CELEX: 62012CJ0423
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Direktyva 2004/38/EB
Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių teisė laisvai judėti ir apsigyventi valstybių narių teritorijoje
Trečiosios valstybės piliečio, kuris yra tiesioginis asmens, turinčio teisę gyventi valstybėje narėje, palikuonis, teisė gyventi šioje valstybėje narėje
Sąvoka „išlaikytinis

Förvaltningsrätten i Göteborg – Migrationsdomstolen
(Gioteburgo administraciniam teismui, pirmosios instancijos teismui migracijos bylose). Šis teismas neginčijo, kad išteklių pagrindiniams F. M. Reyes poreikiams tenkinti skyrė jos motina ir patėvis. Tačiau buvo nuspręsta, kad jos socialinė padėtis nėra tokia, kad ji be materialinės paramos iš savo motinos ir patėvio negalėtų išsilaikyti savo kilmės valstybėje. Sprendime teismas konstatavo, kad F. M. Reyes yra jauna, mokėsi ir gyveno Maniloje, turi aukštąjį išsilavinimą ir kad jos šeimos nariai gyvena Filipinuose. Vien tai, kad jos motina ir patėvis patys apsiėmė išlaikyti F. M. Reyes, teismo nuomone, neįrodo, kad buvo priklausomumo santykiai, kurie gali būti suinteresuotosios teisės gyventi Švedijoje pagrindas.
F. M. Reyes dėl
Förvaltningsrätten i Göteborg – Migrationsdomstolen
sprendimo pateikė apeliacinį skundą
Kammarrätten i Stockholm – Migrationsöverdomstolen
(Stokholmo apeliaciniam administraciniam teismui, nagrinėjančiam imigracijos bylas). Ji tvirtina, kad nors ir baigė studijas, nerado darbo Filipinuose, kur nedarbo lygis yra labai aukštas. Jos teigimu, motina ir patėvis nebūtų taip reguliariai siuntę tokių didelių sumų, jei tai nebūtų būtina tam, kad šeima jos kilmės valstybėje galėtų išgyventi.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konstatuoja, kad skiriasi pagrindinių bylos šalių nuomonės dėl sąlygos, susijusios su buvimu „išlaikytiniu“, nurodytos Direktyvos 2004/38 2 straipsnio 2 dalies c punkte. Šiuo aspektu, remiantis 1987 m. birželio 18 d. Sprendimu
Lebon
(
316/85, Rink. p. 2811
) ir 2007 m. sausio 9 d. Sprendimu
Jia
(
C-1/05, Rink. p. I-1
), jam iš tiesų kyla klausimas, ar, vertinant asmens galimybę patenkinti savo pagrindinius poreikius, galima atsižvelgti į tai, kad šis asmuo turi galimybę patenkinti juos vykdydamas atlygintinę veiklą.
Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas dėl reikšmės, kurią, kvalifikuojant sąvoką „išlaikomas šeimos narys“, kaip ji suprantama pagal minėtą direktyvą, gali turėti F. M. Reyes siekis dirbti priimančiojoje valstybėje narėje. Iš tiesų, šio teismo teigimu, dėl atlygintinės veiklos vykdymo išnyktų teisė gyventi šalyje dėl nurodyto motyvo, nes dėl pajamų iš darbo gavimo nustotų egzistuoti priklausomumo padėtis.
Šiomis sąlygomis
Kammarrätten i Stockholm – Migrationsöverdomstolen
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar Direktyvos 2004/38 2 straipsnio 2 dalies c punktą galima aiškinti taip, kad valstybė narė, esant tam tikroms sąlygoms, gali reikalauti, kad tiesioginis palikuonis, kuris yra [21] metų amžiaus arba vyresnis, būtų bandęs, tačiau nesėkmingai gauti darbą, pagalbą sau išlaikyti iš savo kilmės valstybės valdžios institucijų ir (arba) kitaip išsilaikyti, kad būtų laikomas išlaikytiniu ir todėl jam būtų taikoma šioje nuostatoje esanti sąvoka „šeimos narys“?
2.
