CELEX: 62014CJ0432
Eelotsusetaotlus
Sotsiaalpoliitika
Võrdse kohtlemise põhimõte ja vanuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõte
Direktiiv 2000/78/EÜ
Võrdne kohtlemine töö saamisel ja kutsealale pääsemisel
Artikli 2 lõige 1 ja lõike 2 punkt a
Erinev kohtlemine vanuse alusel
Olukordade sarnasus
Tähtajalise töölepingu lõppemise hüvitise maksmine ebakindluse kompenseerimiseks
Kooli- või ülikoolivaheajal töötavate noorte väljajätmine

Eelotsusetaotlus käsitleb vanuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõtte tõlgendamist.
Taotlus on esitatud O ja Bio Philippe Auguste SARL vahelises kohtuvaidluses seoses viimati nimetatu keeldumisega maksta O‑le tema tähtajalise töölepingu lõppedes lepingu lõppemise hüvitist.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel (
EÜT L 303, lk 16
; ELT eriväljaanne 05/04, lk 79), artikli 1 kohaselt on direktiivi eesmärk „kehtestada üldine raamistik, et võidelda usutunnistuse või veendumuste, puude, vanuse või seksuaalse sättumuse alusel diskrimineerimise vastu töö saamisel ja kutsealale pääsemisel ning tagada liikmesriikides võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamine”.
Direktiivi artikkel 2 sätestab:
„1.   Käesoleva direktiivi kohaldamisel tähendab „võrdse kohtlemise põhimõte”, et ei esine otsest ega kaudset diskrimineerimist ühelgi artiklis 1 nimetatud põhjusel.
2.   Lõike 1 kohaldamisel:
a)
peetakse otseseks diskrimineerimiseks seda, kui ükskõik millisel artiklis 1 nimetatud põhjusel koheldakse ühte inimest halvemini, kui on koheldud, koheldakse või võidakse kohelda teist inimest samalaadses olukorras;
b)
peetakse kaudseks diskrimineerimiseks seda, kui väliselt neutraalne säte, kriteerium või tava seab konkreetse usutunnistuse või veendumuste, puude, vanuse või seksuaalse sättumusega isikud teistega võrreldes ebasoodsamasse olukorda, välja arvatud juhul, kui:
i)
kõnealusel sättel, kriteeriumil või taval on objektiivselt põhjendatav õigustatud eesmärk ja selle eesmärgi saavutamise vahendid on asjakohased ja vajalikud [...]
[...]”
Prantsuse õigus
Tööseadustiku (Code du travail) artikkel L. 1243‑8 sätestab:
„Kui tähtajalise töölepingu lõppemisel ei jätku lepinguline töösuhe tähtajatu töölepingu alusel, on töötajal lisaks palgale õigus saada lepingu lõppemise hüvitist, et kompenseerida tema olukorra ebakindlust.
Hüvitise suurus on 10% töötajale makstavast brutopalgast.
Hüvitis lisandub töötaja brutopalgale. Töölepingu lõppemisel kantakse hüvitis üle samal ajal kui viimane palk ning see kajastub vastaval palgalehel.”
Tööseadustiku artikkel L. 1243-10 sätestab:
„Töölepingu lõppemisel ei maksta hüvitist:
1)
kui leping on sõlmitud artikli L. 1242-2 punkti 3 või artikli L. 1242-3 alusel, välja arvatud soodsamate kollektiivlepingu tingimuste korral;
2)
kui leping on sõlmitud noore inimesega kooli- või ülikoolivaheajaga hõlmatud ajavahemikuks;
3)
kui töötaja keeldub tähtajatu töölepingu sõlmimisest sama või samasuguse töö tegemiseks ja vähemalt samaväärse palga eest;
4)
töölepingu ennetähtaegsel ülesütlemisel töötaja poolt või töötaja raske üleastumise või vääramatu jõu tõttu.”
Sotsiaalkindlustusseadustiku (Code de la sécurité sociale) artikkel L. 381-4 sätestab:
„Kohustuslikus korras sotsiaalkindlustatud on õpilased ning kõrgkoolide, tehnikakõrgkoolide ja
grande école
’ide üliõpilased ning
grande école
’ide ettevalmistusklasside üliõpilased, kes ei ole sotsiaalkindlustatud muul alusel kui artikkel L. 380-1 ega pereliikmena kaaskindlustatud ning kes ei ole ületanud vanusepiiri. Vanusepiiri võib tõsta eeskätt sõjaväeteenistusse kutsumise või sõjaväeteenistuses olemise tõttu.”
