CELEX: 62008TJ0157
EF-varemærker
ansøgning om EF-ordmærket INSULATE FOR LIFE
absolut registreringshindring
mangel på fornødent særpræg
artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94 [nu artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009]
rent bekræftende afgørelse
delvis afvisning

Tvistens baggrund
A –
Den første registreringsansøgning
Den 4. maj 2004 indgav sagsøgeren, Paroc Oy AB, i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20. december 1993 om EF-varemærker
(EFT L 11, s. 1), med senere ændringer (erstattet af Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker (EUT
L 78, s. 1)), en første ansøgning om registrering af et EF-varemærke (herefter »den første registreringsansøgning«) til Kontoret
for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (herefter »Harmoniseringskontoret«).
Det varemærke, der blev søgt registreret, er ordmærket INSULATE FOR LIFE.
De varer, som registreringsansøgningen vedrører, henhører under klasse 6, 17 og 19 i Nicearrangementet af 15. juni 1957 vedrørende
international klassificering af varer og tjenesteydelser til brug ved registrering af varemærker, som revideret og ændret,
og er for hver af disse klasser beskrevet på følgende måde:
–        klasse 6: »Uædle metaller og legeringer heraf; byggematerialer af metal; transportable bygninger af metal; materialer af metal
til jernbaneanlæg; metalkabler og tråd, ikke elektriske; kleinsmedearbejder, isenkramvarer af metal; metalrør; pengeskabe;
andre varer af metal, ikke indeholdt i andre klasser; malm«
–        klasse 17: »Kautsjuk, guttaperka, gummi, asbest, glimmer samt varer fremstillet af disse materialer og ikke indeholdt i andre
klasser; plastic i halvforarbejdet tilstand; tætnings-, paknings- og isoleringsmateriale; slanger, ikke af metal«
–        klasse 19: »Byggematerialer, ikke af metal; stive rør til bygningsbrug, ikke af metal; asfalt, beg, tjære og bitumen; transportable
bygninger, ikke af metal; monumenter, ikke af metal«.
Ved afgørelse af 25. august 2005 afslog undersøgeren registreringsansøgningen for samtlige omhandlede varer med den begrundelse,
at det ansøgte varemærke manglede fornødent særpræg, og at det var beskrivende i henhold til artikel 7, stk. 1, litra b) og
c), i forordning nr. 40/94 [nu artikel 7, stk. 1, litra b) og c), i forordning nr. 207/2009].
Den 24. oktober 2005 påklagede sagsøgeren denne afgørelse.
Ved afgørelse af 3. april 2006 (herefter »den første afgørelse«) forkastede Andet Appelkammer ved Harmoniseringskontoret klagen
og stadfæstede afslaget på registrering af ordmærket INSULATE FOR LIFE på grundlag af artikel 7, stk. 1, litra b) og c), i
forordning nr. 40/94. Appelkammeret fandt i det væsentlige, at den relevante kundekreds (den almindelige eller specialiserede)
umiddelbart og uden særlig analyseindsats ville opfatte ordkombinationen »insulate for life« som en angivelse af, at sagsøgeren
leverede isoleringsmateriale, som var resistent, og som kunne holde hele livet. Da der ikke var tale om en usædvanlig sammenstilling
af disse bestanddele ud fra en syntaktisk, grammatisk, fonetisk og/eller semantisk synsvinkel, var denne ordkombination beskrivende
for de omhandlede varers egenskaber og var følgelig nødvendigvis uden fornødent særpræg (jf. punkt 15 og 18-20 i den første
afgørelse).
Sagsøgeren anlagde ikke søgsmål ved Retten til prøvelse af den første afgørelse.
B –
Om den anden registreringsansøgning
Den 24. maj 2007 indgav sagsøgeren i henhold til forordning nr. 40/94 en anden ansøgning om EF-varemærkeregistrering til Harmoniseringskontoret
(herefter »den anden registreringsansøgning«).
Det varemærke, der blev søgt registreret, er ordmærket INSULATE FOR LIFE.
De varer og tjenesteydelser, som varemærkeansøgningen vedrører, henhører dels under klasse 6, 17 og 19 i Nicearrangementet
for varer, som svarer til dem, der er beskrevet ovenfor i præmis 3, dels under klasse 37 i Nicearrangementet for tjenesteydelser,
som svarer til følgende beskrivelse: »Byggevirksomhed; reparationsvirksomhed; installationsvirksomhed«.
Ved afgørelse af 23. oktober 2007 afslog undersøgeren registreringsansøgningen for samtlige omhandlede varer og tjenesteydelser
med den begrundelse, at det ansøgte varemærke manglede fornødent særpræg i henhold til artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning
nr. 40/94.
Den 20. december 2007 påklagede sagsøgeren denne afgørelse.
Ved afgørelse af 21. februar 2008 (herefter »den anden afgørelse« eller »den anfægtede afgørelse«) forkastede Andet Appelkammer
ved Harmoniseringskontoret klagen og stadfæstede afslaget på registrering af ordmærket INSULATE FOR LIFE på grundlag af artikel
7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94.
