CELEX: 62012CJ0015
Žalba
Damping
Uredba (EZ) br. 826/2009
Uvoz određenih opeka od magnezijevog oksida podrijetlom iz Kine
Uredba (EZ) br. 384/96
Članak 2. stavak 10. točka (b)
Primjerena usporedba
Članak 11. stavak 9.
Djelomična privremena revizija
Obveza primjene iste metode kao u ispitnom postupku koji je doveo do uvođenja pristojbe
Promijenjene okolnosti

Dashiqiao Sanquiang Refractory Materials Co. Ltd (u daljnjem tekstu: Dashiqiao) uloženom žalbom zahtijeva ukidanje presude Općeg suda od 16. prosinca 2011., Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials protiv Vijeća (T‑423/09, još neobjavljena u Zborniku, u daljnjem tekstu: pobijana presuda), kojom je Opći sud odbio njegov tužbeni zahtjev za poništenje Uredbe Vijeća (EZ) br. 826/2009 od 7. rujna 2009. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 1659/2005 o uvođenju konačne antidampinške pristojbe na uvoz određenih opeka od magnezijeva oksida podrijetlom iz Narodne Republike Kine (
SL L 240, str. 7
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 82., str. 134.; u daljnjem tekstu: pobijana uredba), u mjeri u kojoj antidampinška pristojba koja je u njoj utvrđena u odnosu na žalitelja nadmašuje onu koja bi bila primjenjiva na osnovi metode izračuna koja je primijenjena u početnom ispitnom postupku, uzimajući u obzir činjenicu da kineski porez na dodanu vrijednost (u daljnjem tekstu: PDV) pri izvozu nije vraćen.
Pravni okvir
Uredba Vijeća (EZ) br. 384/96 od 22. prosinca 1995. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske zajednice (
SL 1996, L 56, str. 1
.) zamijenjena je i kodificirana Uredbom Vijeća (EZ) br. 1225/2009 od 30. studenog 2009. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske zajednice (
SL L 343, str. 51
., i ispravak
SL 2010, L 7, str. 22
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 30., str. 202.). Međutim, imajući u vidu dan donošenja pobijane uredbe, spor valja preispitati na temelju Uredbe br. 384/96, kako je izmijenjena i dopunjena Uredbom Vijeća (EZ) br. 2117/2005 od 21. prosinca 2005. (
SL L 340, str. 17
., u daljnjem tekstu: osnovna uredba), koja u članku 2. stavku 1. prvom podstavku te stavcima 8. i 10. predviđa:
„1.   Uobičajena vrijednost obično se temelji na cijenama, koje su nezavisni kupci platili ili plaćaju, u uobičajenom tijeku trgovine, u zemlji izvoznici.
[…]
8.   Izvozna cijena je stvarno plaćena cijena ili naplativa cijena za proizvod koji se prodaje radi izvoza iz zemlje izvoznice u Zajednicu.
[…]
10.   Izvozna cijena i uobičajena vrijednost uspoređuju se primjereno. Usporedba se provodi na istoj razini trgovine i obuhvaća prodaje, što je moguće u bližem vremenu, pri čemu se u obzir uzimaju druge razlike koje utječu na usporedivost cijena. Ako uobičajena vrijednost i utvrđena izvozna cijena nisu usporedive, provode se odgovarajuće prilagodbe za svaki pojedini slučaj, a s obzirom na razlike među čimbenicima za koje se tvrdi, i dokazano je, da utječu na cijene i usporedivost cijena.
Kod prilagodbe cijena izbjegavaju se dupliciranja, posebno u odnosu na diskonte, rabate, količine i razinu trgovine. Kada su navedeni uvjeti zadovoljeni, navode se sljedeći čimbenici za koje se mogu provesti prilagodbe:
[…]
(b)
uvozna davanja i neizravni porezi
Prilagodba se provodi za uobičajenu vrijednost za iznose koji odgovaraju uvoznim troškovima ili neizravnim porezima obračunatim za istovjetan proizvod i za materijale fizički ugrađene u njega, a kada je takav proizvod namijenjen potrošnji u zemlji izvoznici i koje nisu naplaćene ili vraćene za proizvod izvezen u Zajednicu.