Ar aiškinant Direktyvos 2004/38 2 straipsnio 2 dalies c punkte esančią sąvoką „išlaikytiniai“ kokią nors reikšmę turi tai, kad giminaitis dėl asmeninių aplinkybių, kaip antai amžiaus, išsilavinimo ir sveikatos, yra tokioje padėtyje, kad gali susirasti darbą, be to, jis siekia pradėti dirbti atitinkamoje valstybėje narėje, o tai reiškia, kad nebetenkinamos sąlygos jį vertinti kaip išlaikomą šeimos narį, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Direktyvos 2004/38 2 straipsnio 2 dalies c punktą reikia aiškinti taip, kad, esant tokioms kaip pagrindinės bylos aplinkybėms, remiantis juo leidžiama valstybei narei reikalauti, jog tam, kad tiesioginį palikuonį, kuris yra 21 metų amžiaus arba vyresnis, būtų galima traktuoti kaip išlaikytinį ir todėl patenkantį į šioje nuostatoje nurodytą sąvoką „šeimos narys“, jis turi įrodyti, kad nesėkmingai bandė susirasti darbą arba gauti pagalbą sau išlaikyti iš savo kilmės valstybės valdžios institucijų ir (arba) kitaip išsilaikyti.
Šiuo aspektu reikia pažymėti, jog tam, kad tiesioginis Sąjungos piliečio palikuonis, kuris yra 21 metų amžiaus arba vyresnis, galėtų būti laikomas „išlaikytiniu“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2004/38 2 straipsnio 2 dalies c punktą, turi būti nustatyta realaus priklausomumo situacija (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
Jia
42 punktą).
Šį priklausomumą lemia faktinė situacija, kurią apibūdina aplinkybė, kad šeimos nario materialinę paramą užtikrina Sąjungos pilietis, naudodamasis savo ar sutuoktinio judėjimo laisve (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
Jia
35 punktą).
Siekdama nustatyti tokio priklausomumo situacijos buvimą, priimančioji valstybė narė turi įvertinti, ar tiesioginiai Sąjungos piliečio palikuonys, 21 metų amžiaus ar vyresni, atsižvelgiant į jų ekonomines ir socialines sąlygas, negali patys patenkinti savo pagrindinių poreikių. Materialinės paramos poreikis turi egzistuoti tokio palikuonio kilmės valstybėje arba valstybėje, iš kurios jis atvyko, tuo metu, kai jis pateikia prašymą prisijungti prie minėto piliečio (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
Jia
37 punktą).
Tačiau nebūtina nustatyti tokio priklausomumo ir todėl kreipimosi dėl šios paramos priežasčių. Tokio aiškinimo ypač reikalauja principas, kad nuostatos dėl laisvo Sąjungos piliečių judėjimo, vieno Sąjungos pagrindų, turi būti aiškinamos plačiai (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
Jia
36 punktą ir nurodytą teismo praktiką).
Tai, kad tokiomis kaip pagrindinės bylos aplinkybėmis Sąjungos pilietis ilgą laikotarpį reguliariai siunčia šiam palikuoniui pinigus, kurie pastarajam reikalingi savo pagrindiniams poreikiams patenkinti kilmės valstybėje, įrodo, kad egzistuoja šio palikuonio realaus priklausomumo nuo minėto piliečio situacija.
Šiomis sąlygomis iš šio palikuonio neturėtų būti reikalaujama, kad, be to, jis įrodytų nesėkmingai bandęs susirasti darbą arba gauti pagalbą iš kilmės valstybės valdžios institucijų sau išlaikyti ir (arba) kitaip užsitikrinti išlaikymą.
Iš tiesų, tokio papildomo įrodymo reikalavimas, kurį praktikoje nėra lengva įvykdyti, kaip nurodė generalinis advokatas savo išvados 60 punkte, gali pernelyg apsunkinti šio palikuonio galimybę pasinaudoti teise gyventi priimančiojoje valstybėje narėje, nors šio sprendimo 24 punkte aprašytos aplinkybės įrodo realaus priklausomumo situacijos buvimą. Todėl dėl tokio reikalavimo Direktyvos 2004/38 2 straipsnio 2 dalies c punktas ir 7 straipsnis gali netekti veiksmingumo.
Iš esmės negalima atmesti, kad toks reikalavimas aptariamam palikuoniui reiškia būtinybę imtis sudėtingesnių veiksmų, pavyzdžiui, bandyti gauti įvairias pažymas, kuriose patvirtinama, kad nebuvo rasta jokio darbo ir nebuvo gauta jokios socialinės išmokos, kad kompetentingos kilmės valstybės ar valstybės, iš kurios jis atvyko, valdžios institucijos dokumentas įrodo priklausomumo situacijos buvimą. Tačiau Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad toks dokumentas negali būti leidimo gyventi šalyje išdavimo sąlyga (minėto Sprendimo
Jia
42 punktas).