Appelkammeret henviste i det væsentlige først til grundene i den første afgørelses punkt 15-20 ved at anføre, dels at de argumenter,
som sagsøgeren fremførte for så vidt angår varerne i klasse 6, 17 og 19 i Nicearrangementet, i det væsentlige var de samme
som dem, der blev fremført til støtte for den første registreringsansøgning, dels at sagsøgeren ikke havde »fremført nogen
omstændighed, på grundlag af hvilken der kan konstateres en ændring i den faste retspraksis på området eller nogen udvikling
i de omhandlede markeder, som kunne føre til en fornyet overvejelse fra appelkammerets side af de grunde, hvorpå det forinden
[havde] støttet sit afslag på [den første registreringsansøgning]«. I den henseende præciserede appelkammeret, at den omstændighed,
at den første afgørelse var støttet på artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 40/94, var uden relevans, idet det dels
er tilstrækkeligt til at afslå en registreringsansøgning, at én af registreringshindringerne i artikel 7, stk. 1, i forordning
nr. 40/94 finder anvendelse, dels at et ordmærke, der er beskrivende for egenskaber ved de omhandlede varer, derfor nødvendigvis
mangler fornødent særpræg i forhold til selv samme varer i henhold til samme forordnings artikel 7, stk. 1, litra b). Appelkammeret
anførte derfor, at det alene skulle tage nærmere stilling til de argumenter, »som ikke [var blevet] fremført i [den første
registreringsansøgning] […]«, og til, om det ansøgte varemærke kunne registreres for tjenesteydelser i klasse 37 i Nicearrangementet
(jf. den anfægtede afgørelses punkt 12-15).
Hvad angår disse tjenesteydelser bemærkede appelkammeret i det væsentlige endvidere, at den relevante kundekreds (almindelig
eller specialiseret) »straks og uden yderligere analytiske overvejelser vil opfatte [det ansøgte ordmærke] i sin helhed som
en henvisning til den omstændighed, at sagsøgeren udbyder ydelser med lang levetid, som er knyttet til anvendelsen af et særligt
resistent isoleringsmateriale, og ikke som en angivelse af de pågældende tjenesteydelsers handelsmæssige oprindelse«. Det
budskab, som det ansøgte ordmærke sender, er klart, direkte og umiddelbart og uden nogen form for tvetydig karakter, der kan
undergives fortolkning, eller nogen upræcis, suggestiv eller hentydende karakter. Af denne grund og henset til dets beskrivende
karakter er ordmærket INSULATE FOR LIFE uden fornødent særpræg i henhold til artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94.
Denne bedømmelse afkræftes ikke af den omstændighed, at dette ordmærke blev registreret som varemærke for de samme varer i
bl.a. Finland og Det Forenede Kongerige. EF-varemærkesystemet er nemlig et selvstændigt system med egne regler, der er bindende
for Harmoniseringskontoret ved dets bedømmelse af, hvorvidt et tegn kan registreres som EF-varemærke. Sådanne afgørelser om
registrering på nationalt niveau udgør i øvrigt alene et forhold, der i denne sammenhæng kan tages i betragtning af Harmoniseringskontoret
(jf. den anfægtede afgørelses punkt 17-19).
Appelkammeret fandt endelig, at den omstændighed, at undersøgeren i tidligere sager havde indtaget et mindre strengt standpunkt
end i den foreliggende sag, ikke i sig selv krænkede princippet om lighed for loven eller kunne begrunde annullation af en
afgørelse, der er rimelig og i overensstemmelse med bestemmelserne i forordning nr. 40/94. Det præciserede under alle omstændigheder,
at det var tvivlsomt, om det ansøgte ordmærke vitterligt kunne sammenlignes med de øvrige tegn, som sagsøgeren henviste til
(den anfægtede afgørelses punkt 21 og 22).

Parternes påstande
Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
–        Den anfægtede afgørelse annulleres, og sagen hjemvises til Harmoniseringskontoret med henblik på registrering af det ansøgte
varemærke.
–        Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Harmoniseringskontoret har nedlagt følgende påstande:
–        Frifindelse.
–        Sagsøgeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Retlige bemærkninger
A –
Parternes argumenter
Sagsøgeren har fremført et eneste anbringende om tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94.
Ifølge sagsøgeren er ordmærket INSULATE FOR LIFE ud fra synsvinklen hos den relevante kundekreds, der udgøres af gennemsnitsforbrugere
og fagfolk fra byggebranchen, ikke beskrivende for de varer og tjenesteydelser, som registreringsansøgningen vedrører. Selv
om ordet »insulate« er beskrivende, er ordmærket i sin helhed suggestivt, og dets betydning er »upræcis, fjern, vag og ubestemt«
i forhold til de omhandlede varer og tjenesteydelser og giver således den relevante kundekreds mulighed for at identificere
deres handelsmæssige oprindelse.