[Prilagodba uobičajene vrijednosti provodi se za iznose uvoznih troškova ili neizravnih poreza kojima je opterećen istovjetan proizvod i materijal ugrađen u njega, kada je takav proizvod namijenjen potrošnji u zemlji izvoznici, a koji iznosi nisu naplaćeni ili su vraćeni pri izvozu proizvoda u Zajednicu]. (nesl. prij.)
[…]
(k)
ostali čimbenici
Prilagodba se može provesti također i za razlike u drugim čimbenicima koji nisu predviđeni podstavkom (a) do (j) ako se pokaže da utječu na usporedivost cijena u skladu s ovim stavkom, a posebno ako kupci stalno plaćaju drukčije cijene na domaćem tržištu radi razlike u tim čimbenicima.”
Članak 11. osnovne uredbe u stavku 3. prvom podstavku i stavku 9. predviđa:
„3.   Moguće je također revidirati i potrebu za daljnjom primjenom uvedenih mjera, ako je opravdano, na inicijativu Komisije, na zahtjev države članice ili, pod uvjetom da je isteklo razumno razdoblje od najmanje godinu dana od uvođenja konačne mjere, na zahtjev izvoznika, uvoznika ili proizvođača Zajednice koji sadrži dostatne dokaze koji potkrepljuju potrebu za privremenom revizijom.
[…]
9.   U svim ispitnim postupcima za reviziju ili povrat koji se provode prema ovom članku, Komisija, pod uvjetom da se okolnosti nisu promijenile, primjenjuje istu metodu koju je primijenila u ispitnom postupku koji je doveo do pristojbe, vodeći pritom računa o članku 2., a posebno o stavcima 11. i 12. tog članka, kao i o članku 17.”
Činjenična osnova spora i pobijana uredba
Relevantni elementi činjenične osnove spora iskazani su u točkama 4., 5., 6. i 16. pobijane presude, kako slijedi:
„4
Dana 11. travnja 2005. Komisija Europskih zajednica donijela je Uredbu (EZ) br. 552/2005 o uvođenju privremene antidampinške pristojbe na uvoz određenih opeka od magnezijeva oksida podrijetlom iz Narodne Republike Kine (
SL L 93, str. 6
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 71., str. 19.) kojom je uvedena privremena antidampinška pristojba od 66,1 % primjenjiva na uvoz u Europsku zajednicu određenih opeka od magnezijeva oksida koje proizvodi [Dashiqiao].
Uredbom (EZ) br. 1659/2005 od 6. listopada 2005. o uvođenju konačne antidampinške pristojbe i konačnoj naplati privremene pristojbe uvedene na uvoz određenih opeka od magnezijeva oksida podrijetlom iz Narodne Republike Kine (
SL L 267, str. 1
.) Vijeće Europske Unije uvelo je konačnu antidampinšku pristojbu od 27,7 % primjenjivu na uvoz u Europsku zajednicu određenih opeka od magnezijeva oksida koje proizvodi [Dashiqiao].
Na zahtjev [Dashiqiaoa] Uredba br. 1659/2005 bila je predmetom djelomične privremene revizije na temelju članka 11. stavka 3. osnovne uredbe [...]. Po završetku te revizije Vijeće je donijelo [pobijanu uredbu] kojom je antidampinška pristojba primjenjiva na uvoz određenih opeka od magnezijeva oksida koje proizvodi [Dashiqiao] smanjena na 14,4 %.
[…]
Napokon, u uvodnim izjavama 29. do 32. [pobijane] uredbe pod točkom 4. koja nosi naslov ‚Usporedba’ iskazano je sljedeće:
‚(29)
Prosječna uobičajena vrijednost i prosječna izvozna cijena za svaku vrstu dotičnog proizvoda uspoređene su na temelju cijena fco tvornica te na istoj razini trgovine i istoj razini neizravnog oporezivanja. Kako bi se osigurala primjerena usporedba uobičajene vrijednosti i izvozne cijene, u obzir su uzete razlike u čimbenicima za koje se tvrdilo i pokazalo da utječu na cijene i usporedivost cijena, u skladu s člankom 2. stavkom 10. osnovne uredbe. U tu svrhu izvršene su, prema potrebi i kada je bilo opravdano, prilagodbe za troškove transporta, osiguranja, manipuliranja i utovara, troškove kredita i plaćene antidampinške pristojbe.
