CELEX: 62014CJ0006
Ennakkoratkaisupyyntö
Asetus (EY) N:o 785/2004
Lentoliikenteen harjoittajat ja ilma-alusten käyttäjät
Vakuutukset
Vaatimukset
Matkustajan ja miehistön jäsenen käsitteet
Helikopteri
Sellaisen henkilön kuljetus, joka on lumivyöryjen räjäyttämällä käynnistämisen asiantuntija
Työn puitteissa tapahtuneen lennon aikana kärsitty vahinko
Korvaus

Ennakkoratkaisupyyntö koskee lentoliikenteen harjoittajia ja ilma-alusten käyttäjiä koskevista vakuutusvaatimuksista 21.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 785/2004 (
EUVL L 138, s. 1
) 3 artiklan g alakohdan ja tiettyjen kansainvälistä ilmakuljetusta koskevien sääntöjen yhtenäistämisestä Montrealissa 28.5.1999 tehdyn, Euroopan yhteisön 9.12.1999 EY 300 artiklan 2 kohdan nojalla allekirjoittaman ja Euroopan yhteisön puolesta neuvoston 5.4.2001 tekemällä päätöksellä 2001/539/EY hyväksytyn yleissopimuksen (
EYVL L 194, s. 38
; jäljempänä Montrealin yleissopimus) 17 artiklan 1 kappaleen tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty käsiteltäessä Revision-muutoksenhakua, jossa asianosaisina ovat itävaltalainen lentoliikenteen harjoittaja Wucher Helicopter GmbH (jäljempänä Wucher) ja saksalainen vakuutusyhtiö Euro-Aviation Versicherungs AG (jäljempänä Euro-Aviation) sekä Fridolin Santer ja jossa on kyse korvauksen suorittamisesta Santerille ilmailuonnettomuudessa aiheutuneesta vammasta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Kansainvälinen oikeus
Montrealin yleissopimuksen 3 artiklan 1, 2 ja 5 kappaleen sanamuoto on seuraava:
”1.   Matkustajien kuljetetusta varten on annettava joko yksilö- tai ryhmämatkalippu, jonka on sisällettävä:
a)
tieto lähtö- ja määräpaikasta;
b)
jos lähtö- ja määräpaikka ovat saman sopimusvaltion alueella ja yksi tai useampi sovittu välilaskupaikka on toisen valtion alueella, tieto ainakin yhdestä tällaisesta välilaskupaikasta.
2.   Tämän artiklan 1 kappaleessa tarkoitettu asiakirja voidaan korvata kirjaamalla kyseisessä kappaleessa mainitut tiedot muulla tavoin. Jos tällaista muuta tapaa käytetään, rahdinkuljettajan on tarjouduttava antamaan matkustajalle kirjallinen selvitys kirjatuista tiedoista.
– –
5.   Edellä olevien kappaleiden määräysten noudattamatta jättäminen ei vaikuta kuljetussopimuksen olemassaoloon tai pätevyyteen, vaan siihen sovelletaan joka tapauksessa tämän yleissopimuksen määräyksiä, mukaan luettuna korvausvastuun rajoittamista koskevat määräykset.”
Yleissopimuksen 17 artiklan 1 kappaleessa määrätään seuraavaa:
”Rahdinkuljettaja on vastuussa matkustajan kuolemasta tai ruumiinvammasta aiheutuneesta vahingosta ainoastaan sillä edellytyksellä, että kuoleman tai vamman aiheuttanut onnettomuus tapahtui ilma-aluksessa tai ilma-alukseen nousemisen tai siitä poistumisen yhteydessä.”
Unionin oikeus
Matkustajien ja heidän matkatavaroidensa ilmakuljetusta koskevasta lentoliikenteen harjoittajien korvausvastuusta 9.10.1997 annettua neuvoston asetusta (EY) N:o 2027/97 (
EYVL L 285, s. 1
) muutettiin 13.5.2002 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 889/2002 (
EYVL L 140, s. 2
; jäljempänä asetus N:o 2027/97).
