CELEX: 62012CJ0238
Apeliacinis skundas
Konkurencija
Karteliai
Plastikinių pramoninių maišų sektorius
Sprendimas, kuriuo konstatuotas EB 81 straipsnio pažeidimas
Neribota Bendrojo Teismo jurisdikcija
Pareiga motyvuoti
Dukterinės bendrovės padaryto pažeidimo inkriminavimas jos patronuojančiajai bendrovei
Patronuojančiosios bendrovės atsakomybė už dukterinei bendrovei skirtos baudos sumokėjimą
Proporcingumas
Procesas Bendrajame Teisme
Bylos išnagrinėjimas per protingą terminą

Apeliaciniame skunde
FLSmidth & Co. A/S
(toliau –
FLSmidth
) prašo panaikinti Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą
FLSmidth / Komisija
(T‑65/06,
EU:T:2012:103
, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo tas teismas iš dalies atmetė jos ieškinį dėl 2005 m. lapkričio 30 d. Komisijos sprendimo C(2005) 4634 galutinis dėl [EB] 81 straipsnio taikymo procedūros (byla COMP/F/38.354 – Pramoniniai maišai) (toliau – ginčijamas sprendimas) panaikinimo, arba, nepatenkinus šio prašymo, panaikinti arba sumažinti jai skirtą baudą.
Ginčo aplinkybės ir ginčijamas sprendimas
FLSmidth
yra grupės bendrovių, vykdančių veiklą inžinerijos, kalnakasybos ir statybos sektoriuose, patronuojančioji bendrovė. Viena iš šių bendrovių yra
FLS Plast A/S
(toliau –
FLS Plast
), kuri pati yra buvusi
Trioplast Wittenheim SA
(buvusi
Silvallac SA
, toliau –
Trioplast Wittenheim
), Vitenheime (Prancūzija) gaminančios pramoninius maišus, plėveles ir plastikines įmautes, patronuojančioji bendrovė.
1990 m. gruodžio mėn.
FLS Plast
įsigijo 60 %
Trioplast Wittenheim
akcijų. Likusius 40 % 1991 m. gruodžio mėn. įsigijo
FLS Plast
. Parduodančioji šalis buvo Prancūzijos bendrovė
Cellulose du Pin
, priklausanti grupei, kurią valdė
Compagnie de Saint‑Gobain SA
.
Savo ruožtu 1999 m.
FLS Plast
pardavė
Trioplast Wittenheim
bendrovei
Trioplanex France SA
, t. y.
Trioplast
grupės patronuojančiosios bendrovės
Trioplast Industrier AB
(toliau –
Trioplast Industrier
) Prancūzijoje veikiančiai dukterinei bendrovei. Šis perdavimas įvyko 1999 m. sausio 1 d.
2001 m. lapkričio mėn.
British Polythene Industries
informavo Europos Bendrijų Komisiją apie plastikinių pramoninių maišų sektoriuje veikiantį kartelį, kuriame dalyvavo
FLS Plast
.
2002 m. atlikusi patikrinimus, be kita ko,
Trioplast Wittenheim
patalpose, 2002 m. ir 2003 m. Komisija nagrinėjamoms bendrovėms, tarp kurių buvo ir ši bendrovė, pateikė prašymus suteikti informacijos. 2002 m. gruodžio 19 d. rašte, kuris buvo papildytas 2003 m. sausio 16 d. raštu,
Trioplast Wittenheim
nurodė, kad nori bendradarbiauti Komisijos atliekamame tyrime pagal Komisijos pranešimą dėl baudų neskyrimo ar sumažinimo kartelių atvejais (
OL C 207, 1996, p. 4
, toliau – pranešimas dėl atleidimo nuo baudų).
2005 m. lapkričio 30 d. Komisija priėmė ginčijamą sprendimą, jo 1 straipsnio 1 dalies h punkte pažymėjo, kad nuo 1990 m. gruodžio 31 d. iki 1999 m. sausio 19 d.
FLSmidth
ir
FLS Plast
darė EB 81 straipsnio pažeidimą, kai dalyvavo visuose susitarimuose ir derino veiksmus plastikinių pramoninių maišų sektoriuje Belgijoje, Vokietijoje, Ispanijoje, Prancūzijoje, Liuksemburge ir Nyderlanduose dėl kainų ir bendrų kainos apskaičiavimo būdų nustatymo, rinkų pasidalijimo ir pardavimo kvotų paskirstymo, klientų, sandėrių ir užsakymų paskyrimo, suderintų pasiūlymų teikimo tam tikruose konkursuose ir keitimosi nustatyta informacija.
Ginčijamo sprendimo 2 straipsnio pirmos pastraipos f punkte Komisija skyrė
Trioplast Wittenheim
17,85 mln. eurų dydžio baudą atsižvelgdama į suteiktą 30 % sumažinimą pagal pranešimą dėl atleidimo nuo baudų. Iš šios sumos
FLSmidth
ir
FLS Plast
solidariai atsakingos už 15,30 mln. eurų sumokėjimą, o
Trioplast Industrier
– už 7,73 mln. eurų.
Skundžiamas sprendimas
2006 m. vasario 24 d. Pirmosios instancijos teismo (dabar – Bendrasis Teismas) kanceliarijoje pateiktu pareiškimu
FLSmidth
pareiškė ieškinį dėl ginčijamo sprendimo. Tame ieškinyje buvo prašoma panaikinti šį sprendimą tiek, kiek jis su ja susijęs, arba, nepatenkinus šio prašymo, sumažinti baudos, už kurios sumokėjimą ji buvo pripažinta solidariai atsakinga, dydį.
Ieškiniui pagrįsti ieškovė nurodė du pagrindus. Ieškinio pirmasis pagrindas, kuris nurodytas kaip pagrindinis, buvo susijęs su 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų [EB 81] ir [82] straipsniuose, įgyvendinimo (
OL L 1
, 2003, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205), 23 straipsnio 2 dalies pažeidimu, nes atsakomybė už
Trioplast Wittenheim
padarytą pažeidimą buvo inkriminuota
FLSmidth
. Ieškinio antrasis pagrindas buvo pateiktas papildomai pateiktam
FLSmidth
prašymui pagrįsti.
FLSmidth
teigė, kad Komisija padarė teisės klaidą, kai pripažino ją atsakingą už skirtos baudos, kuri yra pernelyg didelė, neproporcinga, savavališka ir diskriminuojanti, sumokėjimą.
Skundžiamu sprendimu Bendrasis Teismas panaikino ginčijamą sprendimą tiek, kiek jame
FLSmidth
buvo pripažinta atsakinga už pažeidimą laikotarpiu nuo 1990 m. gruodžio 31 d. iki 1991 m. gruodžio 31 d. Dėl tos priežasties sumą, už kurios sumokėjimą
FLSmidth
buvo pripažinta solidariai atsakinga pagal ginčijamo sprendimo 2 straipsnio f punktą, jis sumažino iki 14,45 mln. eurų. Likusią ieškinio dalį teismas atmetė.
Šalių reikalavimai
FLSmidth
Teisingumo Teismo prašo:
—
panaikinti skundžiamą sprendimą,
—
visų pirma, panaikinti ginčijamą sprendimą tiek, kiek jis su ja susijęs, arba, nepatenkinus šio prašymo, sumažinti baudą, už kurios sumokėjimą ji pripažinta atsakinga pagal ginčijamą sprendimą,
—
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Teisingumo Teismo prašo:
—
atmesti apeliacinį skundą,
—
nepatenkinus šio prašymo, atmesti ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo,
—
priteisti iš
FLSmidth
jos patirtas bylinėjimosi išlaidas.
Dėl apeliacinio skundo
Reikalavimams pagrįsti
FLSmidth
nurodo šešis pagrindus, iš kurių trečiasis ir šeštasis pagrindai nurodyti papildomiems reikalavimams pagrįsti.
FLSmidth
prašo Teisingumo Teismo, kad panaikinęs skundžiamą sprendimą jis pats priimtų sprendimą remdamasis pagrindais, pateiktais dėl ginčijamo sprendimo.
Dėl apeliacinio skundo pirmojo pagrindo, susijusio su tuo, kad Bendrasis Teismas pritaikė klaidingą teisinį kriterijų dėl patronuojančiosios bendrovės atsakomybės ir padarė neteisingas teisines išvadas dėl pateiktų įrodymų
Šalių argumentai
Pasak
FLSmidth
, Bendrasis Teismas padarė klaidą, skundžiamo sprendimo 20–40 punktuose patvirtinęs Komisijos taikytą teisinį kriterijų, kuriuo remdamasis padarė išvadą, kad aptariama bendrovė nenuginčijo atsakomybės už nagrinėjamą pažeidimą prezumpcijos, grindžiamos tuo, kad ji netiesiogiai valdė 100 %
Trioplast Wittenheim
kapitalo.
Šiuo klausimu
FLSmidth
teigia, kad Bendrojo Teismo taikoma atsakomybės prezumpcija pažeidžiama nekaltumo prezumpcijos taisyklė. Iš tiesų dėl Bendrojo Teismo taikomos atsakomybės prezumpcijos ji tampa iš esmės nenuginčijama. Taigi skundžiamu sprendimu pažeidžiama 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos (toliau – EŽTK) 6 straipsnio 2 dalis ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 48 straipsnio 1 dalis. Bet kuriuo atveju
FLSmidth
iš tikrųjų pateikė įrodymų, kuriais galima nuginčyti šią prezumpciją.