Todėl į pirmąjį klausimą reikia atsakyti: Direktyvos 2004/38 2 straipsnio 2 dalies c punktą reikia aiškinti taip, kad tokiomis kaip pagrindinės bylos aplinkybėmis pagal šį punktą neleidžiama valstybei narei reikalauti, jog tam, kad tiesioginį palikuonį, kuris yra 21 metų amžiaus arba vyresnis, būtų galima traktuoti kaip išlaikytinį ir todėl patenkantį į šioje nuostatoje nurodytą sąvoką „šeimos narys“, jis turi įrodyti, kad nesėkmingai bandė susirasti darbą arba gauti pagalbą sau išlaikyti iš savo kilmės valstybės valdžios institucijų ir (arba) kitaip išsilaikyti.
Dėl antrojo klausimo
Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Direktyvos 2004/38 2 straipsnio 2 dalies c punktą reikia aiškinti taip, kad aplinkybė, jog šeimos narys dėl asmeninių aplinkybių, kaip antai amžiaus, išsilavinimo ir sveikatos būklės, laikomas turinčiu pagrįstą galimybę susirasti darbą, be to, siekia dirbti priimančiojoje valstybėje narėje, turi reikšmės aiškinant šioje nuostatoje numatytą „išlaikytinio“ sąlygą.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad priklausomumo situacija valstybėje, iš kurios atvyko šeimos narys, turi egzistuoti tuo momentu, kai jis pateikia prašymą leisti prisijungti prie Sąjungos piliečio, kuris jį išlaiko (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
Jia
37 punktą ir 2012 m. rugsėjo 5 d. Sprendimo
Rahman ir kt
., C‑83/11, 33 punktą).
Iš to išplaukia, kad, kaip iš esmės tvirtina visi suinteresuotieji asmenys, pateikę pastabas Teisingumo Teismui, galima perspektyva gauti darbą priimančiojoje valstybėje narėje, tam tikrais atvejais leidžianti tiesioginiam Sąjungos piliečio palikuoniui, kuris yra 21 metų amžiaus ar vyresnis, daugiau nebūti Sąjungos piliečio išlaikytiniu, jei jis pasinaudoja teise gyventi šalyje, negali turėti reikšmės aiškinant Direktyvos 2004/38 2 straipsnio 2 dalies c punkte numatytą „išlaikytinio“ sąlygą.
Be to, kaip teisingai tvirtina Europos Komisija, dėl priešingos išvados praktiškai būtų uždrausta minėtam palikuoniui ieškoti darbo priimančiojoje valstybėje narėje, o dėl to kiltų grėsmė šios direktyvos 23 straipsniui, kuris aiškiai leidžia tokiam palikuoniui, jei jis pasinaudoja teise gyventi šalyje, įsidarbinti ar savarankiškai dirbti (pagal analogiją žr. minėto Sprendimo
Lebon
20 punktą).
Todėl į antrąjį klausimą reikia atsakyti: Direktyvos 2004/38 2 straipsnio 2 dalies c punktą reikia aiškinti taip, kad aplinkybė, jog šeimos narys dėl asmeninių aplinkybių, kaip antai amžiaus, išsilavinimo ir sveikatos būklės, laikomas turinčiu pagrįstą galimybę susirasti darbą, be to, siekia dirbti priimančiojoje valstybėje narėje, neturi reikšmės aiškinant šioje nuostatoje numatytą „išlaikytinio“ sąlygą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:

1.
2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/38/EB dėl Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių teisės laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje, iš dalies keičiančios Reglamentą (EEB) Nr. 1612/68 ir panaikinančios direktyvas 64/221/EEB, 68/360/EEB, 72/194/EEB, 73/148/EEB, 75/34/EEB, 75/35/EEB, 90/364/EEB, 90/365/EEB ir 93/96/EEB, 2 straipsnio 2 dalies c punktą reikia aiškinti taip, kad tokiomis kaip pagrindinės bylos aplinkybėmis pagal šį punktą neleidžiama valstybei narei reikalauti, jog tam, kad tiesioginį palikuonį, kuris yra 21 metų amžiaus arba vyresnis, būtų galima traktuoti kaip išlaikytinį ir todėl patenkantį į šioje nuostatoje nurodytą sąvoką „šeimos narys“, jis turi įrodyti, kad nesėkmingai bandė susirasti darbą arba gauti pagalbą sau išlaikyti iš savo kilmės valstybės valdžios institucijų ir (arba) kitaip išsilaikyti.

2.
Direktyvos 2004/38 2 straipsnio 2 dalies c punktą reikia aiškinti taip, kad aplinkybė, jog šeimos narys dėl asmeninių aplinkybių, kaip antai amžiaus, išsilavinimo ir sveikatos būklės, laikomas turinčiu pagrįstą galimybę susirasti darbą, be to, siekia dirbti priimančiojoje valstybėje narėje, neturi reikšmės aiškinant šioje nuostatoje numatytą „išlaikytinio“ sąlygą.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: švedų.