CELEX: 62012CJ0575
Ennakkoratkaisupyyntö
Vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alue
Asetus (EY) N:o 810/2009
24 artiklan 1 kohta ja 34 artikla
Yhtenäinen viisumi
Yhtenäisen viisumin mitätöinti tai kumoaminen
Mitätöityyn matkustusasiakirjaan kiinnitetyn yhtenäisen viisumin voimassaolo
Asetus (EY) N:o 562/2006
5 artiklan 1 kohta ja 13 artiklan 1 kohta
Rajatarkastukset
Maahantuloedellytykset
Kansallinen lainsäädäntö, jossa edellytetään voimassa olevaan matkustusasiakirjaan kiinnitettyä voimassa olevaa viisumia

Ennakkoratkaisupyyntö koskee henkilöiden liikkumista rajojen yli koskevasta yhteisön säännöstöstä 15.3.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 562/2006 (Schengenin rajasäännöstö) (
EUVL L 105, s. 1
), sellaisena kuin se on muutettuna 25.3.2010 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 265/2010 (
EUVL L 85, s. 1
; jäljempänä Schengenin rajasäännöstö), ja yhteisön viisumisäännöstön laatimisesta 13.7.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 810/2009 (viisumisäännöstö) (
EUVL L 243, s. 1
) tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat lentoyhtiö Air Baltic Corporation AS (jäljempänä Air Baltic) ja Valsts robežsardze (rajavartiolaitos) ja joka koskee viimeksi mainitun päätöstä määrätä Air Balticille hallinnollinen rahamääräinen seuraamus siitä, että se kuljetti Latviaan henkilön, jolla ei ollut rajanylitykseen tarvittavia matkustusasiakirjoja.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Schengenin rajasäännöstö
Schengenin rajasäännöstön johdanto-osan 4, 6, 7, 8 ja 19 perustelukappaleen sanamuoto on seuraava:
”(4)
Rajavalvontaa koskevan yhteisen lainsäädännön antaminen erityisesti säännöstöä konsolidoimalla ja kehittämällä on ulkorajojen valvontaa koskevan yhteisen politiikan keskeisiä osia – –
– –
(6)
Rajavalvonta on niiden jäsenvaltioiden edun mukaista, joiden ulkorajoilla sitä toteutetaan, mutta se on myös kaikkien niiden jäsenvaltioiden edun mukaista, jotka ovat lakkauttaneet sisärajavalvonnan. Rajavalvonnan olisi autettava torjumaan laitonta maahanmuuttoa ja ihmiskauppaa ja ehkäisemään jäsenvaltioiden sisäiseen turvallisuuteen, yleiseen järjestykseen, kansanterveyteen ja kansainvälisiin suhteisiin kohdistuvat uhkat.
(7)
Rajatarkastukset olisi suoritettava ihmisarvoa täysin kunnioittaen. Rajavalvonta olisi suoritettava ammattimaisesti ja kohteliaasti, ja sen olisi oltava oikeassa suhteessa asetettuihin tavoitteisiin.
(8)
Rajavalvontaan kuuluvat paitsi henkilöihin rajanylityspaikoilla kohdistettavat tarkastukset ja rajanylityspaikkojen välisen rajaosuuden valvonta myös sisäiselle turvallisuudelle aiheutuvien riskien analyysi ja niiden uhkien analyysi, joita saattaa kohdistua ulkorajojen turvallisuuteen. Sen vuoksi on tarpeen vahvistaa edellytykset, perusteet ja yksityiskohtaiset säännöt, joilla säännellään sekä rajanylityspaikoilla suoritettavia tarkastuksia että valvontaa.
– –
(19)
Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla toteuttaa tämän asetuksen tavoitetta, joka on henkilöiden liikkumista rajojen yli koskevien sääntöjen vahvistaminen, vaan se voidaan sen vuoksi paremmin saavuttaa yhteisön tasolla, joten yhteisö voi toteuttaa toimenpiteitä [SEU] 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. – –”
Kyseisen säännöstön 1 artiklassa, jonka otsikko on ”Aihe ja periaatteet”, säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa säädetään siitä, ettei Euroopan unionin jäsenvaltioiden välisiä sisärajoja ylittäviin henkilöihin kohdisteta rajavalvontaa.
Siinä vahvistetaan säännöt Euroopan unionin jäsenvaltioiden ulkorajoja ylittäviin henkilöihin kohdistuvasta rajavalvonnasta.”