Dėl šio apeliacinio skundo pagrindo Komisija pateikė nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą, ji rėmėsi tuo, kad jis nebuvo pateiktas Bendrajame Teisme. Be to, šis pagrindas yra visiškai abstraktus.
FLSmidth
nenurodo, kuriuose skundžiamo sprendimo punktuose Bendrasis Teismas padarė nurodytą klaidą. Papildomai Komisija teigia, kad aptariama prezumpcija yra suderinama su ETTK ir su Chartija. Beje, Komisija priduria, kad galėjo remtis kitais požymiais, kad įrodytų, jog
FLSmidth
darė lemiamos įtakos bendrovei
Trioplast Wittenheim
.
Dublike
FLSmidth
teigia, kad jos pagrindas nėra naujas ir kad juo išplečiami argumentai, pateikti pirmojoje instancijoje. Ši bendrovė priduria, kad apeliacinio skundo 18–24 punktuose ji aiškiai išdėstė, kurią skundžiamo sprendimo vietą kritikuoja, ir pateiktus argumentus.
Triplike Komisija ginčija šiuos teiginius.
Teisingumo Teismo vertinimas
– Dėl priimtinumo
Dėl apeliacinio skundo pirmojo pagrindo priimtinumo reikia visų pirma priminti, kad
FLSmidth
ieškinyje pirmojoje instancijoje nenurodė, kad Komisija pažeidė Chartijos 48 straipsnį ir EŽTK 6 straipsnio 2 dalį, kai inkriminavo jai atsakomybę už
Trioplast Wittenheim
padarytą pažeidimą.
Vis dėlto reikia konstatuoti, kad šio ieškinio 81 punkte
FLSmidth
, be kitų argumentų, kuriais siekė įrodyti, jog Komisija neturėjo jai inkriminuoti atsakomybės, aiškiai nurodė, kad „bet kokia kita išvada reikštų, kad prezumpcija dėl inkriminavimo, grindžiama 100 % dukterinės bendrovės kapitalo valdymu, yra
de facto
nenuginčijama prezumpcija“. Taip
FLSmidth
užginčijo, nors ir labai glaustai, kriterijų, kuriais remdamasi Komisija jai priskyrė atsakomybę už padarytą pažeidimą, teisėtumą. Šiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismui pateiktame pareiškime
FLSmidth
išdėstytas patikslinimas, kad šie kriterijai yra neteisėti, nes jais pažeidžiami Chartijos 48 straipsnis ir EŽTK 6 straipsnio 2 dalis, yra jos argumentų, pateiktų Bendrajame Teisme, išplėtimas, ir dėl tos priežasties tai yra priimtina apeliacinio skundo stadijoje.
Antra, dėl apeliacinio skundo pirmojo pagrindo tariamo abstraktumo ir dėl to, kad
FLSmidth
nenurodė, kuriuose skundžiamo sprendimo punktuose padaryta klaida, pakanka konstatuoti, kad
FLSmidth
priekaištas Bendrajam Teismui pakankamai konkrečiai išplaukia iš apeliacinio skundo 17–24 punktų ir kad apeliacinio skundo 18 punkte ši bendrovė aiškiai kritikavo skundžiamo sprendimo 20–40 punktus.
Todėl
FLSmidth
pateiktas apeliacinio skundo pirmasis pagrindas yra priimtinas.
– Dėl esmės
Visų pirma dėl Sąjungos konkurencijos teisėje taikomos prezumpcijos, kad bendrovė, tiesiogiai ar netiesiogiai valdanti visą ar beveik visą kitos bendrovės kapitalą, iš tikrųjų daro lemiamą įtaką pastarajai bendrovei, tariamo neteisėtumo reikia priminti, kad ši prezumpcija kyla iš nusistovėjusios teismų praktikos (žr., be kita ko, Sprendimo
Dow Chemical / Komisija
, C‑179/12 P,
EU:C:2013:605
, 56 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką) ir kad ja visiškai nepažeidžiamos Chartijos 48 straipsniu ir EŽTK 6 straipsnio 2 dalimi suteiktos teisės.
Priešingai, nei teigia apeliantė, Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai skundžiamo sprendimo 22 ir paskesniuose punktuose priminė iš Teisingumo Teismo praktikos išplaukiančius principus dėl sąlygų, kuriomis bendrovių grupės patronuojančioji bendrovė, kaip antai
FLSmidth
, gali būti laikoma solidariai atsakinga už antikonkurencinius veiksmus, inkriminuojamus tai pačiai grupei priklausančiai bendrovei, t. y. šiuo atveju –
Trioplast Wittenheim
.
Taigi skundžiamo sprendimo 23 punkte Bendrasis Teismas taip pat pagrįstai nusprendė, kad, remdamasi šia teismų praktika, Komisija galėjo preziumuoti, jog nuo 1991 m. gruodžio 31 d. iki 1999 m. sausio 19 d.
FLSmidth
darė, nors ir netiesiogiai, lemiamą įtaką
Trioplast Wittenheim
veiksmams, nes
FLSmidth
valdė 100 %
FLS Plast
kapitalo, o pastaroji bendrovė taip pat valdė 100 %
Trioplast Wittenheim
kapitalo.
Dėl argumento, kad dėl Komisijos atlikto ir Bendrojo Teismo patvirtinto konkretaus šios prezumpcijos taikymo ji tapo nenuginčijama, pakanka priminti, kad aplinkybė, jog sunku pateikti priešingą įrodymą, kuris reikalingas prezumpcijai paneigti, savaime nereiškia, kad ji iš tikrųjų yra nepaneigiama (žr., be kita ko, Sprendimo
ENI / Komisija
, C‑508/11 P,
EU:C:2013:289
, 68 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Galiausiai dėl teiginio, kad
FLSmidth
iš tikrųjų pateikė įrodymų, kuriais galima paneigti aptariamą prezumpciją, reikia priminti, kad Bendrasis Teismas šiuo klausimu skundžiamo sprendimo 31 punkte nusprendė, jog
FLSmidth
nepateikė jokio konkretaus argumento, kuriuo būtų galima paneigti šią prezumpciją. Konkrečiau kalbant, atsakydamas į
FLSmidth
teiginį dėl aptariamos grupės decentralizuoto organizavimo būdo Bendrasis Teismas nusprendė, kad toks organizavimo būdas nebūtinai reiškia, kad patronuojančioji bendrovė negali daryti įtakos dukterinės bendrovės prekybos politikai, pavyzdžiui, būdama informuota apie dukterinės bendrovės veiklos pokyčius ir nuolat gaudama ataskaitas.
Be to, dėl aplinkybės, kad
FLSmidth
valdybos narys T. nuo 1994 m. iki 1999 m. ėjo atsakingas pareigas abiejų nagrinėjamų bendrovių valdybose, skundžiamo sprendimo 32 punkte Bendrasis Teismas nepadaręs klaidos nusprendė, kad ta aplinkybė įrodo, jog šių dviejų bendrovių valdybas sudaro iš dalies tie patys asmenys ir
Trioplast Wittenheim
negalėjo veikti nepriklausomai nuo savo patronuojančiosios bendrovės. Be to, kaip taip pat pažymėjo Bendrasis Teismas, bendrovės valdybos nario pareigos dėl savo pobūdžio reiškia teisinę atsakomybę už visą tos bendrovės veiklą, įkaitant jos elgesį rinkoje, o
FLSmidth
teiginys, kad šios pareigos yra tik formalios, paneigtų tų pareigų teisinę esmę.
Tokiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad teigdama, jog tikrai pateikė įrodymų, kuriais galima paneigti prezumpciją, kad bendrovei
Trioplast Wittenheim
buvo daroma lemiama įtaka,
FLSmidth
iš tikrųjų tik prašo Teisingumo Teismo iš naujo įvertinti faktines aplinkybes ir pateiktus įrodymus, tačiau neteigia, kad Bendrasis Teismas iškraipė šias faktines aplinkybes ir įrodymus. Vis dėlto toks vertinimas nėra teisės klausimas, kuris gali būti pateiktas nagrinėti Teisingumo Teismui (šiuo klausimu žr., be kita ko, sprendimus
General Motors / Komisija
, C‑551/03 P,
EU:C:2006:229
, 51 ir 52 punktai bei
ThyssenKrupp Nirosta / Komisija
, C‑352/09 P,
EU:C:2011:191
, 179 ir 180 punktai). Todėl šis argumentas yra nepriimtinas.
Atsižvelgiant į išdėstytus argumentus, apeliacinio skundo pirmąjį pagrindą reikia atmesti kaip iš dalies nepagrįstą ir iš dalies nepriimtiną.
Dėl apeliacinio skundo antrojo pagrindo, susijusio su Komisijai tenkančios pareigos motyvuoti kontrolės neatlikimu
Šalių argumentai
FLSmidth
teigia, kad Bendrajame Teisme ji rėmėsi tuo, kad ginčijamas sprendimas yra nemotyvuotas, kiek tai susiję su jos daryta lemiama įtaka bendrovei
Trioplast Wittenheim
ir aplinkybe, kad Komisija neatsakė į įvairius jos atsakyme į pranešimą apie kaltinimus ir ieškinyje pirmojoje instancijoje pateiktus argumentus. Per posėdį ji dar labiau patikslino šiuos argumentus.