Asetuksen N:o 889/2002 johdanto-osan kahdeksannessa perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Sisäisillä ilmailumarkkinoilla ei enää erotella kansallisia ja kansainvälisiä kuljetuksia, minkä vuoksi Euroopan yhteisön sisällä on aiheellista soveltaa samantasoista ja ‑luonteista korvausvastuuta sekä kansainvälisissä että kansallisissa kuljetuksissa.”
Asetuksen N:o 2027/97 1 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tällä asetuksella pannaan täytäntöön Montrealin yleissopimukseen sisältyvät matkustajien ja heidän matkatavaroidensa ilmakuljetuksia koskevat määräykset ja vahvistetaan tiettyjä täydentäviä säännöksiä. Siinä myös laajennetaan näiden määräysten soveltamisala jäsenvaltion sisäisiin ilmakuljetuksiin.”
Asetuksen 2 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa olevat käsitteet, joita ei määritellä 1 kohdassa, ovat samat kuin Montrealin yleissopimuksessa käytetyt käsitteet.”
Asetuksen 3 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Matkustajia ja heidän matkatavaroitaan koskevaan yhteisön lentoliikenteen harjoittajan korvausvastuuseen sovelletaan kaikkia tällaista korvausvastuuta koskevia Montrealin yleissopimuksen määräyksiä.”
Asetuksen N:o 785/2004 3 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa tarkoitetaan
– –
g)
’matkustajalla’ henkilöä, joka on lennolla mukana lentoliikenteen harjoittajan tai ilma-aluksen käyttäjän suostumuksella, lukuun ottamatta lennolla työssä olevia ohjaamo- ja matkustamomiehistön jäseniä;
– –”
Yhteisistä siviili-ilmailua koskevista säännöistä ja Euroopan lentoturvallisuusviraston perustamisesta sekä neuvoston direktiivin 91/670/ETY, asetuksen (EY) N:o 1592/2002 ja direktiivin 2004/36/EY kumoamisesta 20.2.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 216/2008 (
EUVL L 79, s. 1
) liitteessä IV olevassa 1.c kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jokaisen miehistön jäsenen tehtävät ja velvollisuudet on määriteltävä ennen jokaista lentoa. Ilma-aluksen päällikön on oltava vastuussa ilma-aluksen käytöstä ja turvallisuudesta sekä kaikkien aluksessa olevien miehistön jäsenten, matkustajien ja rahdin turvallisuudesta.”
Pääasian oikeudenkäynti ja ennakkoratkaisukysymykset
Santer loukkaantui vakavasti 9.2.2009 ollessaan kyydissä Wucherin, joka oli ottanut pakollisen vastuuvakuutuksen Euro-Aviationilta, omistamassa helikopterissa Söldenissä (Itävalta) sijaitsevan jäätikköalueen yli suuntautuneella kotimaan lennolla.
Santer on Ötztaler Gletscherbahn-GmbH & Co. KG:n (jäljempänä Ötztaler) työntekijä ja vastaa lumivyörykomission jäsenenä jäätikköalueen ja siellä sijaitsevien työnantajansa hoitamien laskettelurinteiden turvallisuudesta. Santerin tehtävänä on muun muassa arvioida, missä tarvitaan lumivyöryjen käynnistämistä. Käynnistämistä varten tehtävät räjäytykset tehdään helikopterista käsin.
