CELEX: 62012CJ0575
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti
Nariadenie (ES) č. 810/2009
Článok 24 ods. 1 a článok 34
Jednotné vízum
Zrušenie alebo odvolanie jednotného víza
Platnosť jednotného víza uvedeného v zrušenom cestovnom doklade
Nariadenie (ES) č. 562/2006
Článok 5 ods. 1 a článok 13 ods. 1
Hraničné kontroly
Podmienky pre vstup
Vnútroštátna právna úprava, ktorá vyžaduje platné vízum uvedené v platnom cestovnom doklade

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 562/2006 z 15. marca 2006, ktorým sa ustanovuje kódex Spoločenstva o pravidlách upravujúcich pohyb osôb cez hranice (Kódex schengenských hraníc) (
Ú. v. EÚ L 105, s. 1
), zmeneného a doplneného nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 265/2010 z 25. marca 2010 (
Ú. v. EÚ L 85, s. 1
, ďalej len „kódex schengenských hraníc“), a nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 810/2009 z 13. júla 2009, ktorým sa ustanovuje vízový kódex Spoločenstva (vízový kódex) (
Ú. v. EÚ L 243, s. 1
).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi leteckou spoločnosťou Air Baltic Corporation AS (ďalej len „Air Baltic“) a Valsts robežsardze (pohraničná stráž) týkajúceho sa rozhodnutia tejto pohraničnej stráže uložiť spoločnosti Air Baltic správnu pokutu za to, že do Lotyšska prepravila osobu bez cestovných dokladov nevyhnutných na prekročenie hranice.
Právny rámec
Právo Únie
Kódex schengenských hraníc
Odôvodnenia 4, 6, 7, 8 a 19 kódexu schengenských hraníc znejú takto:
„(4)
Vytvorenie spoločného súboru právnych predpisov, najmä konsolidáciou a vývojom
acquis
, je s ohľadom na kontrolu hraníc na vonkajších hraniciach jednou zo základných súčastí spoločnej politiky riadenia vonkajších hraníc…
…
(6)
Kontrola hraníc je nielen v záujme členského štátu, na vonkajších hraniciach ktorého sa vykonáva, ale všetkých členských štátov, ktoré zrušili kontrolu hraníc na svojich vnútorných hraniciach. Kontrola hraníc by mala pomáhať v boji proti nelegálnemu prisťahovalectvu a obchodovaniu s ľuďmi a zabrániť akémukoľvek ohrozeniu vnútornej bezpečnosti, verejného poriadku, verejného zdravia a medzinárodných vzťahov členských štátov.
(7)
Hraničné kontroly by sa mali vykonávať spôsobom, ktorý plne rešpektuje ľudskú dôstojnosť. Kontrola hraníc by sa mala vykonávať profesionálne a s rešpektom a mala by byť primeraná sledovaným cieľom.
(8)
Kontrola hraníc nezahŕňa len kontroly osôb na hraničných priechodoch a dozor hraníc mimo týchto hraničných priechodov, ale aj analýzu rizík pre vnútornú bezpečnosť a analýzu hrozieb, ktoré môžu mať vplyv na bezpečnosť vonkajších hraníc. Preto je potrebné stanoviť podmienky, kritériá a podrobné pravidlá, ktorými sa budú riadiť kontroly na hraničných priechodoch a dozor.
…
(19)
Cieľ tohto nariadenia, a to stanovenie pravidiel uplatňovaných na pohyb osôb cez hranice, nie je možné uspokojivo dosiahnuť na úrovni členských štátov a možno ho lepšie dosiahnuť na úrovni Spoločenstva, Spoločenstvo môže prijať opatrenia v súlade so zásadou subsidiarity podľa článku [5 ZEÚ]. …“
Článok 1 tohto kódexu s názvom „Predmet úpravy a zásady“ uvádza:
„Toto nariadenie umožňuje, aby sa nevykonávala hraničná kontrola osôb, ktoré prekračujú vnútorné hranice medzi členskými štátmi Európskej únie.
Stanovuje pravidlá, ktorými sa spravuje hraničná kontrola osôb, ktoré prekračujú vonkajšie hranice členských štátov Európskej únie.“
Podľa článku 2 bodu 10 uvedeného kódexu „hraničné kontroly“ predstavujú „kontroly vykonávané na hraničných priechodoch, aby sa osobám, vrátane ich dopravných prostriedkov a predmetov v ich držbe, mohol povoliť vstup na územie členských štátov, alebo aby smeli toto územie opustiť“.