Selv om ordkombinationen »insulate for life« ikke afspejler en særligt høj grad af opfindsomhed, er denne omstændighed endvidere
ikke tilstrækkelig til at godtgøre, at den mangler særpræg. Ifølge sagsøgeren ville alene varemærker, som udtrykker en særlig
grad af sproglig eller kunstnerisk kreativitet eller opfindsom karakter, kunne registreres, såfremt man accepterede appelkammerets
ræsonnement, hvilket ville være ensbetydende med en anvendelse af et strengere kriterium for suggestive slogans end for andre
varemærker.
Sagsøgeren har bestridt, at ordmærket INSULATE FOR LIFE af den relevante kundekreds umiddelbart opfattes som beskrivende for
de berørte varer og tjenesteydelser. Det ansøgte varemærke er på grund af tegnets anden del (»for life«) tværtimod suggestivt,
idet det er »fjernt, vagt og ubestemt« i forhold til de omhandlede varer og tjenesteydelser og i stand til at fremkalde enhver
form for bibetydning eller association. Til støtte for sit argument, hvorefter ordet »life« ikke er rent beskrivende, har
sagsøgeren præciseret, at hvad angår varemærket Thompson Life var den tyske retsinstans, som forelagde Domstolen et præjudicielt
spørgsmål i den sag, der lå til grund for dom af 6. oktober 2005, Medion (sag C-120/04, Sml. I, s. 8551), ligeledes af den
opfattelse, at dette ord havde fornødent særpræg.
Endvidere betyder den omstændighed, at hver enkelt af et varemærkes bestanddele, undersøgt hver for sig, mangler særpræg,
ikke, at denne bedømmelse kan anvendes på tegnet i sin helhed. Hvad angår suggestive varemærker, såsom ordmærket INSULATE
FOR LIFE, har sagsøgeren gjort gældende, at det er tilstrækkeligt, at de er opfindsomme nok, og at de med lethed giver anledning
til flere associationer eller antydninger uden nødvendigvis at forudsætte en særlig analytisk indsats hos den relevante kundekreds.
Appelkammeret tog herved ikke hensyn til den omstændighed, at et minimum af særpræg er tilstrækkeligt til at tillade registrering
af det omhandlede ordmærke.
Ifølge sagsøgeren godtgjorde appelkammeret ikke, at ordmærket INSULATE FOR LIFE ikke er af en art, der kan adskille selskabets
tjenesteydelser fra øvrige virksomheders tjenesteydelser. Sagsøgeren har anfægtet den påstand, at ordmærket skal forstås på
den måde, at det betyder »isolering af høj kvalitet, der holder hele livet«. Bortset fra en simpel henvisning til en ordbog
fremførte appelkammeret og Harmoniseringskontoret nemlig ikke det mindste bevis til støtte for deres antagelser.
Sagsøgeren har tilføjet, at United Kingdom Patent Office (det britiske patentkontor) har registreret ordmærket INSULATE FOR
LIFE og således åbenbart har tillagt det pågældende tegn et minimum af særpræg. Harmoniseringskontoret må endvidere ikke i
det foreliggende tilfælde anvende et strengere kriterium end det, der blev anvendt i dets ældre afgørelsespraksis (mellem
1999 og 2005) vedrørende en række ordmærker, der sluttede med ordkombinationen »for life«, eller som senere hen førte til
registrering af EF-varemærket FACTORS FOR LIFE.
Som svar på et skriftligt spørgsmål fra Retten har sagsøgeren i det væsentlige gjort gældende, at søgsmålet kan antages til
realitetsbehandling, idet den anfægtede afgørelse ikke er en ren bekræftelse af den første afgørelse. Ifølge sagsøgeren forudsætter
hver registreringsansøgning nemlig en fornyet bedømmelse af Harmoniseringskontoret i forhold til de relevante omstændigheder
i hvert enkelt tilfælde, og disse omstændigheder kan ændres med tiden. De to sager vedrører to ansøgninger om meget forskellige
varemærker, der omfatter forskellige klasser, som forudsætter særskilt og uafhængig juridisk analyse, og som blev afslået
med forskellige begrundelser.
Harmoniseringskontoret har nedlagt påstand om afvisning af denne sag, idet det i det væsentlige henviser til de grunde, der
blev anført i den første og den anden afgørelse.
B –
Rettens bemærkninger
1.
Formaliteten
Det bemærkes, at betingelserne for antagelse til realitetsbehandling af søgsmål er ufravigelige procesforudsætninger, som
Unionens retsinstanser i givet fald skal efterprøve af egen drift (jf. Rettens dom af 14.12.2005, sag T-209/01, Honeywell
mod Kommissionen, Sml. II, s. 5527, præmis 53 og den deri nævnte retspraksis; jf. ligeledes i denne retning Domstolens dom
af 29.11.2007, sag C-176/06 P, Stadtwerke Schwäbisch Hall m.fl. mod Kommissionen, ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis
18).