Onnettomuuspäivänä Wucher sai Ötztalerilta toimeksiannon suorittaa ”lento lumivyöryjen käynnistämiseksi”. Lennolla oli Wucherin palveluksessa olevan lentäjän lisäksi Santer ja kaksi muuta niin ikään Ötztalerin palveluksessa olevaa työntekijää. Santer ohjasi lentäjän alueelle, jossa räjähdyspanokset oli tarkoitus pudottaa. Santerin tehtävänä oli tässä yhteydessä avata lentäjän käskystä ovi ja pitää sitä auki, jotta panostaja saattoi pudottaa räjähdyspanoksen. Tämän menettelyn aikana tuulenpuuska tarttui hieman avoinna olevaan oveen, jolloin ovi aukesi yllättäen kokonaan. Koska Santer ei kyennyt irrottamaan ajoissa otettaan ovilenkistä, hänen kyynärnivelensä vammautui vakavasti.
Santer nosti itävaltalaisessa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa vahingonkorvauskanteen Wucheria ja Euro-Aviationia vastaan. Kyseinen tuomioistuin totesi, että vahingonkorvauskanne on lähtökohtaisesti perusteltu ja että on katsottava, että Santer oli lennolla matkustajana. Koska työnantajan korvausvastuun rajoittaminen ei kyseisen tuomioistuimen mukaan tule kysymykseen, se totesi, että Wucherin ja Euro-Aviationin korvausvastuu perustui Itävallan kansalliseen lainsäädäntöön.
Muutoksenhakutuomioistuin pysytti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen antaman tuomion, mutta katsoi, että Santer ei ollut lennolla tässä yleissopimuksessa tarkoitettuna matkustajana, sillä kyse ei ollut kuljettamisesta paikasta toiseen, vaan kyseisen lennon pääasiallisena tavoitteena oli osallistuminen lumivyöryjen käynnistämiseen räjäyttämällä. Kyseisen tuomioistuimen mukaan asetus N:o 2027/97 ei ole esteenä Itävallan ilmailulain soveltamiselle, koska Montrealin yleissopimusta, johon mainitussa asetuksessa viitataan, sovelletaan matkustajiin ja heidän matkatavaroihinsa.
Muutoksenhakutuomioistuin totesi, että Wucher oli vastuussa Santerille aiheutuneesta vahingosta sen syyksi luettavan lentäjän tuottamuksen ja Wucherin oman organisaation tuottamuksen perusteella ja että Santerilla on oma sopimusperusteinen oikeus korvaukseen työnantajansa ja Wucherin välisen sopimuksen perusteella. Kyseisen tuomioistuimen mukaan Wucherilla on Itävallan lainsäädännön nojalla laajempi vastuu, minkä vuoksi korvausvastuun rajoittaminen on pois suljettu.
Pääasian valittajat tekivät tästä tuomiosta Revision-valituksen Oberster Gerichtshofiin, koska ne katsoivat, että muutoksenhakutuomioistuin ei ollut tulkinnut oikein asetusta N:o 2027/97 eikä tunnustanut työnantajan korvausvastuun rajoittamista, koska niiden mukaan Santer ei ollut matkustaja vaan miehistön jäsen, minkä vuoksi yleistä sosiaalivakuutusta koskevaa Itävallan lainsäädäntöä ei voida soveltaa.
Oberster Gerichtshof katsoo, että kysymys siitä, onko Santeria pidettävä matkustajana, on ratkaiseva Montrealin yleissopimuksen vastuujärjestelmän soveltamisen kannalta. Kyseinen tuomioistuin huomauttaa, ettei tätä käsitettä ole määritelty Montrealin yleissopimuksessa eikä unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä. Se muistuttaa myös, että useat tuomioistuimet eivät pidä tiettyyn tarkoitukseen tehtäviä lentoja kaupallisena liikenteenä vaan ”lentotyönä”. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on kuitenkin epävarma siitä, voidaanko Santeria pitää yhtäältä matkustajana vai toisaalta joko miehistön jäsenenä tai kolmantena osapuolena. Se katsoo, että on tarpeen varmistaa riittävä vakuutusten vähimmäistaso kuluttajien oikeuksien suojaamiseksi ja että unionin oikeudessa ja Montrealin yleissopimuksessa käytettyä käsitettä ”matkustaja” olisi asianmukaista tulkita yhtenäisesti.