Článok 5 tohto kódexu nazvaný „Podmienky pre vstup štátnych príslušníkov tretej krajiny“ vo svojom odseku 1 stanovuje:
„Na pobyt, ktorý nepresiahne tri mesiace v rámci obdobia šiestich mesiacov, musia štátni príslušníci tretej krajiny spĺňať tieto podmienky:
a)
majú platný cestovný doklad alebo doklady, ktoré ich oprávňujú prekročiť hranicu;
b)
majú platné vízum, ak sa takéto vízum vyžaduje podľa nariadenia Rady (ES) č. 539/2001 z 15. marca 2001 uvádzajúceho zoznam tretích krajín, ktorých štátni príslušníci musia mať víza pri prekračovaní vonkajších hraníc členských štátov, a krajín, ktorých štátni príslušníci sú oslobodení od tejto povinnosti [
Ú. v. ES L 81, s. 1
; Mim. vyd. 19/004, s. 65]…;
c)
zdôvodnia účel a podmienky plánovaného pobytu a majú dostatočné prostriedky na živobytie na dĺžku plánovaného pobytu a na návrat do svojej krajiny pôvodu alebo na tranzit do tretej krajiny, v ktorej ich určite prijmú, alebo sú schopní získať takéto prostriedky zákonným spôsobom;
d)
nejde o osoby, na ktoré bolo vydané v SIS [Schengenskom informačnom systéme] upozornenie na účely odopretia vstupu;
e)
nepokladajú sa za hrozbu pre verejný poriadok, vnútornú bezpečnosť, verejné zdravie alebo medzinárodné vzťahy ktoréhokoľvek členského štátu, a najmä na nich z takéhoto dôvodu nebolo vo vnútroštátnych databázach členských štátov vydané upozornenie na účely odopretia vstupu.“
Článok 5 kódexu schengenských hraníc vo svojom odseku 4 uvádza, že odchylne od odseku 1 tohto článku sa štátnym príslušníkom tretích krajín, ktorí sa nachádzajú v určitých špecifických situáciách, povolí vstup na územie členských štátov alebo tento vstup možno povoliť, hoci nespĺňajú všetky podmienky stanovené v danom odseku 1.
Článok 6 ods. 1 druhý pododsek kódexu schengenských hraníc najmä spresňuje, že všetky opatrenia prijaté príslušníkmi pohraničnej stráže pri výkone ich povinností sú primerané cieľom, ktoré tieto opatrenia sledujú.
Článok 7 tohto kódexu nazvaný „Hraničné kontroly osôb“ vo svojich odsekoch 1 a 3 uvádza:
„1.   Cezhraničný pohyb na vonkajších hraniciach podlieha kontrolám pohraničnej stráže. Kontroly sa vykonávajú v súlade s touto kapitolou.
…
3.   Štátni príslušníci tretej krajiny sa podrobia dôkladnej kontrole na vstupe aj výstupe.
a)
Dôkladné kontroly na vstupe zahŕňajú overenie podmienok stanovených v článku 5 ods. 1, ktorými sa riadi vstup, a prípadne aj overenie dokladov, ktoré ich oprávňujú na pobyt a vykonávanie odbornej činnosti. V tomto je obsiahnuté podrobné preskúmanie ďalších nasledujúcich aspektov:
i)
overenie, či má štátny príslušník tretej krajiny platný doklad na prekročenie hranice, ktorého platnosť neuplynula, a že je k dokladu v prípade potreby priložené požadované vízum alebo povolenie na pobyt;
…
iii)
preskúmanie odtlačkov pečiatok na vstupe a na výstupe na cestovnom doklade dotknutého štátneho príslušníka tretej krajiny s cieľom overiť si porovnaním dátumov vstupu a výstupu, či táto osoba už neprekročila maximálnu dĺžku povoleného pobytu na území členských štátov;
…“
Článok 8 uvedeného kódexu vo svojom odseku 1 spresňuje, že hraničné kontroly sa môžu zmierniť v dôsledku výnimočných a nepredvídaných okolností.
Článok 10 kódexu schengenských hraníc vo svojich odsekoch 1 a 3 stanovuje:
„1.   Cestovné doklady štátnych príslušníkov tretej krajiny sa systematicky označujú odtlačkom pečiatky na vstupe a na výstupe. Odtlačok pečiatky na vstupe a výstupe sa dáva najmä na:
a)
doklady s platným vízom, ktoré umožňujú štátnym príslušníkom tretej krajiny prekročiť hranicu;
…
3.   …
Výnimočne možno na žiadosť štátneho príslušníka tretej krajiny upustiť od označenia odtlačkom pečiatky na vstupe alebo výstupe, ak by to tejto osobe mohlo spôsobiť vážne problémy. V takom prípade sa vstup alebo výstup zaznamená na osobitnom liste s uvedením mena a čísla pasu. Tento list sa odovzdá štátnemu príslušníkovi tretej krajiny.“
Článok 13 kódexu schengenských hraníc uvádza:
„1.   Vstup na územie členských štátov sa odoprie štátnemu príslušníkovi tretej krajiny, ktorý nespĺňa všetky podmienky na vstup stanovené v článku 5 ods. 1 a nepatrí do kategórií osôb, ktoré uvádza článok 5 ods. 4. Týmto nie je dotknuté uplatňovanie osobitných ustanovení, ktoré sa týkajú práva na azyl, medzinárodnú ochranu alebo na vydanie víz na dlhodobý pobyt.