Som det er anerkendt i fast retspraksis, udgør en afgørelse, der blot bekræfter en tidligere afgørelse, som ikke er blevet
anfægtet inden for de herom gældende frister, endvidere ikke en anfægtelig retsakt. Ud fra formålet om ikke at lade søgsmålsfrister
genoplive i forhold til en stadfæstet afgørelse må søgsmål rettet mod en sådan bekræftende afgørelse afvises (jf. i denne
retning Domstolens kendelse af 7.12.2004, sag C-521/03 P, Internationaler Hilfsfonds mod Kommissionen, ikke trykt i Samling
af Afgørelser, præmis 41, samt Rettens dom af 16.9.1998, sag T-188/95, Waterleiding Maatschappij mod Kommissionen, Sml. II,
s. 3713, præmis 108, og Rettens kendelse af 9.6.2005, sag T-265/03, Helm Düngemittel mod Kommissionen, Sml. II, s. 2009, præmis
62).
En afgørelse betragtes blot som en bekræftelse af en tidligere afgørelse, hvis den ikke indeholder et nyt element i forhold
til den tidligere akt, og hvis der ikke forud er indledt en fornyet vurdering af adressatens retstilling (jf. kendelsen i
sagen Internationaler Hilfsfonds mod Kommissionen, nævnt i præmis 29 ovenfor, præmis 47 og den deri nævnte retspraksis, samt
Rettens kendelse af 4.5.1998, sag T-84/97, BEUC mod Kommissionen, Sml. II, s. 795, præmis 52, og af 10.10.2006, sag T-106/05,
Evropaïki Dynamiki mod Kommissionen, ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 46).
I det foreliggende tilfælde er det ubestridt, at klagefristen vedrørende den første afgørelse i henhold til artikel 63, stk. 5,
i forordning nr. 40/94 (nu artikel 65, stk. 5, i forordning nr. 207/2009) udløb, uden at sagsøgeren indgav klage over afgørelsen.
Denne afgørelse blev således endelig, og dens lovlighed kan ikke længere anfægtes for Retten. Denne endelige karakter knytter
sig til afgørelsens konklusion og til den begrundelse, der udgør den fornødne støtte for afgørelsen. Det må således fastslås,
at appelkammeret med den første afgørelse traf endelig afgørelse om sagens genstand i den første registreringsansøgning, som
tilsigtede at få registreret ordmærket INSULATE FOR LIFE som EF-varemærke for varer i klasse 6, 17 og 19 i Nicearrangementet.
Eftersom konklusionen i denne afgørelse kan afføde retsvirkninger og som en konsekvens heraf kan påklages (jf. Domstolens
kendelse af 28.1.2004, sag C-164/02, Nederlandende mod Kommissionen, Sml. I, s. 1177, præmis 21), skulle sagsøgeren have anfægtet
afgørelsen inden for fristen, hvis klageretten ikke skulle have været fortabt.
Det skal således afgøres, om og i hvilket omfang den anden afgørelse udgør en rent bekræftende afgørelse af den første afgørelse,
hvilket forudsætter en identifikation af de respektive oplysninger i tvisterne, der ligger til grund for de pågældende afgørelser.
Det skal herved vurderes, om parterne i de pågældende sager, deres påstande, deres anbringender, deres argumenter samt de
faktiske og retlige omstændigheder, som karakteriserer sagerne og er bestemmende for afgørelsernes konklusioner, er identiske
eller ej.
Det skal i den henseende fastslås, at nærværende sags genstand i vidt omfang er sammenfaldende med genstanden for den sag,
der gav anledning til den første afgørelse, for så vidt som sagsøgeren med såvel den første som den anden registreringsansøgning
tilsigtede at få registreret ordmærket INSULATE FOR LIFE som EF-varemærke for varer i klasse 6, 17 og 19 i Nicearrangementet,
idet den eneste forskel bestod i, at den anden ansøgning ligeledes dækkede tjenesteydelser i klasse 37. I den forbindelse
skal det præciseres, at disse tjenesteydelser, idet de udgør en homogen gruppe, der er forskellig fra gruppen af varer i klasse
6, 17 og 19, kan være genstand for en særskilt bedømmelse og begrundelse ved afgørelsen af, hvorvidt det ansøgte ordmærke
kan registreres (jf. i denne retning og analogt Domstolens kendelse af 18.3.2010, sag C-282/09 P, CFCMCEE mod KHIM, endnu
ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 38-40, og Rettens dom af 20.5.2009, forenede sager T-405/07 og T-406/07, CFCMCEE
mod KHIM (P@YWEB CARD og PAYWEB CARD), Sml. II, s. 1441, præmis 54 og 55), således at den omstændighed, at sagsøgeren udvidede
sin registreringsansøgning til disse tjenesteydelser, ikke udgør et nyt forhold i henhold til den retspraksis, der er nævnt
i præmis 30 ovenfor, i forhold til den tilsvarende bedømmelse og begrundelse knyttet til de pågældende varer, der blev anført
i den første afgørelse. Endvidere blev den første registreringsansøgning i den første afgørelse afslået på grundlag af artikel
7, stk. 1, litra b) og c), i forordning nr. 40/94, mens afslaget på den anden registreringsansøgning alene var støttet på
artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94.
