä jakamisen vuoksi (tuomio Iberdrola ym., C‑566/11, C‑567/11, C‑580/11, C‑591/11, C‑620/11 ja C‑640/11,
EU:C:2013:660
, 27 kohta).
Unionin tuomioistuin on kuitenkin täsmentänyt, ettei direktiivin 2003/87 10 artikla eikä kyseisen direktiivin mikään muukaan säännös koske kyseisten päästöoikeuksien käyttöä eikä rajoita nimenomaisesti jäsenvaltioiden oikeutta toteuttaa toimenpiteitä, joilla voidaan vaikuttaa päästöoikeuksien käytön taloudellisiin seurauksiin (tuomio Iberdrola ym.,
EU:C:2013:660
, 28 kohta).
Jäsenvaltiot voivat näin ollen lähtökohtaisesti toteuttaa talouspoliittisia toimenpiteitä, joita ovat esimerkiksi tiettyjen välttämättömien tavaroiden tai resurssien markkinoilla noudatettujen hintojen valvonta ja joilla määritetään tapa, jolla maksutta jaettujen kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien arvo vyörytetään kuluttajille (tuomio Iberdrola ym.,
EU:C:2013:660
, 29 kohta).
Tällaisten toimenpiteiden toteuttamisella ei kuitenkaan voida kumota periaatetta kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien maksuttomasta jakamisesta eikä vaarantaa direktiivin 2003/87 tavoitteita (tuomio Iberdrola ym.,
EU:C:2013:660
, 30 kohta).
Tässä yhteydessä direktiivin 2003/87 10 artiklassa säädetty maksuttomuuden periaate on esteenä paitsi sille, että kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien jakamiselle vahvistetaan suoraan hinta, myös sille, että jälkikäteen kannetaan maksu kyseisten oikeuksien jakamisen perusteella (tuomio Iberdrola ym.,
EU:C:2013:660
, 31 kohta).
Tässä tapauksessa unionin tuomioistuimelle toimitetusta asiakirja-aineistosta ilmenee, että pääasiassa kyseessä oleva lahjavero rasittaa 32 prosentin suuruisena sähkön tuottamiseen polttoaineita polttamalla maksutta saatuja kasvihuonekaasujen päästöoikeuksia lukuun ottamatta sähkön ja lämmön yhteistuotantoa.
On siis todettava, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen toimenpide, joka koskee pelkästään päästöoikeuksien jakamista eikä niiden käyttämistä ja jota sovelletaan vain tietyllä alalla sellaisen rajoitetun ajanjakson aikana, joka vastaa osittain ajanjaksoa, jonka aikana unionin lainsäätäjä on ottanut väliaikaisesti käyttöön päästöoikeuksien jakamisen lähes maksuttomuutta koskevan periaatteen, merkitsee kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien maksutonta jakamista rasittavaa maksua, joka on yhteensoveltumaton direktiivillä 2003/87 käyttöön otetun maksuttomuuden vaatimuksen kanssa.
On myös vielä todettava, että tällaisella toimenpiteellä, jonka osalta ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että sillä on tarkoitus saada lisätuloja aurinkovoimaloiden toiminnanharjoittajille, pyritään eri tavoitteisiin kuin direktiivillä 2003/87. Sitä ei näin ollen voida myöskään pitää SEUT 193 artiklassa tarkoitettuna tiukempana suojatoimenpiteenä (ks. analogisesti tuomio Deponiezweckverband Eiterköpfe, C‑6/03,
EU:C:2005:222
, 49 ja 52 kohta ja tuomio Azienda Agro‑Zootecnica Franchini ja Eolica di Altamura, C-2/10,
EU:C:2011:502
, 50 kohta).
Tšekin hallitus on kuitenkin väittänyt, ettei direktiivin 2003/87 10 artikla ole esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle lahjaverolle, koska lahjavero rasittaa käytännössä alle 10 prosenttia kyseisen jäsenvaltion jakamien kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kokonaisarvosta.
Tässä yhteydessä on kuitenkin korostettava, että kyseisen artiklan toisessa virkkeessä säädetään asianomaisen ajanjakson osalta periaatteesta, jonka mukaan vähintään 90 prosenttia päästöoikeuksista jaetaan maksutta, eikä siinä viitata niiden arvoon.
On myös korostettava, että Tšekin hallituksen puolustama tulkinta on ristiriidassa sen direktiivin 2003/87 10 artiklalla tavoitellun päämäärän kanssa, jona on lieventää väliaikaisesti Euroopan unionin kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien markkinoiden käyttöön ottamisen taloudellista vaikutusta välttämällä tiettyjen tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvien tuotannonalojen kilpailukyvyn menettäminen (tuomio Iberdrola ym.,
EU:C:2013:660
, 39 kohta). Tällainen päämäärä edellyttää näet sitä, että niiden päästöoikeuksien, jotka voidaan jakaa vastikkeellisesti, rajoittamista 10 prosenttiin arvioidaan yhdenvertaisen kohtelun periaatteen mukaisesti kunkin kyseessä olevan alan toimijoiden kannalta eikä suhteessa kaikkiin jäsenvaltion antamiin oikeuksiin.
Näiden seikkojen perusteella ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkastettava, voidaanko pääasiassa kyseessä olevan lahjaveron osalta katsoa, että siinä otetaan huomioon direktiivin 2003/87 10 artiklassa säädetty päästöoikeuksien vastikkeellista jakamista koskeva 10 prosentin yläraja.
Kysymykseen on siis vastattava, että direktiivin 2003/87 10 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen lahjaveron soveltamiselle, jos tuossa verossa ei oteta huomioon kyseisessä artiklassa säädettyä päästöoikeuksien vastikkeellista jakamista koskevaa 10 prosentin ylärajaa, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkastettava.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (toinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

Kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan järjestelmän toteuttamisesta yhteisössä ja neuvoston direktiivin 96/61/EY muuttamisesta 13.10.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/87/EY 10 artiklaa on tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen lahjaveron soveltamiselle, jos tuossa verossa ei oteta huomioon kyseisessä artiklassa säädettyä päästöoikeuksien vastikkeellista jakamista koskevaa 10 prosentin ylärajaa, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkastettava.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: tšekki.