2.   Vstup sa môže odoprieť len na základe odôvodneného rozhodnutia, v ktorom sa uvedú presné dôvody odopretia. Rozhodnutie prijme orgán, ktorý na to oprávňuje vnútroštátne právo. Rozhodnutie nadobúda účinnosť okamžite.
Odôvodnené rozhodnutie, v ktorom sa uvádzajú presné dôvody odopretia, sa vydáva na štandardnom formulári uvedenom v časti B prílohy V, ktorý vyplní orgán, ktorý oprávňuje vnútroštátne právo odoprieť vstup. Vyplnený štandardný formulár sa odovzdá dotknutému štátnemu príslušníkovi tretej krajiny, ktorý potvrdí prijatie rozhodnutia o odopretí vstupu prostredníctvom uvedeného formulára.
3.   Osoby, ktorým sa odoprie vstup, majú právo na odvolanie. Odvolanie sa podáva v súlade s vnútroštátnym právom. …
…
6.   Podrobné pravidlá, ktorými sa riadi odopretie vstupu, sú uvedené v časti A prílohy V.“
Podľa prílohy V časti A bodu 1 písm. b) tohto kódexu pri odopretí vstupu oprávnený príslušník pohraničnej stráže vpíše nezmazateľným atramentom písmená zodpovedajúce dôvodom odopretia vstupu, ktorých zoznam sa nachádza na štandardnom formulári pre odopretie vstupu.
Formulár uvedený v prílohe V časti B uvedeného kódexu zahŕňa najmä sériu deviatich kolóniek, ktoré príslušným orgánom umožňujú uviesť presné dôvody odopretia vstupu na hranici.
Vízový kódex
Odôvodnenie 3 vízového kódexu znie:
„Pokiaľ ide o vízovú politiku, vytvorenie ‚spoločného súboru‘ právnych predpisov, najmä prostredníctvom konsolidácie a rozvoja
acquis
(príslušné ustanovenia Dohovoru, ktorým sa vykonáva Schengenská dohoda zo 14. júna 1985 [uzatvorená medzi vládami štátov hospodárskej únie Belgicka, Holandska a Luxemburska (Benelux), Nemeckej spolkovej republiky a Francúzskej republiky o postupnom zrušení kontrol na ich spoločných hraniciach (
Ú. v. ES 2000, L 239, s. 19
) podpísaná v Schengene 19. júna 1990] a Spoločných konzulárnych pokynov …), je jednou zo základných zložiek ďalšieho rozvoja spoločnej vízovej politiky ako súčasti ‚viacvrstvového systému, ktorého cieľom je uľahčovanie legitímneho cestovania a riešenie nelegálneho prisťahovalectva prostredníctvom ďalšej harmonizácie vnútroštátnych právnych predpisov a postupov pri vybavovaniach na miestnych konzulárnych úradoch‘…“
Článok 24 ods. 1 prvý a druhý pododsek tohto kódexu uvádza:
„Doba platnosti víza a dĺžka povoleného pobytu sa zakladajú na preskúmaní vykonanom podľa článku 21.
Vízum sa môže udeliť na jeden, dva alebo viac vstupov. Doba platnosti nepresiahne päť rokov.“
Článok 29 vo svojich odsekoch 1 a 2 stanovuje:
„1.   Vízová nálepka… sa vlepí do cestovného dokladu…
2.   Ak členský štát, ktorý udeľuje vízum, neuznáva cestovný doklad žiadateľa, použije sa osobitný list na vlepenie víza.“
Článok 30 toho istého kódexu spresňuje, že „samotným udelením jednotného víza… nevzniká automaticky právo na vstup“.
Článok 33 vízového kódexu za určitých osobitných okolností umožňuje predĺženie doby platnosti udeleného víza a/alebo v ňom stanovenej dĺžky pobytu.
Článok 34 uvedeného kódexu vo svojich odsekoch 1 a 2 stanovuje:
„1.   Vízum sa zruší, ak sa preukáže, že v čase udelenia víza neboli splnené podmienky na jeho udelenie, a predovšetkým ak existujú závažné dôvody domnievať sa, že vízum bolo získané podvodom. Vízum zrušia v zásade príslušné orgány členského štátu, ktoré vízum udelili. Zrušiť ho môžu aj príslušné orgány iného členského štátu…
2.   Vízum sa odvolá, ak sa preukáže, že podmienky na jeho udelenie už nie sú splnené. Vízum odvolávajú v zásade príslušné orgány členského štátu, ktoré vízum udelili. Odvolať ho môžu aj príslušné orgány iného členského štátu…“
Lotyšské právo
Zákon o imigrácii (Imigrācijas likums) z 20. novembra 2002 (
Latvijas Vēstnesis
, 2000, č. 169) vo svojom § 4 odseku 1 uvádza:
„Cudzinec má právo na vstup do Lotyšskej republiky a pobyt v nej, ak je zároveň držiteľom:
1.
platného cestovného dokladu…
2.
platného víza v platnom cestovnom doklade…“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
Dňa 8. októbra 2010 prepravila Air Baltic letom Moskva – Riga indického štátneho príslušníka, ktorý sa pri hraničnej kontrole na letisku v Rige preukázal platným indickým pasom bez jednotného víza, ako aj zrušeným indickým pasom s jednotným vízom na viacnásobný vstup do krajín schengenského priestoru, vydaným v Talianskej republike a platným od 25. mája 2009 do 25. mája 2014. Zrušený pas indického občana obsahoval túto poznámku: „Pas bol zrušený. Platné víza v tomto pase zostávajú aj naďalej v platnosti“.