Sotsiaalkindlustusseadustiku artikkel R. 381-5 täpsustab, et „artiklis L. 381-4 ette nähtud vanusepiir on 28 aastat.”
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
Põhikohtuasja hageja võeti 21. detsembril 2010, kui ta oli üliõpilane, tööle tähtajalise töölepingu alusel ülikoolivaheaja ajal 21. detsembrist 24. detsembrini 2010. Lepingu lõppemisel ei makstud talle vastavalt tööseadustiku artikli L. 1243‑10 punktile 2 lepingu lõppemise hüvitist.
Leides, et see säte on vastuolus võrdsuse põhimõtet ja vanuse alusel diskrimineerimise keeldu tagavate põhiseaduse sätetega, pöördus põhikohtuasja hageja Conseil de prud’hommes de Paris’ poole ja palus mõista välja lepingu lõppemise hüvitis 23,21 eurot, kvalifitseerida tähtajaline tööleping ümber tähtajatuks töölepinguks ja mõista välja hüvitis 4500 eurot töölepingu tegeliku ja tõsise põhjuseta ülesütlemise eest.
Põhikohtuasja hageja tõstatas 1. märtsil 2012 esmatähtsa põhiseaduslikkuse küsimuse. 10. jaanuari 2014. aasta otsusega edastas Conseil de prud’hommes de Paris selle küsimuse Cour de cassationile. Cour de cassation saatis selle küsimuse 9. aprilli 2014. aasta kohtuotsusega Conseil constitutionnelile.
Conseil constitutionnel märkis 13. juuni 2014. aasta otsuses nr 2014‑401 QPC kõigepealt, et „vaidlustatud sätteid kohaldatakse üksnes õpilastele või üliõpilastele, kes ei ole ületanud sotsiaalkindlustusseadustiku artiklis L. 381-4 ette nähtud vanusepiiri kohustuslikuks sotsiaalkindlustuseks koolis või ülikoolis õppimise alusel”, ning leidis seejärel esiteks, et „väide, et vaidlustatud sätteid vastu võttes ei andnud seadusandja mõiste „noor” määratlust, on asjakohatu”, ning teiseks, et „võrdsuse põhimõttega ei ole vastuolus, kui õpilasi või üliõpilasi käsitlevate sätete kohaldamisel on ette nähtud vanusepiir”.
Conseil constitutionnel lisas, et „lepingu lõppemise hüvitist makstakse tähtajalise töölepingu alusel töötanud töötajale, et „kompenseerida tema olukorra ebakindlust”, kui lepingu lõppemise järel ei jätku tema töösuhe tähtajatu töölepingu alusel”, ning tegi järelduse, et „kooli- või ülikoolivaheajaga hõlmatud ajavahemikul tähtajalise töölepingu alusel töötavad üliõpilased ei ole samasuguses olukorras nagu üliõpilased, kes töötavad õpingute kõrvalt, ega samasuguses olukorras nagu teised tähtajalise töölepingu alusel töötajad”, mis tähendab, et „välistades sellise hüvitise maksmise juhul, kui tööleping sõlmitakse kooli- või ülikoolivaheajal töötamiseks üliõpilasega, kes jätkab pärast vaheaega oma õpinguid, on seadusandja näinud ette erineva kohtlemise, mille aluseks on olukordade erinevus ja mis on otseses seoses seaduse eesmärgiga”.
Neil asjaoludel otsustas Conseil des prud’hommes de Paris menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas vanuse alusel diskrimineerimise keelu üldpõhimõttega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid (Prantsuse tööseadustiku artikkel L-1240), mis välistavad, et kooli- või ülikoolivaheajal tähtajalise töölepingu alusel töötavale noorele makstakse tähtajalise töölepingu lõppemisel makstavat hüvitist, kui tähtajalise töölepingu lõpus ei pakuta talle tööd tähtajatu töölepingu alusel?”
Eelotsuse küsimuse analüüs
Vastuvõetavus
Kohtuistungil tunnistas põhikohtuasja hageja sõnaselgelt, et ta on põhikohtuasja kostja juhatuse liikmetega suguluse kaudu seotud ning põhikohtuasja vaidlus on tingitud vaid eesmärgist vaidlustada põhikohtuasjas kõne all olevad sätted. Asjaolu, et põhikohtuasja kostja ei ole üheski menetlusstaadiumis oma seisukohti esitanud, on tema sõnul tingitud sellest, et vaidlusalune summa on väike.