Konkrečiai kalbant,
FLSmidth
, be kita ko, teigė, kad ji yra paprasčiausia kontroliuojančioji bendrovė ir nesusijusi su kasdiene savo dukterinių bendrovių veikla, kad nors T. oficialiai buvo
Trioplast Wittenheim
valdybos narys, jis nedarė įtakos jos elgesiui rinkoje ir nežinojo, jog ši bendrovė vykdo neteisėtą veiklą, kad aptariama grupė taikė valdymo decentralizavimo principą, vykdė ne veiklos klausimų kontrolę, o tik domėjosi finansiniais klausimais, kad
Trioplast Wittenheim
neprivalėjo tiesiogiai jai atsiskaityti, kad dėl to, jog ši bendrovė turėjo mažai reikšmės, nes nebuvo pelninga, ji labai greitai sugalvojo ją parduoti ir kad
Trioplast Wittenheim
neteisėtą veiklą vykdė prieš tai ir po to, kai ją įsigijo
FLSmidth
, o tai įrodo, kad ši bendrovė rinkoje veikė nepriklausomai.
Atvirkščiai, pasak
FLSmidth
, nors ginčijamo sprendimo 734–739 konstatuojamosiose dalyse Komisija aptaria tik T. poziciją ir nors šis klausimas buvo iškeltas Bendrajame Teisme, skundžiamame sprendime, konkrečiai jo 31 ir 32 punktuose, nepateikiamas jos klausimo, ar Komisija įvykdė pareigą motyvuoti, vertinimas.
Komisija pateikia šio pagrindo nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą. Jos teigimu, ieškinyje pirmojoje instancijoje
FLSmidth
neiškėlė klausimo dėl ginčijamo sprendimo nemotyvavimo. Tiek, kiek šiame pagrinde iš tikrųjų siekiama užginčyti Bendrojo Teismo atliktą tam tikrų faktinių aplinkybių vertinimą, šis pagrindas yra nepriimtinas dėl to, kad
FLSmidth
nenurodė, kad Bendrasis Teismas iškraipė įrodymus.
Papildomai Komisija teigia, jog remiantis skundžiamu sprendimu galima daryti aiškią išvadą, kad Bendrasis Teismas išnagrinėjo ginčijamame sprendime išdėstytus motyvus ir paaiškino priežastis, dėl kurių
FLSmidth
darė lemiamą įtaką bendrovei
Trioplast Wittenheim
, ir kad tuo remiantis galima teigti, jog Bendrasis Teismas nusprendė, kad šiuo klausimu ginčijamas sprendimas yra pakankamai motyvuotas, net jei sprendime tai aiškiai nepasakyta.
Dublike
FLSmidth
teigia, kad jos apeliacinio skundo pagrindas yra pirmojoje instancijos išdėstytų argumentų išplėtimas, o Komisija triplike tai ginčija.
Teisingumo Teismo vertinimas
Šiame pagrinde
FLSmidth
kaltina Bendrąjį Teismą, kad šis padarė teisės klaidą, nes neišanalizavo pagrindo, susijusio su nepakankamu ginčijamo sprendimo motyvavimu. Grįsdama teiginį, kad Bendrajame Teisme ji jau buvo pateikusi tokį pagrindą, apeliaciniame skunde
FLSmidth
daro nuorodą į ieškinio pirmojoje instancijoje 93, 109, 121 ir 122 punktus ir tvirtina, kad šiuose punktuose ji nurodė šio sprendimo nemotyvavimą.
Dėl šio aspekto vis dėlto pakanka konstatuoti, kad šiuose ieškinio pirmojoje instancijoje punktuose
FLSmidth
tik pažymėjo, kad Komisija nenurodė priežasčių, dėl kurių, pirma, jokia atsakomybė nebuvo priskirta tam tikroms kitoms įmonėms ir, antra, atsakomybė buvo nustatyta už laikotarpį nuo 1990 m. gruodžio mėn. iki 1991 m. gruodžio mėn., ir kad Komisija taip pat nenagrinėjo <…>
FLSmidth
pateikto argumento, susijusio su tuo, kad ši bendrovė nežinojo apie nagrinėjamus pažeidimus. Tačiau nei šiuose, nei kituose ieškinio pirmojoje instancijoje punktuose ji neteigė, kad ginčijamame sprendime dėl šių priežasčių yra motyvavimo trūkumų. Priešingai,
FLSmidth
pateiktose pastabose buvo ginčijamas Komisijos atliktas faktinių aplinkybių vertinimas, kaip, beje, galima aiškiai teigti, kiek tai susiję su šio ieškinio 109 punktu, remiantis to ieškinio formuluote.
Be to, dėl argumentų, kad per posėdį Bendrajame Teisme ji „dar labiau patikslino“ šiuos argumentus,
FLSmidth
neteigia, kad naujo pagrindo pateikimas šioje stadijoje būtų priimtinas, nepaisant Bendrojo Teismo procedūros reglamento 48 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos nuostatų, kuriose numatyta, jog vykstant procesui negalima pateikti naujų pagrindų, išskyrus tuos atvejus, kai jie pagrindžiami teisinėmis arba faktinėmis aplinkybėmis, kurios tapo žinomos vykstant procesui. Ji taip pat neteigia, kad tokius duomenis nurodė per posėdį.
Tuo remiantis darytina išvada, kad šiame apeliacinio skundo pagrinde
FLSmidth
pateikė naujų argumentų, kuriais ginčijamas tiek ginčijamo, tiek skundžiamo sprendimo motyvavimo tinkamumas, kiek tai susiję su atsakomybės už
Trioplast Wittenheim
padarytą pažeidimą priskyrimu
FLSmidth
. Todėl minėtas argumentas turi būti pripažintas nepriimtinu, nes nagrinėdamas apeliacinį skundą Teisingumo Teismas iš esmės kompetentingas tik ištirti pirmojoje instancijoje nagrinėtų pagrindų teisinį vertinimą (žr., be kita ko, Sprendimo
Dow Chemical / Komisija
,
EU:C:2013:605
, 82 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Tokiomis aplinkybėmis apeliacinio skundo antrąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepriimtiną.
Dėl apeliacinio skundo trečiojo pagrindo, susijusio su proporcingumo ir teisėtumo principų pažeidimu
Šalių argumentai
Apeliacinio skundo trečiajame pagrinde, pateiktame papildomai suformuluotiems reikalavimams pagrįsti,
FLSmidth
teigia, kad Bendrasis Teismas suklydo atmetęs argumentus, kuriais ji užginčijo jai skirtos baudos dydžio proporcingumą ir teisėtumą. Iš tiesų dėl Komisijos pritaikytų Baudų nustatymo remiantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalimi metodo gairių (
OL C 9
, 1998, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 171, toliau – gairės), kuriose numatytas baudos padidinimas 10 % už kiekvienus
Trioplast Wittenheim
dalyvavimo aptariamame kartelyje metus, gautas bendras rezultatas neturi nieko bendra su šios bendrovės kapitalo valdymo trukme. Skundžiamo sprendimo 43–46 punktuose Bendrasis Teismas iš esmės tik pakartojo Komisijos taikytą skaičiavimo metodą ir neatliko savarankiško tyrimo.
Šiuo klausimu Bendrasis Teismas nusprendė, kad skirta bauda nėra neproporcinga atsižvelgiant į šią trukmę dėl „individualaus požiūrio“, kuris vis dėlto nebuvo nuosekliai taikomas, kiek tai susiję su pradiniu dydžiu. Šis dydis, pasak
FLSmidth
, neturėjo būti toks pats kaip ir
Trioplast Wittenheim
atveju. Komisijos pasirinktas metodas yra savavališkas ir juo negalima pagrįsti aplinkybės, kad
FLSmidth
yra atsakinga už daugiau nei 80 %
Trioplast Wittenheim
skirtos baudos, nors ji su pastarąja bendrove ekonominį vienetą sudarė tik 35 % pažeidimo laikotarpio. Gautas rezultatas taip pat yra pernelyg didelis, neproporcingas ir diskriminacinis. Be to, Bendrasis Teismas šiuo atveju nepateikė pakankamų motyvų ir skundžiamo sprendimo 45 punkte tik konstatavo, kad
FLSmidth
nepateikė jokio argumento, kuriuo būtų ginčijamas Komisijos taikytas skaičiavimo metodas.
Be to, skundžiamo sprendimo 55 punkte Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, kad būtent nežinojimas apie neteisėtą
Trioplast Wittenheim
elgesį negali būti laikomas lengvinančia aplinkybe, nes atsakomybės pagrindas yra tai, kad
FLSmidth
ir
Trioplast Wittenheim
sudarė vieną ekonominį vienetą. Tačiau šis argumentas neatitinka Komisijos pasirinkto tariamai individualaus požiūrio.