Indickému občanovi bol odopretý vstup na územie Lotyšska z dôvodu, že nemal platné vízum.
Rozhodnutím zo 14. októbra 2010 Valsts robežsardze uložila spoločnosti Air Baltic správnu pokutu vo výške 2000 lotyšských latusov (LVL) z dôvodu, že Air Baltic sa prepravou tohto indického občana dopustila správneho deliktu spočívajúceho v preprave osoby bez cestovných dokladov potrebných na prekročenie hranice na lotyšské územie.
Sťažnosť, ktorú Air Baltic proti uvedenému rozhodnutiu podala u vedúceho Valsts robežsardze, bola zamietnutá rozhodnutím z 9. decembra 2010.
Air Baltic proti tomuto rozhodnutiu podala žalobu na Administratīvā rajona tiesa (správny súd prvého stupňa). Rozsudkom z 12. augusta 2011 uvedený súd žalobu spoločnosti Air Baltic zamietol.
Air Baltic sa proti rozsudku odvolala na vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania.
Za týchto podmienok Administratīvā apgabaltiesa (Odvolací správny súd), ktorý zastával názor, že na vyriešenie sporu, o ktorom rozhoduje, je nevyhnutný výklad kódexu schengenských hraníc a vízového kódexu, rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Má sa článok 5 [kódexu schengenských hraníc] vykladať v tom zmysle, že existencia platného víza uvedeného v platnom cestovnom doklade je nevyhnutnou podmienkou na vstup štátnych príslušníkov tretích krajín?
2.
Má zrušenie cestovného dokladu, ktorý obsahuje vízovú nálepku, podľa ustanovení [vízového kódexu] za následok neplatnosť víza vydaného dotknutej osobe?
3.
Sú vnútroštátne právne predpisy, ktoré ako nevyhnutnú podmienku na vstup štátnych príslušníkov tretích krajín stanovujú existenciu platného víza uvedeného v platnom cestovnom doklade, v súlade s ustanoveniami [kódexu schengenských hraníc] a [vízového kódexu]?“
O prejudiciálnych otázkach
O druhej otázke
Svojou druhou prejudiciálnou otázkou, ktorú je potrebné preskúmať najskôr, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 24 ods. 1 a článok 34 vízového kódexu majú vykladať v tom zmysle, že zrušenie cestovného dokladu orgánom tretieho štátu má automaticky za následok neplatnosť jednotného víza uvedeného v tomto doklade.
V tejto súvislosti je vhodné uviesť, že podľa článku 24 ods. 1 vízového kódexu príslušný orgán pri udelení jednotného víza stanovuje dobu platnosti tohto víza. Následne možno za určitých osobitných okolností túto dobu predĺžiť na základe článku 33 tohto kódexu.
Podľa článku 34 ods. 1 a 2 uvedeného kódexu sa vízum zruší, ak sa preukáže, že v čase udelenia víza neboli splnené podmienky na jeho udelenie a odvolá sa, ak sa preukáže, že podmienky na jeho udelenie už nie sú splnené.
Jednotné vízum teda zostáva platné až do skončenia doby platnosti, ktorú pri jeho udelení stanovil príslušný orgán členského štátu, ktorý ho udelil, okrem prípadu, že toto vízum je pred skončením doby platnosti zrušené alebo odvolané podľa článku 34 vízového kódexu.
Z odsekov 1 a 2 uvedeného článku však vyplýva, že zrušenie alebo odvolanie jednotného víza vyžaduje, aby príslušné orgány členského štátu udelenia víza alebo iného členského štátu prijali osobitné rozhodnutie na tieto účely. Na zrušenie jednotného víza teda nie je príslušný orgán tretieho štátu.
Rozhodnutie daného orgánu zrušiť cestovný doklad, v ktorom je uvedené jednotné vízum, teda nemožno pokladať za automatické rozhodnutie o zrušení alebo odvolaní tohto víza.