Niisuguses kontekstis on tõenäoline, et eelotsusetaotluse esitanud kohtul palutakse lahendada kunstlik vaidlus, mille tegelik ese ei ole lepingu lõppemise hüvitise saamine, vaid kõigest kõnesolevate sätete vaidlustamine.
Seda, kas see on nii, tuleb kontrollida eelotsusetaotluse esitanud kohtul, kellel ainsana on otsene ülevaade põhikohtuasja asjaoludest ja kes on seetõttu paremal positsioonil vajalike kontrollimiste läbiviimiseks, ning kui see on nii, siis kohaldada otsuses, mida temalt on taotletud, siseriiklikus õiguses ette nähtud tagajärgi.
Igal juhul olgu meenutatud, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt on Euroopa Kohus juhul, kui siseriikliku kohtu esitatud küsimused puudutavad liidu õiguse sätte tõlgendamist, põhimõtteliselt kohustatud neile küsimustele vastama, välja arvatud juhul, kui on ilmne, et eelotsusetaotluse tegelik eesmärk on saada Euroopa Kohtult otsus kunstliku vaidluse alusel või soovituslikke arvamusi üldiste või hüpoteetiliste küsimuste kohta, või juhul, kui liidu õiguse tõlgendamine, mida palutakse, ei ole mingil viisil seotud kohtuasja faktiliste asjaolude või esemega või ka juhul, kui Euroopa Kohtule ei ole teada talle esitatud küsimustele tarviliku vastuse andmiseks vajalikud faktilised või õiguslikud asjaolud (kohtuotsus DR ja TV2 Danmark,
C‑510/10
,
EU:C:2012:244
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Siiski ei saa välistada, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu taotletud liidu õiguse tõlgendus on selles kohtus pooleli oleva vaidluse lahendamiseks tegelikult objektiivselt vajalik. Vaidlust ei ole selle üle, kas leping on tegelikult täidetud ja kas selle rakendamisel kerkib liidu õiguse tõlgendamise küsimus (vt selle kohta kohtuotsus Mangold,
C‑144/04
,
EU:C:2005:709
, punkt
).
Järelikult on eelotsusetaotlus vastuvõetav.
Sisulised küsimused
Eelotsusetaotluse esitanud kohus palub oma küsimusega sisuliselt selgitada, kas liidu õigust, konkreetsemalt vanuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõtet, mis on sätestatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 21 ja mida täpsustab direktiiv 2000/78, tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugune nagu põhikohtuasjas kõnesolev siseriiklik säte, mille kohaselt lepingu lõppemise hüvitist, mida makstakse lisaks palgale tähtajalise töölepingu lõppemisel, kui töösuhe ei jätku tähtajatu töölepingu alusel, ei tule maksta juhul, kui leping on sõlmitud noore inimesega tema kooli- või ülikoolivaheajaga hõlmatud ajavahemikuks.
Seoses Euroopa Komisjoni tõstatatud küsimusega, kas põhikohtuasja hagejat saab pidada „töötajaks”, olgu märgitud, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt on see mõiste autonoomne mõiste ning seda ei või tõlgendada kitsendavalt. ELTL artikli 45 tähenduses „töötajana” tuleb käsitada igaüht, kes teeb tegelikku ja tulemuslikku tööd, välja arvatud niivõrd väikesemahuline töö, et seda saab pidada üksnes kõrval- või lisategevuseks. Töösuhtele on selle kohtupraktika kohaselt iseloomulik olukord, kus töötaja osutab teatava aja jooksul teisele isikule tema juhtimise all teenuseid, mille eest ta saab tasu (kohtuotsused Lawrie-Blum,
66/85
,
EU:C:1986:284
, punktid
ja
; Collins,
C‑138/02
,
EU:C:2004:172
, punkt
; Trojani,
C‑456/02
,
EU:C:2004:488
, punkt
, ning Neidel,
C‑337/10
,
EU:C:2012:263
, punkt
).
Antud juhul olgu märgitud, et põhikohtuasja hageja võeti 21. detsembril 2010 tööle tähtajalise töölepingu alusel ülikoolivaheajaga hõlmatud ajavahemikuks 21. detsembrist 24. detsembrini 2010. Selle lepingu tegelik kestus oli järelikult vaid neli päeva.