Kyseisen säännöstön 2 artiklan 10 alakohdan mukaan ”rajatarkastuksilla” tarkoitetaan ”rajanylityspaikoilla suoritettavia tarkastuksia, joiden tarkoituksena on varmistaa, että henkilöt ja heidän kulkuneuvonsa sekä heidän hallussaan olevat esineet voidaan päästää jäsenvaltioiden alueelle tai pois sieltä”.
Saman säännöstön 5 artiklan, jonka otsikko on ”Kolmansien maiden kansalaisten maahantuloedellytykset”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Kolmannen maan kansalaisen maahantuloedellytykset enintään kolmen kuukauden pituista oleskelua varten kuuden kuukauden ajanjaksoa kohden ovat seuraavat:
a)
hänellä on hallussaan voimassa oleva matkustusasiakirja tai rajanylitykseen oikeuttavat asiakirjat;
b)
hänellä on voimassa oleva viisumi, jos se vaaditaan luettelon vahvistamisesta kolmansista maista, joiden kansalaisilla on oltava viisumi ulkorajoja ylittäessään, ja niistä kolmansista maista, joiden kansalaisia tämä vaatimus ei koske, 15 päivänä maaliskuuta 2001 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 539/2001 [(
EYVL L 81, s. 1
)] nojalla – –;
c)
hän näyttää toteen suunnitellun oleskelun tarkoituksen ja edellytykset ja hänellä on toimeentuloon tarvittavat varat ottaen huomioon sekä suunnitellun oleskelun kesto että lähtömaahan paluu tai kauttakulkumatka sellaiseen kolmanteen maahan, jonne hänen pääsynsä on varma, tai hän kykenee hankkimaan laillisesti tällaiset varat;
d)
häntä ei ole määrätty maahantulokieltoon Schengenin tietojärjestelmässä (SIS);
e)
hänen ei katsota voivan vaarantaa minkään jäsenvaltion yleistä järjestystä, sisäistä turvallisuutta, kansanterveyttä eikä kansainvälisiä suhteita eikä häntä etenkään ole jäsenvaltioiden kansallisissa tietokannoissa samoin perustein määrätty maahantulokieltoon.”
Schengenin rajasäännöstön 5 artiklan 4 kohdassa säädetään, että saman artiklan 1 kohdasta poiketen maahantulo jäsenvaltioiden alueelle sallitaan tai voidaan sallia tietyissä erityistilanteissa oleville kolmansien maiden kansalaisille, vaikka he eivät täytä viimeksi mainitussa kohdassa säädettyjä edellytyksiä.
Schengenin rajasäännöstön 6 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa täsmennetään, että toimenpiteiden, joita rajavartijat tehtäviään hoitaessaan toteuttavat, on oltava oikeassa suhteessa toimenpiteille asetettuihin tavoitteisiin.
Saman säännöstön 7 artiklan, jonka otsikko on ”Henkilöiden rajatarkastukset”, 1 ja 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Rajavartijat valvovat rajanylitysliikennettä ulkorajoilla tarkastuksin. Tarkastukset suoritetaan tämän luvun säännösten mukaisesti.
– –
3.   Kolmansien maiden kansalaisille tehdään perusteellinen tarkastus heidän saapuessaan maahan ja poistuessaan maasta.
a)
Perusteelliseen maahantulotarkastukseen kuuluu 5 artiklan 1 kohdassa säädettyjen maahantuloedellytysten ja soveltuvin osin oleskeluun ja ammattitoiminnan harjoittamiseen oikeuttavien asiakirjojen tarkistaminen. Tätä varten on tarkistettava yksityiskohtaisesti seuraavat seikat:
i)
tarkastetaan, että kolmannen maan kansalaisella on rajan ylittämiseen oikeuttava asiakirja, jonka voimassaolo ei ole päättynyt, ja että asiakirjaan on tarvittaessa liitetty vaadittu viisumi tai oleskelulupa;
– –
iii)
tarkastetaan asianomaisen kolmannen maan kansalaisen matkustusasiakirjassa olevat maahantulo- ja maastalähtöleimat ja verrataan maahantulo- ja maastalähtöpäivämääriä sen tarkistamiseksi, ettei henkilö ole jo ylittänyt jäsenvaltioiden alueella oleskelun sallittua enimmäisaikaa;
– –”
Kyseisen säännöstön 8 artiklan 1 kohdassa täsmennetään, että rajoilla suoritettavia rajatarkastuksia voidaan lieventää poikkeuksellisten ja odottamattomien olosuhteiden vuoksi.