(30)
Ispitnim je postupkom utvrđeno da PDV koji je plaćen na izvoznu prodaju nije vraćen, čak ni djelomično, što je bio slučaj u početnom ispitnom postupku. U objavi koja je dostavljena podnositelju zahtjeva u skladu s člankom 20. osnovne uredbe, stoga je navedeno da će izvozna cijena i uobičajena vrijednost biti utvrđene na temelju PDV‑a koji je plaćen ili koji treba platiti. Podnositelj zahtjeva tvrdio je da je takav pristup nezakonit. U vezi navedenih argumenata, napominje se sljedeće.
(31)
Prvo, u vezi argumenta da se u početnom ispitnom postupku koristila druga metoda, odnosno oduzimanje PDV‑a od uobičajene vrijednosti i izvozne cijene, treba naglasiti da okolnosti tijekom razdoblja revizije ispitnog postupka (RRIP) nisu bile iste kao okolnosti tijekom razdoblja početnog ispitnog postupka. Dok je tijekom razdoblja početnog ispitnog postupka, kako je gore navedeno, PDV djelomično vraćen, što je zahtijevalo prilagodbu u skladu s člankom 2. stavkom 10., tijekom RRIP‑a PDV na izvoznu prodaju nije se vraćao. Stoga, nije bila potrebna prilagodba u pogledu PDV‑a izvozne cijene niti uobičajene vrijednosti. Čak i kad bi se navedeno moglo ocijeniti kao promjena metode, opravdava se na temelju članka 11. stavka 9. osnovne uredbe budući da su se okolnosti promijenile.
(32)
Drugi je argument koji je iznio podnositelj zahtjeva da bi metoda koja se koristi u ovoj reviziji umjetno povećala dampinšku maržu. Taj argument ne može se prihvatiti. Korištena je metoda neutralna. Ona ima isti učinak kao da, primjerice, za određene proizvode i poslove trgovačko društvo vrši prodaju u Zajednicu po izvoznoj cijeni koja ne dovodi do dampinga. Drugim riječima, čak i pod pretpostavkom da bi uključivanje PDV‑a na obje strane jednadžbe povećalo razliku između dva elementa, to bi, također, bio slučaj za one modele za koje nije bilo dampinga.’”
Postupak pred Općim sudom i pobijana presuda
U prilog svojoj tužbi podnesenoj Općem sudu Dashiqiao je istaknuo dva tužbena razloga koji se odnose na povredu članka 2. stavka 10. i povredu članka 11. stavka 9. osnovne uredbe.
S obzirom na to da ni jedan od dva tužbena razloga na kojima Dashiqiao temelji svoju tužbu nije usvojen, Opći sud je tužbu odbio u cijelosti.
Žalbeni zahtjevi stranaka
Uloženom žalbom Dashiqiao zahtijeva od Suda:
—
da ukine pobijanu presudu i da sam odluči o sporu;
—
da prihvati zahtjeve podnesene u prvom stupnju i, slijedom toga, poništi antidampinšku pristojbu koja mu je nametnuta pobijanom uredbom ako ta pristojba nadmašuje onu koja bi bila primjenjiva na osnovi metode izračuna koja je primijenjena u početnom ispitnom postupku u skladu s člankom 2. stavkom 10. osnovne uredbe, uzimajući u obzir činjenicu da kineski porez pri izvozu nije vraćen;
—
da naloži Vijeću snošenje troškova obaju postupaka.
Vijeće zahtijeva od Suda:
—
ponajprije, da odbije žalbu;
—
ili podredno, da predmet vrati na odlučivanje Općem sudu;
—
ili treće, da odbije tužbu; i
—
naloži Dashiqiaou snošenje troškova.
Komisija zahtijeva da se žalba odbije i da Dashiqiao snosi troškove.