Näissä olosuhteissa Oberster Gerichtshof päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko – – asetuksen – – N:o 785/2004 3 artiklan g alakohtaa tulkittava siten, että yhteisön lentoliikenteen harjoittajan käyttämän helikopterin kyydissä oleva henkilö,
—
jota kuljetetaan sopimusperusteisesti (tässä: lentoliikenteen harjoittajan ja kyydissä olevan henkilön työnantajan välinen sopimus),
—
jota kuljetetaan tietyn työn suorittamista varten (tässä: lumivyöryjen käynnistäminen räjäyttämällä)
ja
—
joka osallistuu tähän työsuoritukseen siten, että hän toimii ’aluetta tuntevana oppaana’ ja hänen tehtävänään on lentäjän ohjeiden mukaisesti avata helikopterin ovi lennon aikana ja pitää sitä sen jälkeen avoinna tietyllä tavalla ja tietyn ajan,
a)
on ’matkustaja’
tai että
b)
hän kuuluu ’lennolla työssä olevaan ohjaamo- tai matkustamohenkilöstöön’?
2)
Jos ensimmäisen kysymyksen a kohtaan vastataan myöntävästi:
Onko [Montrealin yleissopimuksen] 17 artiklan 1 kappaletta tulkittava siten, että matkustajan käsitteeseen sisältyy myös asetuksen – – N:o 785/2004 3 artiklan g alakohdassa tarkoitettu matkustaja?
3)
Jos toiseen kysymykseen vastataan kieltävästi:
Onko Montrealin yleissopimuksen 17 artiklan 1 kappaletta tulkittava siten, että yhteisön lentoliikenteen harjoittajan käyttämän helikopterin kyydissä oleva henkilö on ensimmäisessä kysymyksessä mainituin edellytyksin ’matkustaja’?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyy ensimmäisellä kysymyksellään, onko asetuksen N:o 785/2004 3 artiklan g alakohtaa tulkittava siten, että yhteisön lentoliikenteen harjoittajan hallussa olevan helikopterin kyydissä oleva henkilö, jota kuljetetaan hänen työnantajansa ja tämän lentoliikenteen harjoittajan välisen sopimuksen nojalla pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen tietyn työn suorittamista varten, on kyseisessä säännöksessä tarkoitettu matkustaja tai kuuluu kyseisessä säännöksessä tarkoitettuun lennolla työssä olevaan ohjaamo- tai matkustamohenkilöstöön.
Tähän kysymykseen vastaamiseksi on palautettava mieleen, että asetuksen N:o 785/2004 3 artiklan g alakohdassa tarkoitettu matkustajan käsite kattaa kaikki henkilöt, jotka ovat lennolla mukana lentoliikenteen harjoittajan tai ilma-aluksen käyttäjän suostumuksella, lukuun ottamatta lennolla työssä olevia ohjaamo- ja matkustamomiehistön jäseniä.
Tästä seuraa, että henkilön luokitteleminen ohjaamo- tai matkustamomiehistön jäseneksi merkitsee poikkeusta säännöstä, jonka mukaan kyseinen henkilö on matkustaja.
On aluksi todettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan poikkeuksia on tulkittava suppeasti, jotta yleisiä sääntöjä ei tehtäisi sisällyksettömiksi (ks. tuomio komissio v. Yhdistynyt kuningaskunta, C-346/08,
EU:C:2010:213
, 39 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Näin ollen on tutkittava, eikö pääasian vastapuoli ole luokiteltavissa ohjaamomiehistön jäseneksi tai matkustamomiehistön jäseneksi.
Kuten ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kuvaamista tosiseikoista käy ilmi, pääasiassa Santer, joka työskenteli laskettelurinteitä hoitavan yhtiön palveluksessa, oli lennolla aluetta tuntevana oppaana ja hänen tehtävänään oli lentäjän ohjeiden mukaisesti avata helikopterin ovi lennon aikana ja pitää sitä sen jälkeen avoinna tietyllä tavalla ja tietyn ajan.