Kuigi on tõsi, et töösuhte raames tehtavate töötundide väike arv võib olla kõrval- või lisategevusele viitav asjaolu, ei saa siiski välistada, et sõltumata palga ja töötundide arvu piiratusest võiksid siseriiklikud asutused töösuhte üldise hindamise alusel pidada seda tööd tegelikuks ja tulemuslikuks, võimaldades selle tegijal seeläbi omandada „töötaja” staatuse liidu õiguse tähenduses (vt selle kohta kohtuotsus Genc,
C‑14/09
,
EU:C:2010:57
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Põhikohtuasja hageja töösuhte üldisel hindamisel arvessevõetavate asjaolude hulka ei kuulu seega mitte üksnes tööaja kestus ja palga suurus, vaid ka võimalik õigus tasustatud puhkusele, palga säilitamine haiguse korral, töölepingu allumine kehtivale kollektiivlepingule, sotsiaalkindlustusmaksete tegemine ja nende laad (vt selle kohta kohtuotsus Genc,
C‑14/09
,
EU:C:2010:57
, punkt
).
Selle analüüsimine, kuidas kõik töösuhet iseloomustavad asjaolud võivad mõjutada põhikohtuasja hageja tehtava tasustatud töö tegelikkuse ja tulemuslikkuse tuvastamist, on siseriikliku kohtu pädevuses. See kohus ainsana tunneb otseselt põhikohtuasja faktilisi asjaolusid, mistõttu saab ta kõige paremini läbi viia vajalikud kontrollimised (kohtuotsus Genc,
C‑14/09
,
EU:C:2010:57
, punkt
).
Järelikult on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne hinnata üksikasjalikult kõiki asjassepuutuvaid asjaolusid, eeskätt käesoleva otsuse punktis 25 loetletud asjaolusid, et teha kindlaks, kas põhikohtuasja hagejaga sõlmitud tööleping oli selline, et ta võib tugineda „töötaja” staatusele liidu õiguse tähenduses.
Kui eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et põhikohtuasja hagejat tuleb selliseks töötajaks pidada, siis on vaja hinnata, kas ta saab põhikohtuasjas tugineda vanuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõttele.
Direktiivi 2000/78 artikli 2 lõike 1 kohaselt tähendab „võrdse kohtlemise põhimõte”, et „ei esine otsest ega kaudset diskrimineerimist ühelgi artiklis 1 nimetatud põhjusel”, mille seas on ka vanus. Direktiivi artikli 2 lõike 2 punkt a täpsustab, et artikli 2 lõike 1 kohaldamisel peetakse otseseks diskrimineerimiseks seda, kui ükskõik millisel selle direktiivi artiklis 1 nimetatud põhjusel koheldakse ühte inimest halvemini, kui on koheldud, koheldakse või võidakse kohelda teist inimest samalaadses olukorras.
Seoses sellega olgu meenutatud et liikmesriikidel on laiaulatuslik kaalutlusruum mitte ainult selle poolest, millist kindlat eesmärki teiste hulgas peaksid nad sotsiaal- ja tööhõivepoliitika vallas järgima, vaid ka selle eesmärgi saavutamist võimaldada võivate vahendite valikul (kohtuotsus Schmitzer,
C‑530/13
,
EU:C:2014:2359
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Eeskätt võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumise kindlakstegemiseks vajalikku olukordade samalaadsuse nõuet tuleb hinnata kõiki neid olukordi iseloomustavaid asjaolusid arvesse võttes (vt eelkõige kohtuotsus Arcelor Atlantique ja Lorraine jt,
C‑127/07
,
EU:C:2008:728
, punkt
).
Veel tuleb täpsustada, et esiteks ei ole nõutud mitte seda, et olukorrad oleksid identsed, vaid üksnes seda, et need oleksid samalaadsed, ning teiseks tuleb olukordade sellist samalaadsust hinnata mitte üldiselt ja abstraktselt, vaid asjaomase juhtumi asjaoludest lähtudes ja konkreetselt asjaomast hüvitist silmas pidades (kohtuotsus Hay,
C‑267/12
,
EU:C:2013:823
, punkt
ja seal viidatud kohtupraktika).
Niisiis on vaja hinnata, kas niisuguse üliõpilase nagu põhikohtuasja hageja olukord, kes on võetud tähtajalise töölepingu alusel ülikoolivaheajal tööle, on tööseadustiku artikli L. 1243‑8 eesmärki arvestades objektiivselt samalaadne selliste töötajate olukorraga, kellel on nimetatud sätte kohaselt õigus lepingu lõppemise hüvitisele.