Beje, pasak
FLSmidth
, jai priskirtos atsakomybės neproporcingumą dar labiau sustiprina aplinkybė, kad Sprendime
Trioplast Industrier / Komisija
(T‑40/06,
EU:T:2010:388
) Bendrasis Teismas sumažino
Trioplast Industrier
, vienintelės kitos už
Trioplast Wittenheim
veiksmus atsakinga pripažintos patronuojančiosios bendrovės, atsakomybę ir skirtą 7,73 mln. eurų baudą pakeitė 2,73 mln. eurų bauda. Iš tiesų, kadangi
Trioplast Wittenheim
buvo likviduojama, to sprendimo pasekmė buvo tokia, kad šis sumažinimas buvo perkeltas
FLSmidth
, nors ji net nebuvo proceso, kuriame priimtas tas sprendimas, šalis.
Pasak Komisijos, argumentas, susijęs su teisėtumo principo pažeidimu, niekaip nenurodytas. Be to, šis argumentas, kuris Bendrajame Teisme nebuvo nurodytas, yra nepriimtinas. Beje, Komisijos teigimu, šiuo klausimu
FLSmidth
pateikti argumentai susiję su ginčijamu sprendimu ir nebuvo pateikti dėl skundžiamo sprendimo. Todėl jie yra nepriimtini.
Dėl Bendrojo Teismo atlikto skirtos baudos dydžio nagrinėjimo reikia pažymėti, kad tai yra tik „kontrolė“. Beje, skundžiamo sprendimo 45 punkte Bendrasis Teismas pakankamai motyvavo šiai baudai apskaičiuoti Komisijos taikyto metodo tinkamumą. Be to, nėra jokio teisės principo, pagal kurį sprendimo, kuriuo konstatuojamas pažeidimas, adresatui skirtos baudos galutinis dydis turėtų būti proporcingas šio adresato atsakomybės už dalyvavimą darant pažeidimą trukmei.
Be to, reikalavimas atsižvelgti į galimas lengvinančias aplinkybes taikomas visai įmonei, kokia ji buvo tuo momentu, kai buvo padarytas pažeidimas, o ne jos sudedamosioms dalims.
Beje, pasak Komisijos, aplinkybė, kad
Trioplast Industrier
skirta bauda buvo sumažinta išnagrinėjus jos iškeltą bylą, kurios šalis
FLSmidth
nebuvo, neturi jokio ryšio su šiuo apeliaciniu skundu.
Dublike
FLSmidth
teigia, kad jos argumentas, susijęs su teisėtumo principo pažeidimu, nėra naujas. Pirmojoje instancijoje ji nurodė „savavališkumo nebuvimo“ principą, o tai atitinka apeliaciniame skunde pateiktą argumentą. Bet kuriuo atveju šis argumentas iš esmės yra Bendrajame Teisme išdėstytų argumentų išplėtimas.
Teisingumo Teismo vertinimas
– Dėl tam tikrų argumentų priimtinumo
Visų pirma dėl Komisijos pareikšto nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo dėl argumento, susijusio su
FLSmidth
skirtos baudos neteisėtumu, nes tas argumentas yra naujas, reikia pažymėti, kad Bendrajame Teisme ši bendrovė nurodė, jog jai skirta bauda yra „savavališka“, kaip galima teigti remiantis ieškinio pirmojoje instancijoje 99 ir paskesniais punktais. Tačiau remiantis šiuose to ieškinio punktuose išdėstytais paaiškinimais ir
FLSmidth
pateiktais argumentais apeliacinio skundo trečiajam pagrindui pagrįsti darytina išvada, kad argumentas dėl tariamo teisėtumo principo pažeidimo, kiek tai susiję su jai skirta bauda, ir argumentas dėl jos savivalės, iš esmės yra tapatūs. Todėl šis argumentas yra nenaujas ir dėl to priimtinas apeliacinio skundo stadijoje.
Antra, dėl Komisijos argumentų, kad
FLSmidth
argumentai susiję su ginčijamu sprendimu, kad jie nebuvo pateikti dėl teismo sprendimo ir kad dėl tos priežasties yra nepriimtini, reikia pasakyti, jog Bendrasis Teismas, kiek tai susiję su
FLSmidth
skirtos baudos apskaičiavimu ir kiek tas skaičiavimas yra apeliacinio skundo dalykas, patvirtino Komisijos taikytą metodą aptariamomis aplinkybėmis. Todėl nors apeliaciniame skunde
FLSmidth
ne visada aiškiai atskiria argumentus, pateiktus dėl ginčijamo sprendimo, nuo argumentų, kurie pateikti dėl skundžiamo sprendimo, šis neaiškumas vis dėlto negali lemti šiais argumentais grindžiamo apeliacinio skundo pagrindo nepriimtinumo, jeigu tie argumentai gali būti lengvai suprantami kaip susiję su skundžiamu sprendimu. Taigi šie argumentai leidžia Teisingumo Teismui atlikti šio sprendimo kontrolę, kiek tai susiję su apeliacinio skundo pagrindu dėl proporcingumo ir teisėtumo principų pažeidimo.
Todėl apeliacinio skundo trečiąjį pagrindą reikia laikyti priimtinu.
– Dėl esmės
Visų pirma dėl argumento, susijusio su tuo, kad Bendrasis Teismas neatliko „savarankiškos“
FLSmidth
skirtos baudos kontrolės, reikia priminti, kad Bendrasis Teismas pagal SESV 261 straipsnį ir Reglamento Nr. 1/2003 31 straipsnį turi neribotą jurisdikciją, kiek tai susiję su Komisijos nustatytomis baudomis. Todėl Bendrajam Teismui suteikta teisė ne tik atlikti paprastą baudos teisėtumo kontrolę, bet ir pakeisti Komisijos vertinimą savuoju ir dėl tos priežasties panaikinti, sumažinti ar padidinti skirtą vienkartinę ar periodinę baudą (žr. Sprendimo
E.ON Energie / Komisija
, C‑89/11 P,
EU:C:2012:738
, 123 ir 124 punktus bei juose nurodytą teismo praktiką).
Vis dėlto dėl klausimo, ar skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas nepasinaudojo jam suteikta neribota jurisdikcija ir neatliko skirtos baudos savarankiškos kontrolės, reikia pažymėti, kad Bendrasis Teismas, pirma, skundžiamo sprendimo 44 punkte paminėjo Komisijos atliktą skaičiavimą būtent siekdamas nustatyti
FLSmidth
ir
Trioplast Industrier
skirtas baudas. Jis, be kita ko, priminė, kad šioms bendrovėms skirtas tas pats pradinis dydis kaip ir dukterinei bendrovei, su kuria jos sudarė ekonominį vienetą, t. y.
Trioplast Wittenheim
, ir kad remiantis gairių 1 punkto B dalies trečia įtrauka šie dydžiai buvo padidinti 10 % už metus atsižvelgiant į tai, kiek laiko aptariama patronuojančioji bendrovė kontroliavo savo dukterinę bendrovę. Antra, Bendrasis Teismas konstatavo, kad šiuo pagrindu kiekvienam ginčijamo sprendimo adresatui buvo skirta atskira bauda, kurios dydis nebūtinai atitiko dukterinei bendrovei skirtos baudos dydį, patikslintą pagal kontrolės laikotarpį.
Be to, skundžiamo sprendimo 45 punkte Bendrasis Teismas šiuo klausimu pridūrė, kad
FLSmidth
„nepateikė jokio argumento, kuriuo remiantis būtų galima pripažinti, jog skaičiavimo metodas savaime pagrįstas esmine klaida arba prieštarauja teismų praktikoje įtvirtintiems principams“, ir tuo remdamasis šio sprendimo 46 punkte padarė išvadą, kad
FLSmidth
pateiktas argumentas, jog jai skirta bauda turėjo griežtai proporcingai atspindėti tai, kad
Trioplast Wittenheim
jai priklausė tik 8 metus iš viso 20 metų trukusio pažeidimo laikotarpio, turi būti atmestas.
Nors kiekvieną iš šių argumentų atskirai galima aiškinti taip, kad jie yra paprasčiausias Komisijos argumentų ir jos taikyto skaičiavimo metodo pakartojimas, reikia konstatuoti, kad skundžiamo sprendimo 43–46 punktuose Bendrasis Teismas iš esmės tik pakartojo Komisijos atliktą konkretaus šios baudos apskaičiavimo elemento vertinimą, t. y. laikotarpio, kuriuo
FLSmidth
kontroliavo
Trioplast Wittenheim
, trukmės įtaką šios baudos dydžiui. Vis dėlto, priešingai, nei teigia
FLSmidth
, šiuose punktuose išdėstyti argumentai nėra vienintelės šio sprendimo ištraukos, kuriose atliekama
FLSmidth
skirtos baudos kontrolė.
Skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas išsamiai išnagrinėjo kelis kitus duomenis, kurie turi reikšmės nustatant skirtos baudos dydį. Konkrečiai šio sprendimo 53 ir paskesniuose punktuose Bendrasis Teismas taip pat išnagrinėjo galimų lengvinančių aplinkybių reikšmę, o to paties sprendimo 69 ir paskesniuose punktuose – pradinio dydžio lygį, kuris taikomas apskaičiuojant tą baudą. Remiantis visais šiais punktais darytina išvada, kad Bendrasis Teismas atliko savarankišką ir išsamią
FLSmidth
skirtos baudos analizę, nors dėl tam tikrų aspektų jis patvirtino Komisijos atliktą vertinimą ir jos gautą to vertinimo rezultatą.