Schengenin rajasäännöstön 10 artiklan 1 ja 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Kolmansien maiden kansalaisten matkustusasiakirjat leimataan järjestelmällisesti maahantulon ja maastalähdön yhteydessä. Maahantulo- tai maastalähtöleima merkitään erityisesti seuraaviin asiakirjoihin:
a)
kolmansien maiden kansalaisten rajanylitykseen oikeuttavat asiakirjat, joissa on voimassa oleva viisumi;
– –
3.   – –
Kolmannen maan kansalaisen pyynnöstä maahantulo- tai maastalähtöleiman merkitsemisestä voidaan poikkeuksellisesti luopua, jos leiman merkitseminen saattaisi aiheuttaa asianomaiselle vakavaa haittaa. Tällaisessa tapauksessa maahantulo tai maastalähtö on kirjattava erilliseen asiakirjaan, jossa on nimi ja passin numero. Asiakirja on annettava kolmannen maan kansalaiselle.”
Schengenin rajasäännöstön 13 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Pääsy jäsenvaltioiden alueelle on evättävä kolmannen maan kansalaiselta, joka ei täytä kaikkia 5 artiklan 1 kohdassa säädettyjä maahantuloedellytyksiä ja joka ei kuulu 5 artiklan 4 kohdassa tarkoitettuihin henkilöryhmiin. Tämä ei kuitenkaan rajoita turvapaikkaoikeutta koskevien erityismääräysten soveltamista eikä kansainvälistä suojelua tai viisumien myöntämistä pitkäaikaista oleskelua varten.
2.   Pääsy voidaan evätä vain perustellulla päätöksellä, jossa ilmoitetaan epäämisen täsmälliset syyt. Päätöksen tekee kansallisen lainsäädännön mukaan toimivaltainen viranomainen. Se tulee voimaan välittömästi.
Perusteltu päätös, jossa ilmoitetaan epäämisen täsmälliset syyt, annetaan liitteessä V olevassa B osassa olevalla vakiomuotoisella lomakkeella, jonka pääsyn epäämisasioissa kansallisen lainsäädännön mukaan toimivaltainen viranomainen täyttää. Täytetty vakiomuotoinen lomake annetaan asianomaiselle kolmannen maan kansalaiselle, jonka on merkittävä lomakkeeseen kuittaus pääsyn epäämispäätöksen vastaanottamisesta.
3.   Henkilöillä, joiden pääsy on evätty, on oikeus hakea muutosta päätökseen. Muutoksenhaku on tehtävä kansallisen lainsäädännön mukaisesti. – –
– –
6.   Pääsyn epäämistä koskevat yksityiskohtaiset säännöt ovat liitteessä V olevassa A osassa.”
Saman säännöstön liitteessä V olevan A osan 1 kohdan b alakohdassa säädetään, että jos maahanpääsy evätään, toimivaltaisen rajavartijan on merkittävä pysyvällä musteella pääsyn epäämisen perustetta vastaava kirjaintunnus tai ‑tunnukset, jotka luetellaan pääsyn epäämistä koskevassa vakiolomakkeessa.
Kyseisen säännöstön liitteessä V olevassa B osassa olevaan lomakkeeseen sisältyy muun muassa yhdeksän ruudun sarja, jonka käyttäminen mahdollistaa sen, että toimivaltaiset viranomaiset voivat ilmoittaa rajalta käännyttämisen täsmälliset syyt.
Viisumisäännöstö
Viisumisäännöstön johdanto-osan kolmannen perustelukappaleen sanamuoto on seuraava:
”Viisumipolitiikkaa koskevan yhteisen säännöstön laatiminen erityisesti konsolidoimalla ja kehittämällä voimassa olevaa yhteisön säännöstöä ([tarkastusten asteittaisesta lakkauttamisesta yhteisillä rajoilla] 14 päivänä kesäkuuta 1985 [Belgian, Alankomaiden ja Luxemburgin (Benelux-)talousliiton valtioiden, Saksan liittotasavallan ja Ranskan tasavallan hallitusten välillä] tehdyn Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyn yleissopimuksen [(
EYVL 2000, L 239, s. 19
), joka allekirjoitettiin Schengenissä 19.6.1990,] ja yhteisen konsuliohjeiston asiaa koskevat määräykset – –) on olennainen osa – – yhteisen viisumipolitiikan kehittämistä edelleen osana monikerroksista järjestelmää, jonka avulla pyritään helpottamaan laillista matkustamista ja torjumaan laitonta maahanmuuttoa yhdenmukaistamalla kansallista lainsäädäntöä ja paikallisten konsuliedustustojen menettelyjä yhä enemmän.”
Edellä mainitun säännöstön 24 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä ja toisessa alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Viisumin voimassaoloajasta ja sallitun oleskelun kestosta päätetään 21 artiklan mukaisesti suoritetun hakemuksen käsittelyn perusteella.