Käesolevas asjas on küll tähtajalise töölepingu lõppemisel makstava lepingu lõppemise hüvitise eesmärk vastavalt tööseadustiku artikli L. 1243‑8 esimesele lõigule kompenseerida töötaja olukorra ebakindlust juhul, kui töösuhe ei jätku tähtajatu töölepingu alusel, kuid selle seadustiku artikli L. 1243-10 punkt 2 välistab sõnaselgelt selle hüvitise maksmise noortele, kes on sõlminud tähtajalise töölepingu kooli- või ülikoolivaheajaga hõlmatud ajavahemikuks.
Seega on siseriiklik seadusandja olnud kaudselt, kuid kindlalt seisukohal, et need noored ei ole lepingu lõppedes tööalaselt ebakindlas olukorras.
Olgu meenutatud, et nagu Prantsuse valitsus väidab, on õpilase või üliõpilase tähtajalise töölepingu alusel kooli- või ülikoolivaheajal töötamine ajutine kõrvaltegevus, sest vaheaja lõppedes jätkab see õpilane või üliõpilane õpinguid.
Sellest järeldub, et siseriiklik seadusandja ei ületanud tal sotsiaalpoliitika vallas oleva kaalutlusõiguse piire, kui ta leidis, et selliste noorte olukord, kes on sõlminud tähtajalise töölepingu kooli- või ülikoolivaheajaga hõlmatud ajavahemikuks, ei ole samalaadne teiste töötajarühmade olukorraga, kellel on õigus lepingu lõppemise hüvitisele.
Seda järeldust kinnitab ka asjaolu, et muud töötajarühmad, kes on tööseadustiku artikli L. 1243‑8 esimese lõigu tähenduses samalaadses ebakindlas olukorras kui põhikohtuasja hageja, on selle seadustiku artikliga L. 1243‑10 samuti välja arvatud kõnesoleva hüvitise saajate hulgast. See kehtib eelkõige töötajate puhul, kes on vastavalt seadustiku artikli L. 1242‑2 punktile 1 võetud tööle selles sättes ette nähtud tingimustel teiste töötajate asendamise tagamiseks, või töötajate puhul, kes on vastavalt seadustiku artikli L. 1242‑2 punktile 3 võetud „hooajalisele tööle või määruses või kollektiivlepingus või üldkohaldatavaks tunnistatud kollektiivlepingus määratletud tegevusvaldkondades tööle, mille puhul on tavaks tähtajatuid töölepinguid tegevuse laadi või nende tööde ajutise iseloomu tõttu mitte kasutada”.
Eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et niisugune üliõpilane nagu põhikohtuasja hageja, kes on võetud tähtajalise töölepingu alusel tööle tema kooli- või ülikoolivaheajaga hõlmatud ajavahemikuks, ei ole tööseadustiku artikli L. 1243‑8 esimese lõigu eesmärki arvestades objektiivselt samalaadses olukorras kui töötajad, kellel on selle sätte alusel õigus lepingu lõppemise hüvitisele. Järelikult ei saa nende kahe töötajarühma erinev kohtlemine olla vanuse alusel diskrimineerimine.
Niisiis peab esitatud küsimusele vastama, et vanuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõtet, mis on sätestatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 21 ja mida täpsustab direktiiv 2000/78, tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus niisugune nagu põhikohtuasjas kõnesolev siseriiklik õigusnorm, mille kohaselt lepingu lõppemise hüvitist, mida makstakse lisaks palgale tähtajalise töölepingu lõppemisel, kui töösuhe ei jätku tähtajatu töölepingu alusel, ei tule maksta juhul, kui leping on sõlmitud noore inimesega tema kooli- või ülikoolivaheajaga hõlmatud ajavahemikuks.
Kohtukulud
Et põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (seitsmes koda) otsustab:

Vanuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõtet, mis on sätestatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 21 ja mida täpsustab nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiiv 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus niisugune nagu põhikohtuasjas kõnesolev siseriiklik õigusnorm, mille kohaselt lepingu lõppemise hüvitist, mida makstakse lisaks palgale tähtajalise töölepingu lõppemisel, kui töösuhe ei jätku tähtajatu töölepingu alusel, ei tule maksta juhul, kui leping on sõlmitud noore inimesega tema kooli- või ülikoolivaheajaga hõlmatud ajavahemikuks.

Allkirjad
(
*
)   Kohtumenetluse keel: prantsuse.