V prejednávanej veci z článku 34 vízového kódexu vyplýva, že príslušný orgán môže zrušiť jednotné vízum len z dôvodu, ktorý zodpovedá jednému z dôvodov zamietnutia udelenia víza stanovených v článku 32 ods. 1 a článku 35 ods. 6 tohto kódexu (pozri v tomto zmysle rozsudok Koushkaki, C‑84/12,
EU:C:2013:862
, body 42 a 43). Preto jediným dôvodom zrušenia víza, ktorý sa priamo týka cestovného dokladu, je podľa článku 32 ods. 1 písm. a) bodu i) uvedeného kódexu situácia, v ktorej bol pri udelení víza predložený falošný alebo pozmenený cestovný doklad. Z toho vyplýva, že zrušenie cestovného dokladu, v ktorom je uvedené vízum, po udelení tohto víza, nepatrí medzi dôvody, ktoré môžu odôvodniť jeho zrušenie príslušným orgánom.
Vzhľadom na predchádzajúce treba na druhú prejudiciálnu otázku odpovedať tak, že článok 24 ods. 1 a článok 34 vízového kódexu sa majú vykladať v tom zmysle, že zrušenie cestovného dokladu orgánom tretieho štátu nemá automaticky za následok neplatnosť jednotného víza uvedeného v tomto doklade.
O prvej otázke
Svojou prvou prejudiciálnou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 5 ods. 1 kódexu schengenských hraníc v spojení s článkom 13 ods. 1 tohto kódexu má vykladať v tom zmysle, že vstup štátnych príslušníkov tretích štátov na územie členských štátov podlieha podmienke, že platné vízum predložené v čase hraničnej kontroly musí byť nevyhnutne uvedené v platnom cestovnom doklade.
V tejto súvislosti treba uviesť, že článok 13 ods. 1 kódexu schengenských hraníc stanovuje, že štátnemu príslušníkovi tretieho štátu, ktorý nespĺňa všetky podmienky pre vstup, ktoré sú stanovené v článku 5 ods. 1 tohto kódexu, a nepatrí do kategórií osôb, ktoré uvádza odsek 4 tohto článku, sa odoprie vstup na územie členských štátov.
Podľa článku 5 ods. 1 uvedeného kódexu sú prvými dvoma podmienkami vstupu štátnych príslušníkov tretích štátov na územie členských štátov predloženie platného cestovného dokladu alebo dokladov, ktoré ich oprávňujú prekročiť hranicu, a platné vízum, pokiaľ sa na základe nariadenia č. 539/2001 vyžaduje.
Je teda potrebné konštatovať, že znenie uvedeného ustanovenia rozlišuje medzi podmienkou vstupu týkajúcou sa vlastníctva cestovného dokladu, ktorú stanovuje článok 5 ods. 1 písm. a) kódexu schengenských hraníc, a podmienkou vstupu týkajúcou sa vlastníctva víza, ktorú zakotvuje ten istý odsek 1 písm. b), pričom vôbec neuvádza, že podmienkou vstupu je, aby bolo vízum uvedené v cestovnom doklade platnom v čase prekročenia hranice.
Naproti tomu, ako zdôraznili lotyšská a fínska vláda, určité jazykové verzie článku 7 ods. 3 písm. a) bodu i) kódexu schengenských hraníc, ako napríklad španielska, estónska, talianska a lotyšská verzia, vyjadrujú myšlienku, podľa ktorej sa príslušné orgány musia pri hraničnej kontrole ubezpečiť, že štátny príslušník tretieho štátu má platný cestovný doklad, v ktorom je uvedené vízum.
Väčšina ostatných jazykových verzií uvedeného ustanovenia kódexu schengenských hraníc, a síce dánska, nemecká, grécka, anglická, francúzska, litovská, maďarská, maltská, holandská, poľská, portugalská, slovinská a švédska, neobsahujú ustanovenia, ktoré by vyžadovali, aby bolo vízum uvedené v cestovnom doklade platnom v čase prekročenia hranice, zatiaľ čo iné jazykové verzie, ako napríklad česká a fínska verzia, v tejto súvislosti nie sú úplne jednoznačné.
Potreba jednotného výkladu ustanovenia práva Únie však vyžaduje, aby sa v prípade rozdielov medzi jeho jednotlivými jazykovými verziami dotknuté ustanovenie vykladalo so zreteľom na kontext a ciele právnej úpravy, ktorej je súčasťou (pozri v tomto zmysle rozsudky DR a TV2 Danmark, C‑510/10,
EU:C:2012:244
, bod 45, ako aj Bark, C‑89/12,
EU:C:2013:276
, bod 40).
Pokiaľ ide v prvom rade o kontext, ktorého súčasťou sú článok 5 ods. 1 a článok 7 ods. 3 písm. a) bod i) kódexu schengenských hraníc, je opodstatnené uviesť, že jeho článok 7 je súčasťou hlavy II kapitoly II tohto kódexu nazvanej „Kontrola vonkajších hraníc a odopretie vstupu“, kým článok 5 uvedeného kódexu je súčasťou kapitoly I tejto hlavy, nazvanej „Prekračovanie vonkajších hraníc a podmienky pre vstup“.