Det følger heraf, at den anden afgørelse skal anses for en ren bekræftelse af den første afgørelse, for så vidt som den støttede
afslaget på registrering af ordmærket INSULATE FOR LIFE for varer i klasse 6, 17 og 19 i Nicearrangementet på artikel 7, stk. 1,
litra b), i forordning nr. 40/94, dog forudsat, at den ikke vedrørende disse punkter indeholder noget nyt element i forhold
til den første afgørelse, og at der ikke forud for afgørelsen er indledt en fornyet vurdering af sagsøgerens retstilling.
Det skal således undersøges, dels om den anden afgørelse, henset til den anden registreringsansøgning, for så vidt som denne
omfatter varer i klasse 6, 17 og 19 i Nicearrangementet, hviler på nye oplysninger, der kan have en indvirkning på afgørelsens
konklusion og på den begrundelse, der udgør den fornødne støtte for afgørelsen, dels om sagsøgerens situation har været genstand
for en fornyet vurdering inden for rammerne af denne afgørelse.
Hvad angår eventuelle nye oplysninger må det fastslås, at sagsøgeren i sine skrivelser såvel for Harmoniseringskontoret som
for Retten i det væsentlige begrænsede sig til at gentage de argumenter, som selskabet havde fremført til støtte for sin første
registreringsansøgning. Sagsøgeren tilføjede dog, dels at undersøgeren foretog en urigtig anvendelse af artikel 7, stk. 2,
i forordning nr. 40/94 (nu artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 207/2009) ved at undlade at udtale sig om, i hvilke medlemsstater
der var blevet givet afslag på registrering af det ansøgte ordmærke (jf. den anfægtede afgørelses punkt 16), dels at det pågældende
tegn var blevet registreret som nationalt varemærke i Finland og Det Forenede Kongerige (jf. den anfægtede afgørelses punkt
17).
Det første argument vedrørende artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 40/94 føjer ikke nogen nye faktuelle oplysninger til denne
tvist, og det er under alle omstændigheder åbenbart uden retsgrundlag, således at det ikke kan have en indvirkning på den
anfægtede afgørelses konklusion og på den begrundelse, der udgør den fornødne støtte for afgørelsen. Det var således med rette,
at appelkammeret udelukkede argumentet uden en fornyet vurdering af sagsøgerens situation. Artikel 7, stk. 2, i forordning
nr. 40/94 bestemmer alene, at registreringshindringerne i stk. 1 finder anvendelse, når disse kun er til stede i en del af
Fællesskabet, således at den ikke fastsætter en særlig begrundelsespligt.
Hvad angår det andet argument om registrering af det ansøgte ordmærke på nationalt niveau er det tilstrækkeligt at henvise
til den faste retspraksis, som appelkammeret henviste til i den anfægtede afgørelses punkt 17, hvorefter fællesskabsordningen
for varemærker er en selvstændig ordning, og lovligheden af Harmoniseringskontorets afgørelser udelukkende kan bedømmes på
grundlag af forordning nr. 40/94, således at Harmoniseringskontoret hverken er bundet af nationale registreringer (jf. i denne
retning Rettens dom af 5.12.2002, sag T-130/01, Sykes Enterprises mod KHIM (REAL PEOPLE, REAL SOLUTIONS), Sml. II, s. 5179,
præmis 31) eller er forpligtet til at komme til resultater, der er identiske med dem, som de nationale myndigheder er nået
til i en tilsvarende situation (jf. i denne retning Domstolens dom af 12.1.2006, sag C-173/04 P, Deutsche SiSi-Werke mod KHIM,
Sml. I, s. 551, præmis 49, og Rettens dom af 17.11.2009, sag T-473/08, Apollo Group mod KHIM (THINKING AHEAD), ikke trykt
i Samling af Afgørelser, præmis 43). Endvidere har sagsøgeren i det foreliggende tilfælde ikke på nogen måde præciseret de
grunde, de nationale myndigheder støttede sig til i forbindelse med afgørelsen om registrering af ordmærket INSULATE FOR LIFE,
og som i givet fald havde kunnet være inddraget ved anvendelsen af artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94. På
denne baggrund er sagsøgerens andet argument, selv om det antages, at de påberåbte nationale registreringer udgør relevante
omstændigheder, som er indtruffet, efter at den første afgørelse blev truffet, åbenbart grundløst og kan derfor ikke have
indvirkning på den anfægtede afgørelses konklusion og på de grunde, der udgør den fornødne støtte for afgørelsen, således
at appelkammeret var forpligtet til at forkaste det uden i den forbindelse at foretage en fornyet vurdering af sagsøgerens
situation.