Todėl šis argumentas turi būti atmestas kaip ir argumentas, susijęs su tuo, kad šiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas nepakankamai motyvavo savo sprendimą, nes skundžiamo sprendimo 43–46 punktai ir konkrečiai jo 45 punktas, priešingai, nei teigia
FLSmidth
, yra tik maža dalis Bendrojo Teismo pateikto motyvavimo, kuris vis dėlto turi būti vertinamas kaip visuma.
Antra, dėl argumento, kad skirta bauda yra neproporcinga, reikia konstatuoti, kad
FLSmidth
savo argumentais nepavyko įrodyti, jog ši bauda tokia yra.
Šiuo klausimu būtina pažymėti, kad Bendrasis Teismas iš tikrųjų privalo prižiūrėti, kad apskaičiuojant už dalyvavimą darant Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimą įmonei skirtos baudos dydį būtų tinkamai atsižvelgta į šio pažeidimo ir dalyvavimo jį darant trukmę. Tačiau pažeidimo trukmė nėra nei vienintelis, nei pats svarbiausias komponentas, į kurį Komisija ir (arba) Bendrasis Teismas turi atsižvelgti, kad apskaičiuotų šią baudą.
Taip pat reikia pasakyti, kad šioje byloje
FLSmidth
ir kitoms aptariamame kartelyje dalyvavusioms bendrovėms skirtos baudos buvo skaičiuojamos atsižvelgiant ne tik į šių bendrovių atitinkamo dalyvavimo trukmę. Konkrečiai kalbant apie
FLSmidth
, skirtos baudos dydis neturėjo būti griežtai proporcingas ir juo labiau iš principo „protingai“ proporcingas
FLSmidth
dalyvavimo darant nagrinėjamą pažeidimą trukmei, jei tas dydis tinkamai atspindi padaryto pažeidimo sunkumą.
Dėl pažeidimo sunkumo reikia priminti, kad pažeidimo esmė buvo dalyvavimas visuose susitarimuose bei veiksmų derinimas šešiose valstybėse narėse ir kad tas pažeidimas buvo susijęs su kainų ir bendrų kainos apskaičiavimo būdų nustatymu, rinkų pasidalijimu ir pardavimo kvotų paskirstymu, klientų, sandėrių ir užsakymų paskyrimu, suderintų pasiūlymų teikimu tam tikruose konkursuose ir keitimusi nustatyta informacija. Beje, reikia priminti, kad ginčijamo sprendimo 765 konstatuojamojoje dalyje Komisija šį pažeidimą teisingai kvalifikavo kaip „labai sunkų“. Apeliaciniame skunde
FLSmidth
neginčija šio kvalifikavimo.
Tokiomis aplinkybėmis negalima teigti, kad pasinaudodamas jam suteikta neribota jurisdikcija Bendrasis Teismas skirtą baudą sumažino iki neproporcingo dydžio, kai nustatė, jog baudos, už kurios sumokėjimą ginčijamo sprendimo 2 straipsnio f punkte
FLSmidth
buvo pripažinta solidariai atsakinga, dydis yra 14,45 mln. eurų, t. y. gerokai mažiau nei minimali 20 mln. eurų suma, kurią Komisija paprastai nustato kaip pradinį dydį, kai skaičiuoja baudas už „labai sunkius“ pažeidimus, ir kuri numatyta gairių 1 punkto A dalies trečioje įtraukoje.
Kadangi
FLSmidth
, užuot teigusi, kad buvo pažeistas proporcingumo principas, šiuose argumentuose prašo tik iš naujo įvertinti sumą, už kurios sumokėjimą ji buvo pripažinta solidariai atsakinga, reikia priminti, kad, remiantis tvirtai nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika, apeliacinėje byloje priimdamas sprendimą teisės klausimais šis teismas negali teisingumo sumetimais savo vertinimu pakeisti Bendrojo Teismo įgyvendinant savo neribotą jurisdikciją pateikto vertinimo dėl įmonėms už Sąjungos teisės pažeidimą skirtų baudų dydžio (žr., be kita ko, Sprendimo
Quinn Barlo ir kt. / Komisija
, C‑70/12 P,
EU:C:2013:351
, 57 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Todėl šį argumentą taip pat reikia atmesti.
Trečia, dėl argumento, kad skundžiamo sprendimo 55 punkte pateiktas konstatavimas, jog aplinkybė, kad
FLSmidth
nežinojo apie neteisėtą
Trioplast Wittenheim
elgesį, negali būti laikoma lengvinančia, nes atsakomybės pagrindas, kad
FLSmidth
ir
Trioplast Wittenheim
sudarė vieną ekonominį vienetą, prieštarauja Komisijos pasirinktam individualiam požiūriui, reikia pasakyti, jog šiam argumentui taip pat negalima pritarti.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad nors skundžiamo sprendimo 44 punkte išdėstytas konstatavimas, kad aptariamame kartelyje dalyvavusių dukterinių bendrovių patronuojančiosioms bendrovėms skirtas toks pats pradinės baudos dydis, kuris, be kita ko, buvo patikslintas atsižvelgiant į kiekvienos patronuojančiosios bendrovės atveju nustatytas lengvinančias ar sunkinančias aplinkybes, iš tikrųjų netaikomas
FLSmidth
, kuriai sumažinimas dėl lengvinančių aplinkybių nebuvo taikytas, Bendrasis Teismas vis dėlto bet kuriuo atveju negalėjo sumažinti baudos, už kurios sumokėjimą
FLSmidth
buvo pripažinta solidariai atsakinga, dydžio vien dėl tos priežasties, kad ši bendrovė nežinojo apie
Trioplast Wittenheim
neteisėtą elgesį.
Iš tiesų, kadangi patronuojančiosios bendrovės atsakomybė už vienos iš jos dukterinių bendrovių tiesiogiai padarytą Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimą remiantis nusistovėjusia teismų praktika grindžiama aplinkybe, kad šios bendrovės pažeidimo laikotarpiu priklausė vienam ekonominiam vienetui (šiuo klausimu, be kita ko, žr. Sprendimo
Kendrion / Komisija [GC]
, C‑50/12 P,
EU:C:2013:771
, 47 ir 55 punktus bei juose nurodytą teismo praktiką), reikalavimas atsižvelgti į galimas lengvinančias aplinkybes taikomas visai įmonei, kokia ji buvo tuo momentu, kai buvo padarytas pažeidimas, o ne jos sudedamosioms dalims. Taigi šis argumentas taip pat yra nepagrįstas ir dėl to turi būti atmestas.
Ketvirta, dėl argumento, kad
FLSmidth
priskirtos atsakomybės tariamas neproporcingumas buvo sustiprintas dėl to, kad Bendrasis Teismas Sprendime
Trioplast Industrier / Komisija
(
EU:T:2010:388
) sumažino
Trioplast Industrier
, vienintelės kitos už
Trioplast Wittenheim
veiksmus atsakinga pripažintos patronuojančiosios bendrovės, atsakomybę, nors
FLSmidth
teigia, kad
Trioplast Wittenheim
yra likviduojama, o tokio sprendimo pasekmė yra tokia, kad šis sumažinimas buvo perkeltas
FLSmidth
, nors ji net nebuvo proceso, kuriame priimtas tas sprendimas, šalis, reikia pažymėti, kad ši aplinkybė nereiškia, jog skundžiamame sprendime buvo padaryta teisės klaida. Šiuo klausimu pakanka priminti, jog sprendimu kelioms bendrovės skirti vieną solidariai mokėtiną baudą siekiama būtent tikslo užtikrinti, kad bauda bus sumokėta net ir tuo atveju, jei viena iš tų bendrovių negalės sumokėti savo dalies.
Atsižvelgiant į išdėstytus argumentus taip pat reikia atmesti pastarąjį argumentą, o dėl tos priežasties – ir visą apeliacinio skundo trečiąjį pagrindą.
Dėl apeliacinio skundo ketvirtojo pagrindo, susijusio su nevienodo požiūrio dėl „Trioplast Industrier“ suteikto pagrindinio baudos dydžio sumažinimo 30 % neištaisymu
Šalių argumentai
FLSmidth
teigia, kad Bendrasis Teismas suklydo, kai bendrovei
Trioplast Wittenheim
suteiktą pagrindinio baudos dydžio sumažinimą 30 % pagal pranešimą dėl atleidimo nuo baudų bendrovei
Trioplast Industrier
kvalifikavo kaip neteisėtą, ir kad dėl tos priežasties jis negalėjo nuspręsti, jog atitinkamo sumažinimo suteikimas bendrovei
FLSmidth
dėl tų pačių priežasčių prilygtų jai suteiktai galimybei pasinaudoti neteisėtumu, kuris padarytas
Trioplast Industrier
naudai.
Sprendime
Trioplast Industrier / Komisija
(
EU:T:2010:388
) Bendrasis Teismas iš tiesų pripažino šį sumažinimą, suteiktą pagal pranešimą dėl atleidimo nuo baudų, pagrįstu. Atsakomybės priskyrimas apeliantei ir
Trioplast Industrier
buvo pagrįstas vieno ekonominio vieneto principo kolektyviniu požiūriu. Šis Komisijos taikomas požiūris vertinant prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti negali prieštarauti Sąjungos teisei. Vienodo požiūrio principo pažeidimo ištaisymas suteikiant
FLSmidth
tokį patį sumažinimą kaip
Trioplast Industrier
taip pat neprieštarautų tam požiūriui.