Tästä seuraa, että Santer ei näin ollen suorittanut ilma-aluksen ohjaustehtäviä, joten hän ei näin ollen ole ohjaamomiehistön jäsen.
Lisäksi on niin, että – toisin kuin Wucher väittää – se, että Santerin tehtävänä oli avata ovi lentäjän ohjeiden mukaisesti, ei ole riittävää, jotta Santer voitaisiin luokitella matkustamomiehistön jäseneksi. Lentäjällä on ilma-aluksen päällikkönä nimittäin aina oikeus antaa ohjeita kaikille ilma-aluksessa oleville henkilöille, myös matkustajille.
Santer ei näin ollen ole myöskään luokiteltavissa matkustamomiehistön jäseneksi.
Näin ollen on todettava, että Santerin kaltaista henkilöä on pidettävä asetuksessa N:o 785/2004 tarkoitettuna matkustajana.
Edellä esitetyn perusteella asetuksen N:o 785/2004 3 artiklan g alakohtaa on tulkittava siten, että yhteisön lentoliikenteen harjoittajan hallussa olevan helikopterin kyydissä oleva henkilö, jota kuljetetaan hänen työnantajansa ja tämän lentoliikenteen harjoittajan välisen sopimuksen nojalla pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen tietyn työn suorittamista varten, on kyseisessä säännöksessä tarkoitettu matkustaja.
Toinen ja kolmas kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyy toisella ja kolmannella kysymyksellään, joita on syytä tarkastella yhdessä, onko Montrealin yleissopimuksen 17 artiklaa tulkittava siten, että henkilö, joka kuuluu asetuksen N:o 785/2004 3 artiklan g alakohdassa tarkoitetun matkustajan käsitteen alaan, kuuluu myös kyseisessä 17 artiklassa tarkoitetun matkustajan käsitteen alaan.
Tältä osin on riidatonta, että Montrealin yleissopimus on erottamaton osa unionin oikeusjärjestystä ja unionin tuomioistuimella on toimivalta antaa ennakkoratkaisu sen tulkinnasta (ks. tuomio IATA ja ELFAA, C-344/04,
EU:C:2006:10
, 36 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja 40 kohta ja tuomio Walz, C-63/09,
EU:C:2010:251
, 20 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Kyseinen yleissopimus tuli sovellettavaksi yhden ainoan jäsenvaltion sisällä suoritettaviin lentoihin asetuksen N:o 2027/97 nojalla, jolla pyritään takaamaan lentoliikenteen harjoittajien ja yhteisön lentoliikenteen harjoittajien samantasoinen ja ‑luonteinen vastuu sekä kansainvälisissä että kotimaisissa kuljetuksissa Euroopan unionissa.
Kuten ennakkoratkaisupyynnöstä käy ilmi, Wucher on yhteisön lentoliikenteen harjoittaja, johon sovelletaan asetusta N:o 2027/97, koska se on lentoliikenneyritys, jolla on Itävallan tasavallan yhteisön lentoliikenteen harjoittajien toimiluvista 23.7.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2407/92 (
EYVL L 240, s. 1
) mukaisesti myöntämä voimassa oleva liikennelupa.
On siis tutkittava, täyttyvätkö Montrealin yleissopimuksen muut soveltamisedellytykset pääasiassa. Tältä osin on ratkaistava, kuuluuko Santer tässä yleissopimuksessa tarkoitetun matkustajan käsitteen alaan, mikä edellyttää sen tutkimista, oliko pääasiassa kyseessä olevan lennon tavoite mainitussa yleissopimuksessa tarkoitettu matkustajien kuljetus.