Viisumi voidaan myöntää yhtä, kahta tai useampaa maahantuloa varten. Voimassaoloaika saa olla enintään viisi vuotta.”
Kyseisen säännöstön 29 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Tulostettu viisumitarra – – kiinnitetään matkustusasiakirjaan – –
2.   Jos myöntävä jäsenvaltio ei tunnusta hakijan matkustusasiakirjaa, käytetään viisumin kiinnittämiseen tarkoitettua erillistä lomaketta.”
Saman säännöstön 30 artiklassa täsmennetään, että ”pelkkä yhtenäisen viisumin – – hallussapito ei ilman muuta merkitse maahantulo-oikeutta”.
Viisumisäännöstön 33 artiklassa mahdollistetaan tietyissä erityisissä olosuhteissa myönnetyn viisumin voimassaoloajan ja/tai sallitun oleskelun keston jatkaminen.
Kyseisen säännöstön 34 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Viisumi mitätöidään, jos käy ilmi, että viisumin myöntämistä koskevat edellytykset eivät täyttyneet sen myöntämisajankohtana, erityisesti, jos on vakavia perusteita olettaa, että viisumi on saatu vilpillisesti. Viisumin mitätöivät periaatteessa sen myöntäneen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset. Toisen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset voivat mitätöidä viisumin – –
2.   Viisumi kumotaan, jos käy ilmi, että sen myöntämistä koskevat edellytykset eivät enää täyty. Viisumin kumoavat periaatteessa sen myöntäneen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset. Toisen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset voivat kumota viisumin – –”
Latvian oikeus
Maahanmuuttolain (Imigrācijas likums), joka on annettu 20.11.2002 (Latvijas Vēstnesis, 2000, nro 169), 4 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Ulkomaalaisella on oikeus tulla Latvian tasavallan alueelle ja oleskella siellä, jos hänen hallussaan on samanaikaisesti
1)
voimassa oleva matkustusasiakirja – –
2)
voimassa olevassa matkustusasiakirjassa oleva voimassa oleva viisumi – –”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Air Baltic kuljetti 8.10.2010 Latviaan Moskovan ja Riian välisellä lennolla Intian kansalaista, joka esitti Riian lentoasemalla tehdyssä rajatarkastuksessa voimassa olevan Intian passin, josta puuttui yhtenäinen viisumi, sekä mitätöidyn Intian passin, johon oli kiinnitetty Italian tasavallan myöntämä sellainen yhtenäinen viisumi useita maahantulokertoja varten, jonka voimassaoloaika oli 25.5.2009–25.5.2014. Mitätöidyssä passissa oli seuraava merkintä: ”mitätön passi. Passiin sisältyviä voimassa olevia viisumeja ei ole mitätöity.”
Kyseiseltä Intian kansalaiselta evättiin pääsy Latvian alueelle sillä perusteella, ettei hänellä ollut voimassa olevaa viisumia.
Valsts robežsardze määräsi 14.10.2010 tekemällään päätöksellä Air Balticille 2000 Latvian latin (LVL) suuruisen hallinnollisen rahamääräisen seuraamuksen sillä perusteella, että kuljettaessaan kyseistä Intian kansalaista Air Baltic oli syyllistynyt hallinnollisten sääntöjen rikkomiseen, joka muodostui sellaisen henkilön kuljettamisesta Latviaan, jolla ei ollut rajanylitykseen tarvittavia matkustusasiakirjoja.
Air Balticin kyseisestä päätöksestä Valsts robežsardzen päällikölle tekemä oikaisuvaatimus hylättiin 9.12.2010 tehdyllä päätöksellä.
Air Baltic nosti näin ollen viimeksi mainitusta päätöksestä kanteen administratīvā rajona tiesassa (ensimmäisen oikeusasteen hallintotuomioistuin). Kyseinen tuomioistuin hylkäsi Air Balticin kanteen 12.8.2011 antamallaan tuomiolla.
Air Baltic valitti kyseisestä tuomiosta ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen.
Tässä tilanteessa Administratīvā apgabaltiesa (hallinnollinen muutoksenhakutuomioistuin), joka katsoi, että Schengenin rajasäännöstön ja viisumisäännöstön tulkinta on tarpeen sen käsiteltävänä olevan asian ratkaisemiseksi, päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko [Schengenin rajasäännöstön] 5 artiklaa tulkittava siten, että kolmannen maan kansalaisen maahantulon välttämättömänä ennakkoedellytyksenä on se, että hänellä on voimassa olevaan matkustusasiakirjaan liitetty voimassa oleva viisumi?