O žalbi
U prilog svojoj žalbi kojom osporava pobijanu presudu samo u dijelu u kojem je odbijen njegov drugi tužbeni razlog koji se odnosi na povredu članka 11. stavka 9. osnovne uredbe, Dashiqiao navodi tri žalbena razloga.
Prva dva žalbena razloga
Argumentacija stranaka
U okviru svoga prvog žalbenog razloga Dashiqiao tvrdi da je Opći sud povrijedio pravo utoliko što je odbio odlučiti koja je metoda usporedbe između izvozne cijene i uobičajene vrijednosti primijenjena u početnom ispitnom postupku, zbog čega nije mogao valjano zaključiti da u postupku revizije nije bilo „promjene metode” u smislu članka 11. stavka 9. osnovne uredbe. U tom pogledu žalitelj ističe da iz navedene odredbe proizlazi da isključivo promijenjene okolnosti dopuštaju institucijama primijeniti metodu drukčiju od one koja je upotrijebljena u početnom ispitnom postupku.
Dashiqiao naglašava da je Opći sud u točki 57. pobijane presude zamijenio pojmove promjene „metode prilagodbe” i promjene „metode usporedbe”. Žalitelj smatra nespornim da bi antidampinška pristojba nametnuta na uvoz njegovih proizvoda nakon postupka revizije bila manja da su institucije tijekom tog postupka primijenile metodu usporedbe između izvozne cijene i uobičajene vrijednosti koja je primijenjena u početnom ispitnom postupku.
U okviru svoga drugog tužbenog razloga Dashiqiao tvrdi da je Opći sud povrijedio pravo ocijenivši da su institucije dužne prestati primjenjivati metodu usporedbe između uvozne cijene i uobičajene vrijednosti koja je primijenjena u početnom ispitnom postupku ako bi takva metoda dovela do prilagodbe koja nije dopuštena člankom 2. stavkom 10. točkom (b) osnovne uredbe. Prema Dashiqiaou, Opći sud je zamijenio pojmove „prilagodbe” i „metode usporedbe”. Bilo bi dovoljno da je metoda usporedbe između izvozne cijene i uobičajene vrijednosti, koja je bila primijenjena u početnom ispitnom postupku, sukladna navedenom članku 2. stavku 10. pa da se institucije smatraju dužne primijeniti je i u postupku revizije na temelju članka 11. stavka 9. iste uredbe. Prema Dashiqiaou, međutim, institucije nisu primijenile prilagodbu u smislu navedenog članka 2. stavka 10. jer se primijenjena metoda usporedbe temeljila na uobičajenoj vrijednosti bez PDV‑a za koju takva prilagodba nije predviđena.
Dashiqiao ističe da metoda usporedbe „s uključenim PDV‑om” koja je primijenjena u postupku revizije ne dopušta da se vidi na koji način PDV plaćen na izvoznu prodaju utječe na usporedbu između izvozne cijene i uobičajene vrijednosti. U tom bi smislu metoda usporedbe „bez PDV‑a” bila neutralna. K tome, žalitelj osporava primjenu navedenog članka 2. stavka 10. točke (b) na neizravni porez naplaćen u fazi krajnje prodaje kao temelj za utvrđivanje uobičajene vrijednosti. U tom pogledu dodaje kako upotreba uobičajene vrijednosti bez PDV‑a nije nespojiva s člankom 2. osnovne uredbe. Prema tome, Opći sud je pogrešno odlučio da je jedina metoda usporedbe sukladna navedenom članku 2. metoda koja počiva na prilagodbi sukladno članku 2. stavku 10. točki (b) osnovne uredbe.
Vijeće i Komisija osporavaju kako dopuštenost tako i osnovanost tih tužbenih razloga i zahtijevaju njihovo odbijanje.
Utvrđenje Suda
Sukladno tekstu članka 11. stavka 9. osnovne uredbe u svim ispitnim postupcima za reviziju koji se provode prema tom članku, Komisija primjenjuje, pod uvjetom da se okolnosti nisu promijenile, istu metodu koju je bila primijenila u ispitnom postupku koji je doveo do pristojbe, vodeći pritom računa o članku 2. iste uredbe.