Hvad angår spørgsmålet om, hvorvidt sagsøgerens situation var eller skulle have været genstand for en fornyet vurdering inden
for rammerne af den anden afgørelse, følger det af betragtningerne i præmis 37 og 38 ovenfor, at dette ikke er tilfældet i
denne sag, idet sagsøgeren ikke til støtte for den anden registreringsansøgning fremførte nye relevante oplysninger, der kunne
have ændret bedømmelsen i den første afgørelse og således nødvendiggøre, at appelkammeret foretog en fornyet bedømmelse af,
om det ansøgte varemærke havde fornødent særpræg i forhold til varerne i klasse 6, 17 og 19 i Nicearrangementet. Endvidere
foretog sagsøgeren i svaret på et skriftligt spørgsmål fra Retten i den henseende heller ingen præcisering, der kunne afkræfte
denne bedømmelse. Det var med hensyn til ovennævnte aspekter følgelig med rette, at appelkammeret i det væsentlige begrænsede
sig til at henvise til den første afgørelses punkt 15-20 (jf. den anfægtede afgørelses punkt 13). På samme måde var det ligeledes
med rette, at appelkammeret som svar på det af sagsøgeren gentagne argument vedrørende Harmoniseringskontorets ældre afgørelsespraksis
– som allerede forelå på tidspunktet for vedtagelsen af den første afgørelse – vedrørende ordmærker, der ligner det ordmærke,
der blev søgt registreret, i den anden afgørelses punkt 21 og 22 i det væsentlige alene gentog sit ræsonnement fra den første
afgørelses punkt 5, 21 og 22. Den omstændighed, at den anfægtede afgørelses punkt 22 ligeledes henviser til afslaget på registrering
af ordmærket BUILT FOR LIFE, som blev givet efter vedtagelsen af den første afgørelse, kan ikke i sig selv afkræfte denne
vurdering, idet dette afslag, der udgør en stadfæstelse af Harmoniseringskontorets ældre afgørelsespraksis, ikke gav anledning
til eller kunne give anledning til en fornyet vurdering af sagsøgerens situation i lyset af denne praksis i henhold til den
retspraksis, der er henvist til i præmis 30 ovenfor.
Det følger af det ovenstående, at for så vidt som den anfægtede afgørelse i henhold til artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning
nr. 40/94 meddeler afslag på registrering af ordmærket INSULATE FOR LIFE som EF-varemærke for varer i klasse 6, 17 og 19 i
Nicearrangementet, udgør den en rent bekræftende afgørelse. Det er i den henseende ikke nødvendigt at undersøge, om denne
bekræftende karakter ligeledes kan udstrækkes til anvendelsen i den første afgørelse af registreringshindringen fastsat i
artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 40/94, idet en påberåbelse, som er blevet endelig, af en enkelt af de grunde,
der opregnes i samme forordnings artikel 7, stk. 1, er tilstrækkelig til at afslå registreringen (jf. i denne retning Domstolens
dom af 19.9.2002, sag C-104/00 P, DKV mod KHIM, Sml. I, s. 7561, præmis 28).
Det må derfor fastslås, at dette søgsmål bør afvises, for så vidt som det er rettet mod de dele af den anfægtede afgørelse,
som alene stadfæster den første afgørelse (jf. præmis 40 ovenfor).
2.
Om realiteten
På baggrund af ovenstående betragtninger er sagens genstand begrænset til spørgsmålet, om appelkammeret var berettiget til
at fastslå, at registreringen af ordmærket INSULATE FOR LIFE som EF-varemærke for tjenesteydelser i klasse 37 i Nicearrangementet
ligeledes skulle have været afslået på grundlag af artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94.
I henhold til artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94 er »varemærker, som mangler fornødent særpræg« udelukket
fra registrering. Herudover bestemmer samme forordnings artikel 7, stk. 2, at »[s]tk. 1 finder anvendelse, selv om registreringshindringerne
kun er til stede i en del af Fællesskabet«.
Den almene interesse, der ligger til grund for artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 40/94, er sammenfaldende med varemærkets
væsentligste funktion, der er over for forbrugeren eller den endelige bruger at garantere oprindelsen af varen eller tjenesteydelsen,
som er omfattet af varemærket. Den absolutte registreringshindring i artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94 har
til formål at gøre det muligt for forbrugeren eller den endelige bruger uden risiko for vildledning at adskille denne vare
eller tjenesteydelse i forhold til dem, der har en anden oprindelse (jf. i denne retning Domstolens dom af 8.5.2008, sag C-304/06 P,
Eurohypo mod KHIM, Sml. I, s. 3297, præmis 56 og den deri nævnte retspraksis). Den omstændighed, at et varemærke har fornødent
særpræg i henhold til nævnte bestemmelse, betyder, at varemærket er egnet til at identificere den vare eller tjenesteydelse,
for hvilken det er søgt registreret, som hidrørende fra en bestemt virksomhed og dermed til at adskille denne vare eller tjenesteydelse
fra andre virksomheders (jf. Domstolens dom af 4.10.2007, sag C-144/06 P, Henkel mod KHIM, Sml. I, s. 8109, præmis 34, og
af 21.1.2010, sag C-398/08 P, Audi mod KHIM, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 33 og den deri nævnte retspraksis).