Okrem toho tak zo znenia článku 7 kódexu schengenských hraníc, ako aj zo znenia odseku 3 písm. a) tohto článku vyplýva, že účelom tohto ustanovenia nie je stanoviť podmienky vstupu štátnych príslušníkov tretích štátov, ale spresniť rôzne aspekty dôkladnej kontroly, ktorú musia uskutočňovať príslušné orgány s cieľom najmä ubezpečiť sa, že títo štátni príslušníci dodržiavajú podmienky vstupu stanovené v článku 5 ods. 1 tohto kódexu.
Takisto treba zdôrazniť, že článok 13 ods. 2 uvedeného kódexu stanovuje, že presné dôvody rozhodnutia o odopretí vstupu je nutné oznámiť štátnemu príslušníkovi tretieho štátu prostredníctvom štandardného formulára, ktorý je uvedený v prílohe V časti B tohto kódexu.
Medzi deviatimi kolónkami uvedeného formulára, ktoré príslušné orgány označujú s cieľom oznámiť dôvody rozhodnutia o odopretí vstupu, sa nachádzajú viaceré kolónky týkajúce sa predloženého cestovného dokladu a víza. Naproti tomu tento formulár neobsahuje žiadnu kolónku umožňujúcu odôvodniť odopretie vstupu skutočnosťou, že predložené platné vízum nie je uvedené v cestovnom doklade platnom v čase prekročenia hranice.
Navyše z článku 29 ods. 2 vízového kódexu vyplýva, že cieľom normotvorcu Únie nebolo vylúčiť možnosť vstupu na územie členských štátov v prípade, že vízum nie je uvedené v platnom cestovnom doklade, pretože výslovne stanovil možnosť vlepiť vízum na osobitný list papiera v prípade, že členský štát, ktorý udeľuje vízum, neuznáva cestovný doklad, ktorý mu je predložený.
Okrem toho vízum, ktorého doba platnosti neuplynula, uvedené v cestovnom doklade, ktorý bol zrušený po udelení tohto víza, by sa po tomto zrušení stalo neúčinným, ak by už nemohlo byť predložené s cieľom vstúpiť na územie členských štátov, hoci osoba, ktorá ho predkladá, vlastní aj platný cestovný doklad. Takýto výklad kódexu schengenských hraníc by platnosť tohto víza
de facto
zbavil účinku, ktorý vyplýva z článku 24 ods. 1 a článku 34 vízového kódexu, ktorých výklad je poskytnutý v bode 36 tohto rozsudku.
V druhom rade, pokiaľ ide o ciele, ktoré sleduje kódex schengenských hraníc, z odôvodnenia 6 tohto kódexu vyplýva, že kontrola na hraniciach by mala pomáhať v boji proti nelegálnemu prisťahovalectvu a obchodovaniu s ľuďmi a zabrániť akémukoľvek ohrozeniu vnútornej bezpečnosti, verejného poriadku, verejného zdravia a medzinárodných vzťahov členských štátov. Navyše článok 2 bod 10 uvedeného kódexu spresňuje, že cieľom hraničných kontrol je zabezpečiť, aby osobám mohol byť povolený vstup na územie členských štátov alebo aby smeli toto územie opustiť.
Na účely dosiahnutia uvedených cieľov článok 7 ods. 3 tohto kódexu stanovuje, že štátni príslušníci tretích štátov sa na vstupe aj výstupe podrobia dôkladnej kontrole, ktorá zahŕňa najmä preskúmanie odtlačkov pečiatok na vstupe a na výstupe na cestovnom doklade dotknutého štátneho príslušníka tretieho štátu s cieľom overiť si, či táto osoba už neprekročila maximálnu dĺžku povoleného pobytu na území členských štátov.
Nepochybne, ako uviedla lotyšská a fínska vláda, toto preskúmanie je zložitejšie v prípade súčasného predloženia zrušeného cestovného dokladu, v ktorom je uvedené platné vízum, a platného cestovného dokladu.
Ako však uviedol generálny advokát v bode 68 svojich návrhov, predloženie dvoch odlišných cestovných dokladov nestavia príslušné orgány do pozície, v ktorej by nemohli za primeraných podmienok uskutočniť kontrolu stanovenú v článku 7 ods. 3 kódexu schengenských hraníc so zreteľom na informácie uvedené v oboch cestovných dokladoch, ktoré im boli predložené.
Okrem toho sa tieto orgány stretávajú s podobnými ťažkosťami v prípade, ktorý výslovne stanovuje normotvorca Únie a v ktorom je označenie odtlačkom pečiatky na vstupe alebo výstupe v cestovnom doklade nahradené zaznamenaním vstupu alebo výstupu na osobitnom liste papiera podľa článku 10 ods. 3 druhého pododseku kódexu schengenských hraníc.
Navyše záver, že praktické ťažkosti spojené s predložením dvoch odlišných cestovných dokladov, o aké ide vo veci samej, sú dostatočným dôvodom odopretia vstupu štátnym príslušníkom tretích štátov, ktorých jednotné vízum je uvedené v zrušenom cestovnom doklade, by viedol k nesplneniu požiadavky, podľa ktorej musia byť hraničné kontroly primerané sledovaným cieľom, uvedenej v článku 6 ods. 1 druhom pododseku kódexu schengenských hraníc v spojením s odôvodnením 7 tohto kódexu.