Valja istaknuti da se iznimka koja dopušta institucijama da u postupku revizije, u slučaju promijenjenih okolnosti, primijene metodu drukčiju od one koja je bila primijenjena u početnom ispitnom postupku mora usko tumačiti, kao i svako drugo odstupanje ili iznimka od općeg pravila (vidjeti presudu od 29. rujna 2011., Komisija protiv Irske, C‑82/10, točka 44. i citirana sudska praksa).
U tom je pogledu važno naglasiti da na institucijama leži teret dokazivanja promijenjenih okolnosti kako bi u postupku revizije mogle primijeniti metodu drukčiju od one primijenjene u početnom ispitnom postupku.
Kako je, međutim, riječ o iznimci zbog promijenjenih okolnosti u smislu članka 11. stavka 9. osnovne uredbe, važno je konstatirati da obveza uskog tumačenja ne dopušta institucijama tumačenje i primjenu te odredbe na način koji nije u skladu s tekstom i svrhom te odredbe (vidjeti, u tom smislu, presudu od 19. srpnja 2012., Vijeće protiv Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group, C‑337/09 P, točka 93.). U tom pogledu valja istaknuti da navedena odredba posebno predviđa da primijenjena metoda treba biti u skladu s odredbom članka 2. osnovne uredbe.
U predmetnom slučaju, iz točke 55. pobijane presude proizlazi da je u početnom ispitnom postupku izvršena prilagodba izvozne cijene u smislu članka 2. stavka 10. točke (b) osnovne uredbe, te da takva prilagodba nije izvršena u okviru postupka revizije zato što nisu bili ispunjeni uvjeti predviđeni tom odredbom. Prema točki 56. iste presude ta razlika ne predstavlja „promjenu metode” u smislu članka 11. stavka 9. te uredbe.
Dashiqiao u bitnom tvrdi da Opći sud, odbijajući odlučiti koja je metoda usporedbe između izvozne cijene i uobičajene vrijednosti primijenjena u početnom ispitnom postupku, nije mogao valjano zaključiti da nije bilo „promjene metode” u postupku revizije u smislu članka 11. stavka 9. osnovne uredbe.
Opći sud je, međutim, odgovorio na pitanje metode usporedbe između izvozne cijene i uobičajene vrijednosti koja je primijenjena u postupku revizije i početnom ispitnom postupku, i to u okviru svojeg odgovora na prvi tužbeni razlog koji se odnosi na povredu članka 2. stavka 10. osnovne uredbe, koji Dashiqiao ne osporava u okviru ove žalbe. Naime, u točki 37. pobijane presude Opći sud je istakao da iz pobijane uredbe proizlazi da je Vijeće uzelo u obzir činjenicu da tijekom postupka revizije, za razliku od okolnosti koje su prevladavale u početnom ispitnom postupku, nisu bili ispunjeni uvjeti za prilagodbu uobičajene vrijednosti odnosno izvozne cijene na temelju članka 2. stavka 10. točke (b) osnovne uredbe, tako da nije bilo moguće primijeniti tu odredbu.
Osim toga, Opći sud je u točkama 35. i 38. pobijane presude naveo da su, s jedne strane, u početnom ispitnom postupku uobičajena vrijednost i izvozna cijena bile prilagođene na temelju članka 2. stavka 10. točke (b) navedene uredbe, uzimajući u obzir iznos PDV‑a koji je plaćen ili koji treba platiti, i da se, s druge strane, metoda primijenjena u postupku revizije sastojala u usporedbi uobičajene vrijednosti i izvozne cijene „s uključenim PDV‑om” samo na temelju opće odredbe navedene u prvoj i drugoj rečenici članka 2. stavka 10.
Prema tome, prvi žalbeni razlog valja odbiti kao činjenično neutemeljen.