Pasak
FLSmidth
, net jei
Trioplast Industrier
suteiktas sumažinimas yra neteisėtas, Bendrasis Teismas negalėjo dėl šios priežasties atsisakyti ištaisyti diskriminacijos, kurią jis teisingai nustatė skundžiamo sprendimo 94 punkte.
Be to, Komisijos požiūris, kurio laikydamasi ji atsisakė jai suteikti tokį sumažinimą 30 % dėl to, kad ji nebuvo
Trioplast Wittenheim
patronuojančioji bendrovė tuo metu, kai
Trioplast Wittenheim
bendradarbiavo su Komisija ir kai buvo skirta bauda, yra klaidingas. Jeigu
FLSmidth
turėtų pakelti savo ryšių su vienu ekonominiu vienetu naštą, ji taip pat turėtų iš to gauti ir naudos.
Beje,
FLSmidth
pažymi, kad šiuo atveju dėl bendrovei
Trioplast Industrier
suteikto sumažinimo 30 %, kurį Bendrasis Teismas laiko neteisėtu, likvidavus
Trioplast Wittenheim
tiesiogiai padidėjo suma, kurią ji galiausiai turės sumokėti. Bet kuriuo atveju abiem patronuojančiosioms bendrovėms skirtos baudos, kuriomis pažeidžiamas vienodo požiūrio principas ir kurias Bendrasis Teismas turėjo įvertinti, yra akivaizdžiai neproporcingos.
Komisija mano, kad nors Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, jog
FLSmidth
nėra pagrindo taikyti aptariamą sumažinimą, prie tokios išvados jis priėjo remdamasis klaidingais motyvais. Šis sumažinimas buvo suteiktas
Trioplast Wittenheim
ir pagrįstai taikytas taip pat
Trioplast Industrier
, kuri buvo bendrovės
Trioplast Wittenheim
patronuojančioji bendrovė tuo momentu, kai
Trioplast Wittenheim
bendradarbiavo su Komisija, o tai yra vienintelė šiuo atveju reikšminga aplinkybė. Vis dėlto tuo metu, kai vyko šis bendradarbiavimas,
FLSmidth
, pasak Komisijos, nebesudarė vienos įmonės su
Trioplast Wittenheim
ir nebebuvo jos patronuojančioji bendrovė. Taigi Bendrojo Teismo konstatavimas, kad
FLSmidth
buvo taikytas diskriminacinis požiūris, palyginti su
Trioplast Industrier
taikytu požiūriu, yra klaidingas.
Todėl Komisija prašo Teisingumo Teismo panaikinti skundžiamo sprendimo 92–97 punktus ir juos pakeisti kitu motyvavimu.
Teisingumo Teismo vertinimas
Dėl apeliacinio skundo ketvirtojo pagrindo reikia priminti, kad skundžiamo sprendimo 92–97 punktuose Bendrasis Teismas nusprendė, jog
FLSmidth
neturi teisės į baudos pagrindinio dydžio sumažinimą 30 %, kuris buvo suteiktas
Trioplast Wittenheim
. Pirma, šio sprendimo 93 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad „remiantis [ginčijamu] sprendimu ir Bendrajam Teismui pateiktais raštais negalima teigti, jog [
Trioplast Industrier
] pateikė informacijos, kuria galima pagrįsti sumažinimą 30 % už bendradarbiavimą“, ir kad „Komisija jai vis dėlto suteikė tokį sumažinimą“. Antra, šio sprendimo 95 punkte Bendrasis Teismas priminė, kad „niekas negali savo naudai remtis kito asmens naudai padarytu neteisėtu elgesiu“, ir paskesniame punkte padarė išvadą, kad
FLSmidth
„negali remtis aplinkybe, jog dėl
Trioplast Wittenheim
pasiūlyto bendradarbiavimo įgytą naudą Komisija nepagrįstai pritaikė
Trioplast Industrier
, ir jai suteikė naudos iš to paties neteisėtumo“.
Tačiau nors Bendrasis Teismas pagrįstai pripažino, jog
FLSmidth
negali būti sumažinta bauda, šio teismo argumentams vis dėlto negalima pritarti.
Kaip pažymėjo Komisija, tik bendrovei, bendradarbiavusiai su šia institucija pagal pranešimą dėl atleidimo nuo baudų, remiantis šiuo pranešimu gali būti sumažinta bauda, kuri būtų skirta nesant tokio bendradarbiavimo. Šis sumažinimas taip pat negali būti taikomas bendrovei, kuri dalį aptariamo pažeidimo darymo laikotarpio priklausė ekonominiam vienetui, kurį sudarė įmonė, tačiau kuri jam nebepriklausė tuo momentu, kai ta įmonė bendradarbiavo su Komisija.
Iš tiesų, priešingas aiškinimas, kuriam pritaria
FLSmidth
, apskritai reikštų, kad tais atvejais, kai viena įmonė pakeičia kitą įmonę, bendrovė, kuri iš pradžių dalyvavo darant pažeidimą kaip tiesiogiai tą pažeidimą dariusios dukterinės bendrovės patronuojančioji bendrovė ir kuri šią dukterinę bendrovę perdavė kitai įmonei, esant tam tikroms aplinkybėms galėtų pasinaudoti pastarajai įmonei suteiktu baudos sumažinimu už jos bendradarbiavimą su Komisija, nors ta bendrovė pati nei prisidėjo prie nagrinėjamo pažeidimo atskleidimo, nei darė lemiamą įtaką buvusiai dukterinei bendrovei tuo momentu, kai buvo bendradarbiaujama.
Todėl, atsižvelgiant į pranešimo dėl atleidimo nuo baudų tikslą skatinti atkleisti Sąjungos konkurencijos teisei prieštaraujančius veiksmus ir siekiant užtikrinti veiksmingą šios teisės taikymą, niekaip negalima pagrįsti baudos sumažinimo už bendradarbiavimą su Komisija taikymo įmonei, kuri praeityje kontroliavo veiklos sektorių, kur buvo daromas aptariamas pažeidimas, tačiau pati niekaip neprisidėjo prie to pažeidimo atskleidimo.
Šiuo atveju reikia priminti, kad tuo metu, kai
Trioplast Wittenheim
bendradarbiavo su Komisija, t. y. nuo 2002 m. gruodžio mėn., ši bendrovė nebesudarė vienos įmonės su
FLSmidth
. Tuo remiantis darytina išvada, kad
FLSmidth
negali taip pat pasinaudoti baudos pagrindinio dydžio sumažinimu 30 %, kuris buvo suteiktas įmonei, sudarytai iš
Trioplast Wittenheim
ir jos patronuojančiosios bendrovės
Trioplast Industrier
.
Tokiomis aplinkybėmis klausimas, ar baudos pagrindinio dydžio sumažinimas 30 %
Trioplast Industrier
buvo suteiktas pagrįstai, yra nereikšmingas, nes bet kuriuo atveju šis sumažinimas negalėjo būti taip pat taikomas
FLSmidth
remiantis vienodu požiūriu, kadangi šios bendrovės padėtis nebuvo panaši į
Trioplast Industrier
padėtį. Dėl tos pačios priežasties suma, už kurios sumokėjimą
FLSmidth
buvo pripažinta solidariai atsakinga, juo labiau negalėtų būti laikoma neproporcinga tik dėl to, kad nebuvo sumažinta 30 %, nors ši bendrovė teigia priešingai.
Galiausiai
FLSmidth
pateiktą argumentą, kad šiuo atveju, likvidavus
Trioplast Wittenheim
, dėl
Trioplast Industrier
suteikto baudos pagrindinio dydžio sumažinimo 30 % tiesiogiai padidėjo suma, kurią galiausiai turi sumokėti
FLSmidth
, reikia atmesti dėl tos pačios priežasties, kuri nurodyta šio sprendimo 72 punkte.
Dėl šių motyvų, kuriais reikia pakeisti skundžiamo sprendimo 92–97 punktuose išdėstytus motyvus, apeliacinio skundo ketvirtąjį pagrindą taip pat reikia atmesti.
Dėl apeliacinio skundo penktojo pagrindo, susijusio su klaidingu pranešimo dėl atleidimo nuo baudų taikymu ir su vienodo požiūrio principo pažeidimu
Šalių argumentai
Penktajame pagrinde
FLSmidth
teigia, kad, pirma, patvirtindamas ginčijamą sprendimą Bendrasis Teismas padarė klaidą, nes nesumažino jai skirtos baudos 10 % pagal pranešimą dėl atleidimo nuo baudų už tai, kad ji neginčijo pranešime apie kaltinimus išdėstytų faktinių aplinkybių, ir, antra, Bendrasis Teismas taip pažeidė vienodo požiūrio principą, nes
Bonar Technical Fabrics NV
(toliau –
Bonar
), o ne apeliantei buvo pritaikytas toks sumažinimas ginčijamame sprendime, nors per administracinę procedūrą ta bendrovė laikėsi tokios pačios pozicijos kaip ir apeliantė.
Pasak
FLSmidth
, skundžiamame sprendime neatsakyta į argumentus, kuriuos ji grindė teismų praktika, ir nieko nepasakyta nei dėl jos faktinių aplinkybių neginčijimo vertės klausimo, nei dėl konkrečių šios bylos aplinkybių. Bendrasis Teismas nieko nepasakė apie tai, ar aplinkybė, kad jai nebuvo pritaikytas skirtos baudos sumažinimas, yra vienodo požiūrio principo pažeidimas.