Z predchádzajúceho vyplýva, že na prvú prejudiciálnu otázku treba odpovedať tak, že článok 5 ods. 1 kódexu schengenských hraníc v spojení s článkom 13 ods. 1 tohto kódexu sa má vykladať v tom zmysle, že vstup štátnych príslušníkov tretích štátov na územie členských štátov nepodlieha podmienke, že platné vízum predložené v čase hraničnej kontroly musí byť nevyhnutne uvedené v platnom cestovnom doklade.
O tretej otázke
Svojou treťou prejudiciálnou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 5 ods. 1 kódexu schengenských hraníc v spojení s článkom 13 ods. 1 tohto kódexu má vykladať v tom zmysle, že mu odporuje vnútroštátna právna úprava, ako je úprava dotknutá vo veci samej, ktorá na vstup štátnych príslušníkov tretích štátov na územie dotknutého členského štátu stanovuje podmienku, že platné vízum predložené v čase hraničnej kontroly musí byť nevyhnutne uvedené v platnom cestovnom doklade.
Vzhľadom na odpoveď, ktorú Súdny dvor poskytol na prvú otázku, je zjavné, že na tretiu otázku možno odpovedať záporne len vtedy, ak členský štát disponuje takou mierou voľnej úvahy, ktorá mu umožňuje odoprieť štátnemu príslušníkovi tretieho štátu vstup na svoje územie na základe podmienky vstupu, ktorú kódex schengenských hraníc nestanovuje.
V tejto súvislosti je potrebné uviesť, že zo samotného znenia článku 5 ods. 1 uvedeného kódexu vyplýva, že tento článok stanovuje zoznam podmienok pre vstup štátnych príslušníkov tretích štátov na územie členských štátov, a nie minimálny zoznam dôvodov, na základe ktorých je nutné uvedeným štátnym príslušníkom odoprieť vstup na dané územie.
Okrem toho článok 7 ods. 1 kódexu schengenských hraníc spresňuje, že hraničné kontroly sa vykonávajú v súlade s hlavou II kapitolou II tohto kódexu.
Hoci však článok 7 ods. 3 a článok 8 uvedeného kódexu, ktoré sú súčasťou tejto kapitoly II, stanovujú povinnosť príslušných orgánov overiť podmienky vstupu zakotvené v článku 5 ods. 1 tohto kódexu a možnosť zmierniť hraničné kontroly, žiadne ustanovenie tejto kapitoly neobsahuje možnosť týchto orgánov rozšíriť hraničné kontroly tým, že budú vyžadovať dodržiavanie iných podmienok vstupu, ako stanovuje článok 5 ods. 1 daného kódexu.
Navyše skutočnosť, že článok 13 kódexu schengenských hraníc vo svojom odseku 1 uvádza, že štátnemu príslušníkovi tretieho štátu, ktorý nespĺňa všetky podmienky pre vstup, ktoré sú stanovené v článku 5 ods. 1 tohto kódexu, a nepatrí do kategórií osôb, ktoré uvádza odsek 4 tohto článku, sa odoprie vstup na územie členských štátov, pričom odsek 2 druhý pododsek toho istého článku 13 stanovuje, že presné dôvody odopretia vstupu je nutné oznámiť štátnemu príslušníkovi tretieho štátu prostredníctvom štandardného formulára, ktorý je uvedený v prílohe V časti B tohto kódexu, svedčí v prospech výkladu, podľa ktorého je zoznam podmienok pre vstup vymenovaných v uvedenom článku 5 ods. 1 vyčerpávajúci (pozri analogicky rozsudok Koushkaki,
EU:C:2013:862
, bod 38).
Štandardný formulár uvedený v prílohe V časti B okrem toho obsahuje deväť kolóniek, ktoré príslušné orgány označia s cieľom oznámiť štátnemu príslušníkovi tretieho štátu dôvody rozhodnutia o odopretí vstupu. Šiesta kolónka zodpovedá dĺžke pobytu uvedenej v článku 5 ods. 1 prvej časti vety kódexu schengenských hraníc, zatiaľ čo ostatné kolónky odkazujú na podmienky stanovené v tom istom odseku písmenách a) až e).
Rovnako príloha V časť A kódexu schengenských hraníc spresňuje, že pri odopretí vstupu oprávnený príslušník pohraničnej stráže musí do cestovného pasu vpísať nezmazateľným atramentom písmená zodpovedajúce dôvodom odopretia vstupu, ktorých zoznam sa nachádza na štandardnom formulári pre odopretie vstupu.