Što se tiče drugog žalbenog razloga, valja istaknuti da je u točki 56. pobijane presude Opći sud zaključio da razlika u pristupu Vijeća koju Dashiqiao osporava nije rezultat „promjene metode” u smislu članka 11. stavka 9. osnovne uredbe. U točki 57. iste presude Opći sud je ocijenio da pojmovi „metoda” i „prilagodba” nisu podudarni i da se odustajanje od prilagodbe koja nije utemeljena u okolnostima predmetnog slučaja ne može smatrati promjenom metode u smislu te odredbe.
Opći sud je u istoj točki 57. također istaknuo da u tim okolnostima više nisu bili ispunjeni uvjeti iz članka 2. stavka 10. točke (b) osnovne uredbe. Osim toga, Opći sud je u točki 58. pobijane presude uzeo u obzir to da članak 11. stavak 9. iste uredbe predviđa da primijenjena metoda treba biti u skladu s odredbom članka 2. te uredbe i da institucije ne bi smjele primjenjivati metodu primijenjenu u početnom ispitnom postupku ako se u fazi revizije pokaže da primjena te metode ne bi bila u skladu s člankom 2. stavkom 10. točkom (b).
Imajući u vidu da članak 11. stavak 9. osnovne uredbe izrijekom traži da metoda koja se primjenjuje u postupku revizije poštuje zahtjeve iz članka 2. te uredbe, Opći sud je pravilno postupio kada je u točki 59. pobijane presude odlučio da takav postupak revizije ne može rezultirati prilagodbom koju ne dopušta članak 2. stavak 10. točka (b) navedene uredbe.
U tom je kontekstu Opći sud također uzeo u obzir u točki 60. pobijane presude da u tim okolnostima nije bilo potrebno odlučiti je li u predmetnom slučaju metoda primijenjena u početnom ispitnom postupku bila u skladu s člankom 2. stavkom 10. točkom (b) osnovne uredbe, s obzirom na to da u postupku revizije takva primjena ne bi bila sukladna toj odredbi jer traženi uvjeti nisu bili ispunjeni.
Naime, ponovna uspostava simetričnosti između uobičajene vrijednosti i izvozne cijene, koja predstavlja cilj svake prilagodbe na temelju članka 2. stavka 10. osnovne uredbe, u postupku revizije više nije bila potrebna jer je nestala asimetričnost koja je bila razlog prilagodbe izvršene u početnom ispitnom postupku, to jest djelomično vraćeni PDV pri izvozu.
Prema tome, tvrdnja Dahiqiaoa, prema kojoj je Opći sud povrijedio pravo odlučivši da je jedina metoda usporedbe koja je primjenjiva u postupku revizije, a koja je u skladu s člankom 2. osnovne uredbe, ona koja se temelji na stavku 10. točki (b) tog članka, bez učinka je naspram jasnog utvrđenja Općeg suda prema kojem ni jedna prilagodba kao takva više nije bila potrebna.
Imajući u vidu prethodna razmatranja, prva dva žalbena razloga valja odbiti kao neosnovane.
Treći žalbeni razlog
Argumentacija stranaka
Dashiqiao osporava zaključak Općeg suda iz točke 62. pobijane presude, prema kojem je Vijeće pokazalo da su se okolnosti između dvaju postupaka promijenile i da je ta izmjena bila takve naravi da opravdava odustajanje od primjene prilagodbe koja je upotrijebljena u početnom ispitnom postupku. Prema žalitelju, takav je zaključak očito pogrešan utoliko što promijenjene okolnosti na koje se Vijeće pozivalo, kako su rezimirane u točki 63. iste presude, nikako ne bi dopuštale zaključak da je takva promjena učinila metodu usporedbe upotrijebljenu u početnom ispitnom neprimjenjivom. Dashiqiao tvrdi, kako je uostalom i naveo argumentirajući svoj prvi žalbeni razlog, da činjenica, da je stopa kineskog PDV‑a pri izvozu koji je stvarno naplaćen porasla od početnog ispitnog postupka do postupka revizije s 4 na 17 %, ima za očitu posljedicu da je prilagodbu izvozne cijene u skladu s člankom 2. stavkom 10. točkom (k) trebalo izvršiti po stopi od 17, a ne 4 %. Razlika u stopi vraćenog PDV‑a mogla se na taj način u cijelosti obuhvatiti metodom usporedbe primijenjenom u početnom ispitnom postupku. Osim toga, žalitelj smatra da takav pristup nije u skladu sa zahtjevom prema kojem izuzetak zbog promijenjenih okolnosti, spomenut u točki 54. navedene presude, valja usko tumačiti.