FLSmidth
šiuo klausimu priduria, kad nors ginčijo aplinkybę, jog pranešime apie kaltinimus nurodyti faktai atskleidžia lemiamos įtakos darymą, ji neginčijo pačių faktų tikrumo. Beje, dėl dviejų darbuotojų G. ir H., kurie dalyvavo aptariamo kartelio organizuotuose susitikimuose, reikia pasakyti, kad nors
FLSmith
tvirtino, kad nežinojo apie
Trioplast Wittenheim
dalyvavimą šiame kartelyje, ji pažymi, kad šie darbuotojai palaikė ryšį su
FLS Plast
, o ne su ja. Galiausiai, jeigu Komisija pabrėžtų, jog apeliantė užginčijo kelias
Trioplast Wittenheim
inkriminuojamas faktines aplinkybes, ji šiuo klausimu padarytų nuorodą į
FLS Plast
atsakymą į pranešimą apie kaltinimus, o ne į savo pačios atsakymą.
Komisija ginčija šio pagrindo priimtinumą tiek, kiek juo siekiama iš esmės iš naujo išnagrinėti jos atliktą
FLSmidth
per tyrimą duotų parodymų vertės vertinimą ir jos pateiktą, kiek tai susiję su esme, sprendimo pritaikyti
Bonar
skirtos baudos sumažinimą 10 % analizę, tačiau
FLSmidth
aiškiai nenurodė, kad Bendrasis Teismas iškraipė faktines aplinkybes.
Kaip Bendrasis Teismas teisingai priminė skundžiamo sprendimo 84 punkte, Komisija turi didelę diskreciją vertinti įmonės bendradarbiavimo kokybę ir naudą, ypač palyginti su kitų įmonių pagalba, ir atlikdama tokį vertinimą ji negali pažeisti vienodo požiūrio principo.
Pasak Komisijos, Bendrasis Teismas bent jau netiesiogiai atmetė argumentus, susijusius su diskriminacinio požiūrio taikymu. Papildomai Komisija teigia, kad dėl to, jog buvo įrodyta, kad
FLSmidth
neatsisakė ginčyti faktinių aplinkybių ir nesuteikė pakankamos pagalbos Komisijai, šis argumentas yra nereikšmingas, net jei darytume prielaidą, kad
Bonar
suteikta pagalba būtų laikoma panaši į
FLSmidth
suteiktą pagalbą. Iš tiesų įmonė negali remdamasi vienodo požiūrio principu gauti naudos, kuri neteisėtai buvo suteikta trečiajam asmeniui.
Dėl
Bonar
bendradarbiavimo reikia pasakyti, kad jis buvo išsamesnis, o ši įmonė pripažino kelias esmines faktines aplinkybes, kurios Komisijai palengvino užduotį įrodyti tam tikrus su faktinėmis aplinkybėmis susijusius aptariamo pažeidimo komponentus.
Dublike
FLSmidth
pažymi, kad šis apeliacinio skundo pagrindas yra priimtinas, nes Teisingumo Teismas gali priimti sprendimą dėl šio klausimo neatlikdamas papildomo faktinių aplinkybių vertinimo. Triplike Komisija ginčija šį argumentą.
Teisingumo Teismo vertinimas
Apeliacinio skundo penktajame pagrinde
FLSmidth
teigia, pirma, kad ji neginčijo pranešime apie kaltinimus Komisijos konstatuotų faktinių aplinkybių tikrumo, o dėl to Komisijai buvo lengviau įrodyti aptariamą pažeidimą, ir, antra, kad Bendrasis Teismas turėjo 10 % sumažinti baudą, už kurios sumokėjimą ji buvo pripažinta solidariai atsakinga. Šiuo klausimu skundžiamas sprendimas mažų mažiausiai yra nepakankamai motyvuotas.
Šiuo klausimu visų pirma reikia priminti, kad skundžiamo sprendimo 97 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, jog Komisija, pasinaudodama jai suteikta didele diskrecija, nusprendė, kad tai, jog
FLSmidth
neginčijo faktinių aplinkybių tikrumo, jai nepadėjo įrodyti EB 81 straipsnio pažeidimo. Beje, tame pačiame šio sprendimo punkte Bendrasis Teismas nusprendė, jog ši bendrovė nepateikė jokio argumento, kuriuo būtų galima įrodyti, jog dėl jos bendradarbiavimo Komisijai tapo lengviau atlikti jai priskirtą užduotį.
Tam, kad užginčytų šį faktinių aplinkybių vertinimą apeliacinio skundo stadijoje,
FLSmidth
turėjo, kaip nustatyta nusistovėjusioje teismų praktikoje, nurodyti, kad Bendrasis Teismas iškraipė faktines aplinkybes arba įrodymus, tačiau ji to nepadarė. Net jei
FLSmidth
savo argumentuose būtų netiesiogiai nurodžiusi, kad Bendrasis Teismas iškraipė faktines aplinkybes arba įrodymus, nors šiuo atveju taip nėra, reikėtų konstatuoti, kad šiais argumentais negalima įrodyti, jog Bendrasis Teismas iškraipė faktines aplinkybes arba įrodymus, todėl tie argumentai taip pat turi būti laikomi nepagrįstais.
Taip pat dėl to, kad šiuo apeliacinio skundo pagrindu siekiama, kad Teisingumo Teismas atliktų Bendrojo Teismo atlikto faktinių aplinkybių vertinimo kontrolę, šis pagrindas turi būti atmestas kaip nepriimtinas.
Dėl
FLSmidth
argumentų, kad Bendrasis Teismas pažeidė vienodo požiūrio principą, reikia daryti nuorodą į šio sprendimo 99–101 punktuose išdėstytus argumentus. Tam, kad būtų galima palyginti
FLSmidth
elgesį su
Bonar
elgesiu, reikia atlikti naują Bendrajame Teisme negarinėtų faktinių aplinkybių vertinimą, o apeliaciniame procese Teisingumo Teismas tai padaryti privalo tik tuo atveju, jei Bendrasis Teismas iškraipo faktines aplinkybes arba įrodymus. Tačiau tokio iškraipymo
FLSmidth
nei nurodė, nei įrodė. Todėl šiuos argumentus taip pat reikia atmesti kaip nepriimtinus.
Galiausiai dėl
FLSmidth
nurodyto nemotyvavimo reikia pasakyti, kad remiantis skundžiamo sprendimo 97 punktu galima aiškiai teigti, kad atsižvelgdamas į Komisijos turimą didelę diskreciją vertinti įmonės bendradarbiavimo kokybę ir naudą, ypač palyginti su kitų įmonių pagalba, Bendrasis Teismas nusprendė, kad
FLSmidth
jam pateikti duomenys, skirti įrodyti, jog tariamas faktinių aplinkybių tikrumo neginčijamas šiai institucijai padėjo įrodyti aptariamo pažeidimo egzistavimą, yra nepakankami (žr., be kita ko, Sprendimo
SGL Carbon / Komisija
, C‑328/05 P,
EU:C:2007:277
, 88 punktą). Nors šis Bendrojo Teismo argumentas iš tikrųjų yra labai glaustas, jis vis dėlto yra pakankamas, kad
FLSmidth
galėtų suprasti, dėl kokių priežasčių Bendrasis Teismas atmetė jos pateiktą atitinkamą argumentą, o Teisingumo Teismas – atlikti teisminę kontrolę. Todėl negalima konstatuoti, jog skundžiamas sprendimas yra nemotyvuotas. Taigi šis argumentas yra nepagrįstas.
Tokiomis aplinkybėmis apeliacinio skundo penktąjį pagrindą taip pat reikia atmesti kaip nepriimtiną ir iš dalies nepagrįstą.
Dėl apeliacinio skundo šeštojo pagrindo, susijusio su teisės į sprendimo priėmimą per protingą terminą pažeidimu
Šalių argumentai
FLSmidth
teigia, kad nepriėmęs sprendimo per protingą terminą Bendrasis Teismas pažeidė Chartijos 47 straipsnį ir EŽTK 6 straipsnio 1 dalį ir kad šį pažeidimą reikia ištaisyti švelninant jai pripažintą atsakomybę.
FLSmidth
primena, kad šiuo atveju Bendrojo Teismo vykdyta teisminė kontrolė truko ilgiau nei šešerius metus, nes ieškinys dėl panaikinimo buvo pareikštas 2006 m. vasario 24 d., o skundžiamas sprendimas priimtas 2012 m. kovo 6 d. Be to, šią trukmę atitinka ilgi Bendrojo Teismo neveikimo laikotarpiai. 2007 m. kovo 5 d.
FLSmidth
buvo informuota apie tai, kad rašytinė proceso dalis buvo baigta, tačiau teismo posėdis įvyko tik 2011 m. birželio 22 d., t. y. po ketverių metų ir keturių mėnesių. Be to, po šio teismo posėdžio Bendrasis Teismas užtruko daugiau nei aštuonis mėnesius, kol priėmė sprendimą.