Tässä tarkoituksessa on todettava, että Montrealin yleissopimuksen 3 artiklan 1 ja 2 kappaleen mukaan tässä yleissopimuksessa tarkoitettu matkustajan asema on tosin sidoksissa siihen, että annetaan yksilö- tai ryhmämatkalippu, jonka sisältö määritellään mainitussa 1 kappaleessa tai vaihtoehtoisesti toisentyyppisellä asiakirjalla, jolla on tällainen sisältö.
Yleissopimuksen 3 artiklan 5 kappaleesta käy kuitenkin myös ilmi, että kyseistä 5 kappaletta edeltävien määräysten noudattamatta jättäminen ei vaikuta kuljetussopimuksen olemassaoloon tai pätevyyteen, vaan siihen sovelletaan joka tapauksessa tämän yleissopimuksen määräyksiä, mukaan luettuna korvausvastuun rajoittamista koskevat määräykset.
Näin ollen on niin, että jos olemassa on kuljetussopimus ja kaikki muut mainitun yleissopimuksen soveltamisedellytykset täyttyvät, yleissopimusta sovelletaan, oli kuljetussopimuksen muoto mikä hyvänsä.
Ennakkoratkaisupyynnöstä käy kuitenkin ilmi, että Ötztalerin työntekijä Santer, joka vastaa lumivyörykomission jäsenenä jäätikköalueen ja laskettelurinteiden turvallisuudesta, suoritti lumivyöryjen käynnistämiseen liittyvää tehtävää osana jokapäiväistä työtään. Lisäksi Wucher kuljetti nimenomaan sopimuksen perusteella Santerin ja muut Ötzalerin työntekijät helikopterin lähtöpaikasta alueille, joilla lumivyöryjä oli käynnistettävä, ja toi heidät sitten takaisin lähtöpaikalle.
Tästä seuraa, että pääasiassa kyseessä olevan lennon tavoite oli Ötztalerin työntekijöiden kuljettaminen alueille, joissa heidän oli suoritettava jokapäiväinen työnsä.
Edellä esitetystä seuraa, että Montrealin yleissopimuksen 17 artiklaa on tulkittava siten, että henkilö, joka kuuluu asetuksen N:o 785/2004 3 artiklan g alakohdassa tarkoitetun matkustajan käsitteen alaan, kuuluu myös kyseisen yleissopimuksen 17 artiklassa tarkoitetun matkustajan käsitteen alaan, kun kyseistä henkilöä on kuljetettu yleissopimuksen 3 artiklassa tarkoitetun kuljetussopimuksen perusteella.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Lentoliikenteen harjoittajia ja ilma-alusten käyttäjiä koskevista vakuutusvaatimuksista 21.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 785/2004 3 artiklan g alakohtaa on tulkittava siten, että yhteisön lentoliikenteen harjoittajan hallussa olevan helikopterin kyydissä oleva henkilö, jota kuljetetaan hänen työnantajansa ja tämän lentoliikenteen harjoittajan välisen sopimuksen nojalla pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen tietyn työn suorittamista varten, on kyseisessä säännöksessä tarkoitettu matkustaja.

2)
Tiettyjen kansainvälistä ilmakuljetusta koskevien sääntöjen yhtenäistämisestä Montrealissa 28.5.1999 tehdyn, Euroopan yhteisön 9.12.1999 EY 300 artiklan 2 kohdan nojalla allekirjoittaman ja Euroopan yhteisön puolesta neuvoston 5.4.2001 tekemällä päätöksellä 2001/539/EY hyväksytyn yleissopimuksen 17 artiklaa on tulkittava siten, että henkilö, joka kuuluu asetuksen N:o 785/2004 3 artiklan g alakohdassa tarkoitetun matkustajan käsitteen alaan, kuuluu myös kyseisen yleissopimuksen 17 artiklassa tarkoitetun matkustajan käsitteen alaan, kun kyseistä henkilöä on kuljetettu yleissopimuksen 3 artiklassa tarkoitetun kuljetussopimuksen perusteella.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: saksa.