Vijeće ističe da je treći žalbeni razlog istovremeno bez učinka, nedopušten i neosnovan. Prema Komisiji, taj je žalbeni razlog bez učinka i neosnovan.
Utvrđenje Suda
Treba istaknuti da je u točki 62. pobijane presude Opći sud odlučio da je, pod pretpostavkom da je u postupku revizije Vijeće usvojilo neku drugu metodu usporedbe od one primijenjene u početnom ispitnom postupku, ta institucija u svakom slučaju pokazala da su se, s jedne strane, između početnog ispitnog postupka i postupka revizije okolnosti promijenile i da je, s druge strane, ta promjena bila takve naravi da opravdava odustajanje od primjene takve prilagodbe. Sam Opći sud je u točki 63. navedene presude istaknuo da je u početnom ispitnom postupku kineski PDV na izvoznu prodaju dotičnih proizvoda bio djelomično vraćen, dok je na domaću prodaju bio u cijelosti naplaćen, što više nije bilo slučaj u razdoblju obuhvaćenom postupkom revizije, čime je došlo do promijenjenih okolnosti u smislu članka 11. stavka 9. osnovne uredbe.
Opći sud je mogao, ne povređujući pritom pravo, iz tog utvrđenja izvesti zaključak u točki 64. pobijane presude da je, imajući u vidu te promijenjene okolnosti, Vijeće imalo pravo u postupku revizije odustati od prilagodbe uobičajene vrijednosti i izvozne cijene, jer mu je bilo moguće pristupiti primjerenoj usporedbi između te vrijednosti i te cijene „s uključenim PDV‑om”.
Naime, dovoljno je istaknuti da je prilagodba kojoj su institucije pristupile u početnom ispitnom postupku imala u vidu djelomično vraćeni kineski PDV pri izvozu koji je uzrokovao asimetričnost između uobičajene vrijednosti i izvozne cijene, što Dashiqiao ne osporava.
Stoga, kako je istaknuto u točki 28. ove presude, od trenutka kada je element koji je uzrokovao asimetričnost u početnom ispitnom postupku, to jest djelomično vraćeni PDV pri izvozu, prestao postojati, nikakav ispravak te asimetričnosti i posljedično nikakva prilagodba nisu više bili potrebni, neovisno o stvarno primijenjenoj metodi prilagodbe.
Prema tome, uzimajući u obzir promjenu okolnosti koje su opravdale prilagodbu, Opći sud je s pravom utvrdio da ovdje, ponajprije, nije bila riječ o promjeni metode nego o tome da nisu bili ispunjeni uvjeti za takvu prilagodbu te da bi, podredno, pretpostavljajući da je doista bila riječ o promjeni metode, navedena bila opravdana zbog promijenjenih okolnosti.
S obzirom na to da ni jedan od tri žalbena razloga na koje se poziva Dashiqiao u prilog svojoj žalbi ne može biti usvojen, žalbu valja odbiti.
Troškovi
U skladu s člankom 138. stavkom 1. Poslovnika Suda koji se na temelju članka 184. stavka 1. istog poslovnika primjenjuje na žalbeni postupak, stranka koja izgubi spor dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. Budući da Dashiqiao nije uspio u svojim zahtjevima i s obzirom na to da je Vijeće zatražilo da snosi troškove, treba mu naložiti da snosi troškove žalbenog postupka. U skladu s člankom 140. stavkom 1. navedenog poslovnika, koji se također primjenjuje na žalbeni postupak na temelju stavka 1. navedenog članka 184., valjalo je odlučiti da Komisija snosi vlastite troškove.

Slijedom navedenog, Sud (drugo vijeće) proglašava i presuđuje:

1.
Žalba se odbija.

2.
Nalaže se Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials Co. Ltd snošenje troškova.

3.
Europska komisija snosi vlastite troškove.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: francuski