FLSmidth
teigia, kad tokio ilgo nagrinėjimo laikotarpio negalima pateisinti. Bendrasis Teismas sugebėjo 2010 m. rugsėjo 13 d. priimti sprendimą beveik identiškoje byloje (Sprendimas
Trioplast Industrier / Komisija
(
EU:T:2010:388
)). Galimos bylų paskirstymo problemos Bendrajame Teisme neturi būti sprendžiamos teisės subjektų nenaudai. Tokiomis aplinkybėmis
FLSmidth
teigia, kad jai priskirtos atsakomybės sumažinimas 50 % būtų tinkamas ir protingas atlyginimas už Chartijos 47 straipsnio pažeidimą.
Komisija visų pirma pateikia šio apeliacinio skundo pagrindo nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą. Iš tikrųjų tinkamas būdas atlyginti už Bendrajame Teisme pernelyg ilgai trukusį procesą yra ieškinys dėl žalos atlyginimo.
Antra, Komisija neigia, kad
prima facie
Chartijos 47 straipsnio ir EŽTK 6 straipsnio 1 dalies pažeidimas gali būti įrodytas remiantis tik proceso trukme.
Trečia, atsižvelgiant į šios bylos aplinkybes, teismo proceso trukmė, Komisijos nuomone, buvo protinga. Beveik visos faktinės aplinkybės ginčijamam sprendimui pagrįsti buvo užginčytos per procesą ir turėjo būti patikrintos. Be to, ne mažiau kaip penkiolika kitų bendrovių pareiškė ieškinius dėl šio sprendimo panaikinimo šešiomis skirtingomis proceso kalbomis. Beje, kadangi tam tikros iš šių bylų buvo susijusios su patronuojančiomis bendrovėmis ir jų dukterinėmis įmonėmis, buvo imtasi tam tikrų proceso organizavimo priemonių, kad būtų galima kiek įmanoma šias bylas nagrinėti ir spręsti kartu.
Teisingumo Teismo vertinimas
Remiantis Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirma pastraipa ir jo praktika galima teigti, kad nagrinėdamas apeliacinį skundą Teisingumo Teismas turi jurisdikciją tikrinti, ar Bendrasis Teismas padarė apeliantės interesus pažeidžiančių proceso pažeidimų (žr., be kita ko, Sprendimo
Der Grüne Punkt – Duales System Deutschland / Komisija
, C‑385/07 P,
EU:C:2009:456
, 176 punktą).
Dėl
FLSmidth
nurodyto Chartijos 47 straipsnio pažeidimo reikia priminti, kad jo antroje pastraipoje numatyta, jog „kiekvienas asmuo turi teisę, kad jo bylą per kiek įmanoma trumpesnį laiką viešai ir teisingai išnagrinėtų pagal įstatymą įsteigtas nepriklausomas ir nešališkas teismas“. Kaip ne kartą nusprendė Teisingumo Teismas, šis straipsnis yra susijęs su veiksmingos teisminės gynybos principu (žr., be kita ko, Sprendimo
Der Grüne Punkt – Duales System Deutschland / Komisija
,
EU:C:2009:456
, 179 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Šiuo atveju tokia teisė, kurios, kaip vieno iš pagrindinių Sąjungos principų, egzistavimas buvo patvirtintas dar prieš įsigaliojant Chartijai, taikoma teisme nagrinėjant ieškinį dėl Komisijos sprendimo (žr., be kita ko, Sprendimo
Der Grüne Punkt – Duales System Deutschland / Komisija
,
EU:C:2009:456
, 178 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Taip pat reikia priminti, kad, Europos Žmogaus Teisių Teismo nuomone, protingo termino, per kurį turi būti išnagrinėta byla, nesilaikymas, kaip procesinis pažeidimas, kuris yra vienos iš pagrindinių teisių pažeidimas, turi leisti atitinkamai šaliai pasinaudoti veiksminga teisminės gynybos priemone, sudarančia sąlygas tinkamai ištaisyti situaciją (žr. 2000 m. spalio 26 d. Europos Žmogaus Teisių Teismo sprendimas
Kudła / Lenkija
,
Recueil des arrêts et décisions 2000-XI
, § 156 ir 157).
Vis dėlto reikia priminti, kad, atsižvelgiant į teismų praktiką ir būtinybę užtikrinti Sąjungos konkurencijos teisės laikymąsi, Teisingumo Teismas, remdamasis tik tuo, kad byla neišnagrinėta per protingą terminą, negali leisti apeliantui ginčyti jam skirtos baudos dydžio, kai visi jo nurodyti pagrindai, kuriais prieštaraujama Bendrojo Teismo išvadoms, susijusioms su baudos dydžiu ir elgesiu, už kurį skirtos sankcijos, buvo atmesti (žr., be kita ko, Sprendimo
Groupe Gascogne / Komisija
, C‑58/12 P,
EU:C:2013:770
, 78 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Iš tiesų Teisingumo Teismas taip pat nusprendė, kad sankcija už Sąjungos teismo padarytą Chartijos 47 straipsnio antroje pastraipoje nurodytos pareigos jam pateiktas bylas išnagrinėti per protingą terminą pažeidimą turi būti skirta pateikus Bendrajam Teismui ieškinį dėl žalos atlyginimo, nes tai yra veiksminga teisių gynimo priemonė. Iš to matyti, kad reikalavimas atlyginti žalą, atsiradusią dėl Bendrojo Teismo pareigos išnagrinėti bylą per protingą terminą nesilaikymo, negali būti tiesiogiai su apeliaciniu skundu pateiktas Teisingumo Teismui; jis turi būti pateiktas pačiam Bendrajam Teismui (žr., be kita ko, Sprendimo
Groupe Gascogne / Komisija
, C‑58/12 P,
EU:C:2013:770
, 83 ir 84 punktus).
Taigi tiek nurodomos žalos realumą, tiek šios žalos ir ginčijamos pernelyg ilgos proceso trukmės priežastinį ryšį turi įvertinti kita nei bylą, kurios nagrinėjimo trukmė ginčijama, nagrinėjusi Bendrojo Teismo kolegija, išanalizavusi jai šiuo klausimu pateiktus įrodymus (žr., be kita ko, Sprendimo
Groupe Gascogne / Komisija
,
EU:C:2013:770
, 88 ir 90 punktus).
Todėl reikia konstatuoti, kad proceso Bendrajame Teisme trukmė, t. y. daugiau nei šešeri metai, negali būti pateisinama jokiomis šios bylos aplinkybėmis, dėl kurių kilo šis ginčas.
Matyti, kad nuo rašytinės proceso dalies pabaigos, kai 2007 m. vasario mėn. buvo pateiktas Komisijos triplikas, iki žodinės proceso dalies pradžios 2011 m. birželio mėn. praėjo maždaug ketveri metai ir keturi mėnesiai. Šio laikotarpio trukmė negali būti pateisinama bylos aplinkybėmis, kaip antai bylos sudėtingumu, šalių elgesiu ar procesiniais nesklandumais.
Dėl bylos sudėtingumo reikia pasakyti, jog remiantis
FLSmidth
pareikšto ieškinio, kurio santrauka pateikta šio sprendimo 9 ir 10 punktuose, analize konstatuotina, kad nors nurodyti ieškinio pagrindai turėjo būti išsamiai išnagrinėti, jie nebuvo ypač sudėtingi. Nors iš tikrųjų penkiolika ginčijamo sprendimo adresatų Bendrajame Teisme pareiškė ieškinius dėl sprendimo panaikinimo, ši aplinkybė negalėjo sukliudyti teismui susisteminti bylos medžiagos ir pasirengti žodinei proceso daliai per trumpesnį nei ketverių metų ir keturių mėnesių laikotarpį.
Dėl šalių elgesio reikia pažymėti, kad bylos medžiagoje nėra duomenų, kad savo elgesiu
FLSmidth
būtų prisidėjusi prie bylos nagrinėjimo vilkinimo.
Galiausiai bylos medžiagoje nėra duomenų, kad procesas būtų nutrūkęs ar vilkinamas dėl procesinių nesklandumų, kuriais būtų galima pateisinti proceso trukmę.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia konstatuoti, kad buvo pažeista Chartijos 47 straipsnio antra pastraipa, nes procesas Bendrajame Teisme neatitiko bylos išnagrinėjimo per protingą terminą reikalavimų, todėl tai yra pakankamai akivaizdus teisės normos, suteikiančios teisių privatiems asmenims, pažeidimas (šiuo klausimu žr. Sprendimo
Bergaderm ir Goupil / Komisija
, C‑352/98 P,
EU:C:2000:361
, 42 punktą).
Vis dėlto remiantis šio sprendimo 115–117 punktuose pateiktais argumentais galima teigti, kad apeliacinio skundo šeštasis pagrindas turi būti atmestas.
Tuo remiantis darytina išvada, kad dėl to, jog nepritarta nė vienam
FLSmidth
nurodytam pagrindui jos apeliaciniam skundui pagrįsti, tas apeliacinis skundas turi būti atmestas.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra nepagrįstas, išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas.
Pagal to paties reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliacinėse bylose pagal šio reglamento 184 straipsnio 1 dalį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė. Kadangi Komisija prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas iš
FLSmidth
ir ši pralaimėjo bylą, ji turi padengti ne tik savo, bet ir Komisijos patirtas bylinėjimosi išlaidas.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:

1.
Atmesti apeliacinį skundą.

2.
Priteisti iš
FLSmidth & Co. A/S
bylinėjimosi išlaidas.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.