Ďalej, z článku 1 a odôvodnení 4, 8 a 19 uvedeného kódexu vyplýva, že cieľom tohto kódexu je stanoviť podmienky, kritériá, ako aj podrobné pravidlá uplatniteľné na kontrolu na vonkajších hraniciach Únie, čo nemožno uspokojivo dosiahnuť na úrovni členských štátov. Odôvodnenie 6 uvedeného kódexu okrem toho spresňuje, že kontrola hraníc je nielen v záujme členského štátu, na vonkajších hraniciach ktorého sa vykonáva, ale všetkých členských štátov, ktoré zrušili kontrolu hraníc na svojich vnútorných hraniciach, čo predpokladá spoločnú definíciu podmienok vstupu.
Preto výklad, podľa ktorého by kódex schengenských hraníc len zaväzoval členské štáty odoprieť vstup na ich územie v určitých presných situáciách, pričom by nestanovoval harmonizované podmienky vstupu na toto územie, je teda nezlučiteľný so samotným cieľom tohto kódexu (pozri analogicky rozsudok Koushkaki,
EU:C:2013:862
, bod 50).
Súdny dvor už napokon rozhodol, že cieľom rámca zavedeného schengenskou dohodou zo 14. júna 1985 je zabezpečiť vysokú a jednotnú úroveň kontroly a dohľadu na vonkajších hraniciach súčasne s voľným prechodom vnútorných hraníc Schengenského priestoru (rozsudok Komisia/Španielsko, C‑503/03,
EU:C:2006:74
, bod 37), a to vďaka dodržiavaniu harmonizovaných pravidiel kontroly na vonkajších hraniciach, ktoré stanovujú články 6 až 13 kódexu schengenských hraníc (pozri v tomto zmysle rozsudok ANAFE, C‑606/10,
EU:C:2012:348
, body 26 a 29).
Navyše, hoci podľa článku 30 vízového kódexu predloženie jednotného víza nestačí na priznanie neodvolateľného práva na vstup, cieľ uľahčenia legitímneho cestovania uvedený v odôvodnení 3 tohto kódexu by bol oslabený, ak by členské štáty mohli svojvoľne rozhodnúť o odopretí vstupu štátneho príslušníka tretieho štátu, ktorý je držiteľom jednotného víza tým, že k podmienkam vymenovaným v článku 5 ods. 1 kódexu schengenských hraníc doplnia novú podmienku vstupu, hoci normotvorca Únie nepovažoval za potrebné, aby takáto podmienka bola splnená na účely umožnenia vstupu na územie členských štátov (pozri analogicky rozsudok Koushkaki,
EU:C:2013:862
, bod 52).
Z toho vyplýva, že členský štát nedisponuje voľnou úvahou, ktorá by mu umožňovala odoprieť štátnemu príslušníkovi tretieho štátu vstup na svoje územie na základe podmienky, ktorú nestanovuje kódex schengenských hraníc.
Z predchádzajúceho vyplýva, že na tretiu prejudiciálnu otázku je potrebné odpovedať tak, že článok 5 ods. 1 kódexu schengenských hraníc v spojení s článkom 13 ods. 1 tohto kódexu sa má vykladať v tom zmysle, že mu odporuje vnútroštátna právna úprava, akou je úprava dotknutá vo veci samej, ktorá na vstup štátnych príslušníkov tretích štátov na územie dotknutého členského štátu stanovuje podmienku, že platné vízum predložené v čase hraničnej kontroly musí byť nevyhnutne uvedené v platnom cestovnom doklade.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:

1.
Článok 24 ods. 1 a článok 34 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 810/2009 z 13. júla 2009, ktorým sa ustanovuje vízový kódex Spoločenstva (vízový kódex), sa majú vykladať v tom zmysle, že zrušenie cestovného dokladu orgánom tretieho štátu nemá automaticky za následok neplatnosť jednotného víza uvedeného v tomto doklade.

2.
Článok 5 ods. 1 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 562/2006 z 15. marca 2006, ktorým sa ustanovuje kódex Spoločenstva o pravidlách upravujúcich pohyb osôb cez hranice (Kódex schengenských hraníc), zmeneného a doplneného nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 265/2010 z 25. marca 2010, v spojení s článkom 13 ods. 1 tohto nariadenia sa má vykladať v tom zmysle, že vstup štátnych príslušníkov tretích štátov na územie členských štátov nepodlieha podmienke, že platné vízum predložené v čase hraničnej kontroly musí byť nevyhnutne uvedené v platnom cestovnom doklade.

3.
Článok 5 ods. 1 nariadenia č. 562/2006, zmeneného a doplneného nariadením č. 265/2010, v spojení s článkom 13 ods. 1 tohto nariadenia sa má vykladať v tom zmysle, že mu odporuje vnútroštátna právna úprava, akou je úprava dotknutá vo veci samej, ktorá na vstup štátnych príslušníkov tretích štátov na územie dotknutého členského štátu stanovuje podmienku, že platné vízum predložené v čase hraničnej kontroly musí byť nevyhnutne uvedené v platnom cestovnom doklade.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: lotyština.