Det er hertil ikke nødvendigt, at mærket giver præcise oplysninger om identiteten af den producent, der har fremstillet varen,
eller den, der har præsteret tjenesteydelsen. Det er tilstrækkeligt, at varemærket giver mulighed for, at den pågældende omsætningskreds
kan adskille den vare eller tjenesteydelse, som det omfatter, fra dem, der har en anden kommerciel oprindelse, og at det giver
mulighed for at fastslå, at alle de varer eller tjenesteydelser, som det omfatter, er blevet fremstillet, markedsført eller
leveret under kontrol af varemærkeindehaveren, der er ansvarlig for deres kvalitet (jf. Rettens dom af 10.10.2008, forenede
sager T-387/06 – T-390/06, Inter-Ikea mod KHIM (gengivelse af en palle), ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 27, og
dommen i sagen THINKING HEAD, nævnt i præmis 38 ovenfor, præmis 26).
Derimod giver de tegn, der mangler fornødent særpræg i bestemmelsens forstand, ikke den relevante kundekreds mulighed for
ved en senere erhvervelse af de pågældende varer eller tjenesteydelser at gentage oplevelsen, hvis den er positiv, eller undgå
den, hvis den er negativ. Dette er navnlig tilfældet med tegn, som er almindeligt anvendt ved markedsføringen af de pågældende
varer eller tjenesteydelser. Disse tegn anses nemlig for at være uegnede til at udøve varemærkets væsentligste funktion, nemlig
at identificere den pågældende vares eller tjenesteydelses oprindelse (jf. i denne retning Rettens dom af 12.3.2008, sag T-341/06,
Compagnie générale de diététique mod KHIM (GARUM), ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 29 og den deri nævnte retspraksis).
Endvidere skal spørgsmålet om fornødent særpræg bedømmes i forhold til dels de varer og tjenesteydelser, for hvilke der er
ansøgt om registrering, dels opfattelsen hos den berørte kundekreds, som er almindeligt oplyst og rimeligt opmærksom og velunderrettet
(jf. dommen i sagen Audi mod KHIM, nævnt i præmis 44 ovenfor, præmis 34 og den deri nævnte retspraksis, og dommen i sagen
om gengivelse af en palle, nævnt i præmis 44 ovenfor, præmis 28 og den deri nævnte retspraksis).
Hvad endelig angår varemærker, der består af tegn eller angivelser, der i øvrigt finder anvendelse som reklameslogans, kvalitetsangivelser
eller opfordringer til at købe de varer eller tjenesteydelser, som dette varemærke vedrører, er registrering derimod ikke
som sådan udelukket på grund af en sådan anvendelse. Hvad angår bedømmelsen af, om sådanne varemærker har fornødent særpræg,
skal der ikke anvendes strengere kriterier på disse end dem, der anvendes på andre typer af tegn (jf. dommen i sagen Audi
mod KHIM, nævnt i præmis 44 ovenfor, præmis 35 og 36 og den deri nævnte retspraksis).
Hvad for det første angår fastlæggelsen af den relevante kundekreds, som ikke i sig selv er bestridt i det foreliggende tilfælde,
må det fastslås, at tjenesteydelser i klasse 37 i Nicearrangementet, som ansøgningen om registrering af ordmærket INSULATE
FOR LIFE vedrører, udgør bygge- og anlægsydelser samt reparations- og installationsydelser inden for byggesektoren, bl.a.
for opførelse af huse. Disse tjenesteydelser er således både kendt af en specialiseret professionel kundekreds og – ganske
vist i en mindre udstrækning – af en gennemsnitsforbruger. Henset til at det omstridte ordmærke består af tre ord fra det
engelske sprog, er den relevante kundekreds den, der behersker dette sprog, hvilket udgør en betydelig del af den europæiske
offentlighed.
Det skal endvidere undersøges, om appelkammeret foretog en korrekt analyse af betydningen af de forskellige bestanddele samt
af det ansøgte varemærke i sin helhed set fra den relevante kundekreds’ synsvinkel, da det fastslog, at det ikke havde fornødent
særpræg for de omhandlede tjenesteydelser.
Således som det er anerkendt i retspraksis, skal der ved sammensatte ordmærker tages hensyn til disses relevante betydning,
hvilken fastslås på grundlag af alle de bestanddele, tegnene er sammensat af, og ikke på grundlag af en enkelt af disse bestanddele
(Rettens dom af 6.11.2007, sag T-28/06, RheinfelsQuellen H. Hövelmann mod KHIM (VOM URSPRUNG HER VOLLKOMMEN), Sml. II, s. 4413,
præmis 32). Bedømmelsen af, om sådanne tegn har særpræg, kan således ikke begrænses til en undersøgelse af deres ord eller
bestanddele hver for sig, men der skal under alle omstændigheder lægges vægt på den relevante kundekreds’ helhedsindtryk af
disse varemærker og ikke på den formodning, at bestanddele, der isoleret betragtet ikke har fornødent særpræg, ikke kan få
dette, såfremt de kombineres. Det forhold alene, at hver af disse bestanddele taget hver for sig mangler fornødent særpræg,
udelukker således ikke, at den kombination, som de udgør, kan have et sådant (dommen i sagen Eurohypo mod KHIM, nævnt i præmis
44 ovenfor, præmis 41). Ved bedømmelsen af, hvorvidt et varemærke mangler fornødent særpræg, skal der med andre ord tages
hensyn til det helhedsindtryk, som det giver. Dette betyder imidlertid ikke, at der ikke er grund til i første omgang at foretage
en undersøgelse hver for sig af de forskellige bestanddele, der er anvendt ved udformningen af det omhandlede varemærke. Det
kan faktisk være nyttigt, at der i forbindelse med den samlede vurdering foretages en undersøgelse af hver enkelt af de bestanddele,
som det pågældende varemærke består af (jf. i denne retning Domstolens dom af 25.10.2007, sag C-238/06 P, Develey mod KHIM,
Sml. I, s. 9375, præmis 82, og dommen i sagen THINKING AHEAD, nævnt i præmis 38 ovenfor, præmis 31).
Det bemærkes i den forbindelse, at sagsøgeren ikke har bestridt, at ordet »insulate« ikke har en anden betydning end at isolere.
Selv om sagsøgeren har gjort gældende, at ordkombinationen »for life« – der på uadskillelig vis forbinder præpositionen »for«
med substantivet »life« – ikke umiddelbart af den relevante kundekreds opfattes på den måde, at den betyder »holder hele livet«
eller »for en livslang periode«, må et sådant argument forkastes. Sagsøgeren har nemlig ikke angivet nogen anden betydning
og har alene vagt gjort gældende, at denne ordkombination har forskellige bibetydninger og giver anledning til adskillige
associationer og antydninger. Såfremt de to bestanddele »insulate« og »for life« kombineres i ordmærket INSULATE FOR LIFE,
må de derfor umiddelbart forstås som en angivelse af en isoleringsevne, der er holdbar, eller som holder hele livet. Dette
tegn frembyder således ingen usædvanlig eller tvetydig karakter på baggrund af syntaktiske, grammatiske, fonetiske og/eller
semantiske regler for det engelske sprog, som kan anspore den relevante kundekreds, som er almindeligt oplyst, rimeligt opmærksom
og velunderrettet, til at associere med noget andet.
Appelkammeret var således berettiget til at fastslå, at den relevante kundekreds i forhold til de omhandlede tjenesteydelser
umiddelbart og uden større analytisk overvejelse vil opfatte ordmærket INSULATE FOR LIFE som en henvisning til tjenesteydelser
med lang holdbarhed, der er knyttet til anvendelsen af et særligt resistent isoleringsmateriale, og ikke som en angivelse
af den handelsmæssige oprindelse af de pågældende tjenesteydelser (jf. den anfægtede afgørelses punkt 19). I modsætning til
hvad sagsøgeren har gjort gældende som svar på et skriftligt spørgsmål fra Retten, har dette ordmærke ikke, selv ikke som
lovprisende eller salgsfremmende slogan, en tilstrækkelig grad af originalitet eller prægnans, der gør det nødvendigt for
den omhandlede kundekreds at udøve et minimum af fortolkningsindsats, gøre sig overvejelser eller foretage en analyse (jf.
i denne retning dommen i sagen Audi mod KHIM, nævnt i præmis 44 ovenfor, præmis 44, 45 og 56-59), idet denne kundekreds umiddelbart
vil associere det med de omhandlede tjenesteydelser, som kan markedsføres af enhver virksomhed inden for bygge- og isoleringssektoren.
Det må derfor fastslås, at det var med rette, at appelkammeret fastslog, at ordmærket INSULATE FOR LIFE ikke havde fornødent
særpræg i henhold til artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94 for så vidt angår tjenesteydelserne i klasse 37
i Nicearrangementet, og stadfæstede afslaget på registrering af ordmærket som EF-varemærke, uden at det er fornødent at udtale
sig om spørgsmålet om, hvorvidt dette tegn ligeledes er beskrivende for de pågældende tjenesteydelser.
Herefter skal Harmoniserinskontoret frifindes i det hele.

Sagens omkostninger
Ifølge artikel 87, stk. 2, i Rettens procesreglement pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, såfremt
der er nedlagt påstand herom.
Da sagsøgeren har tabt sagen, bør det pålægges denne at betale sagens omkostninger i overensstemmelse med Harmoniseringskontorets
påstand herom.
På grundlag af disse præmisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Første Afdeling):
1)
Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) frifindes.
2)
Paroc Oy AB betaler sagens omkostninger.
Azizi
Cremona
Frimodt Nielsen
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 8. februar 2011.
Underskrifter
*
Processprog: engelsk.