2)
Johtaako sen matkustusasiakirjan mitätöinti, johon viisumitarra oli kiinnitetty, [viisumisäännöstön] säännösten mukaan myös myönnetyn viisumin pätemättömyyteen?
3)
Ovatko kansalliset oikeussäännöt, joissa kolmannen maan kansalaisen maahantulon välttämättömänä ennakkoedellytyksenä on se, että hänellä on voimassa olevaan matkustusasiakirjaan liitetty voimassa oleva viisumi, [Schengenin rajasäännöstön] ja [viisumisäännöstön] säännösten mukaisia?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Toinen kysymys
Toisella kysymyksellään, jota on tarkasteltava ensiksi, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko viisumisäännöstön 24 artiklan 1 kohtaa ja 34 artiklaa tulkittava siten, että se, että kolmannen maan viranomainen mitätöi matkustusasiakirjan, johtaa ilman eri toimenpiteitä kyseiseen asiakirjaan kiinnitetyn yhtenäisen viisumin pätemättömyyteen.
Tässä yhteydessä on todettava, että viisumisäännöstön 24 artiklan 1 kohdan mukaan toimivaltainen viranomainen päättää yhtenäisen viisumin myöntämisen yhteydessä kyseisen viisumin voimassaoloajasta. Tämän jälkeen kyseistä voimassaoloaikaa voidaan jatkaa kyseisen säännöstön 33 artiklan perusteella tietyissä erityisissä olosuhteissa.
Kyseisen säännöstön 34 artiklan 1 ja 2 kohdassa kuitenkin säädetään, että viisumi mitätöidään, jos käy ilmi, että myöntämistä koskevat edellytykset eivät täyttyneet sen myöntämisajankohtana, ja se kumotaan, jos käy ilmi, että kyseiset edellytykset eivät enää täyty.
Yhtenäinen viisumi pysyy siis voimassa ainakin siihen saakka, kunnes sen myöntäneen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen kyseisen viisumin myöntämisen yhteydessä päättämä voimassaoloaika päättyy, jollei sitä mitätöidä tai kumota ennen kyseisen voimassaoloajan päättymistä viisumisäännöstön 34 artiklan nojalla.
Kyseisen artiklan 1 ja 2 kohdasta ilmenee, että yhtenäisen viisumin mitätöinti tai kumoaminen edellyttää sitä, että sen myöntäneen jäsenvaltion tai toisen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset tekevät tästä erityisen päätöksen. Kolmannen maan viranomainen ei ole näin ollen toimivaltainen mitätöimään yhtenäistä viisumia.
Tällaisen viranomaisen tekemän päätöksen, joka koskee sellaisen matkustusasiakirjan mitätöintiä, johon on kiinnitetty yhtenäinen viisumi, ei voida näin ollen katsoa merkitsevän ilman eri toimenpiteitä kyseisen viisumin mitätöintiä tai kumoamista.
Lisäksi viisumisäännöstön 34 artiklasta ilmenee, että toimivaltainen viranomainen voi mitätöidä yhtenäisen viisumin ainoastaan sellaisen perusteen nojalla, joka on yhtenevä kyseisen säännöstön 32 artiklan 1 kohdassa ja 35 artiklan 6 kohdassa säädettyjen epäämisperusteiden kanssa (ks. vastaavasti tuomio Koushkaki, C‑84/12,
EU:C:2013:862
, 42 ja 43 kohta). Näin ollen ainoa viisumin mitätöintiperuste, joka koskee suoraan matkustusasiakirjaa, on kyseessä kyseisen säännöstön 32 artiklan 1 kohdan a alakohdan i alakohdan nojalla tilanteessa, jossa viisumin myöntämisen yhteydessä esitetty matkustusasiakirja oli virheellinen, väärä tai väärennetty. Tästä seuraa, että matkustusasiakirjan, johon on kiinnitetty viisumi viisumin myöntämisen jälkeen, mitätöinti ei kuulu perusteisiin, joilla toimivaltainen viranomainen voi perustella viisumin mitätöinnin.
Edellä esitetyn perusteella toiseen kysymykseen on vastattava, että viisumisäännöstön 24 artiklan 1 kohtaa ja 34 artiklaa on tulkittava siten, että se, että kolmannen maan viranomainen mitätöi matkustusasiakirjan, ei johda ilman eri toimenpiteitä kyseiseen asiakirjaan kiinnitetyn yhtenäisen viisumin pätemättömyyteen.
Ensimmäinen kysymys
Ensimmäisellä kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko Schengenin rajasäännöstön 5 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä kyseisen säännöstön 13 artiklan 1 kohdan kanssa, tulkittava siten, että sen mukaan kolmansien maiden kansalaisten pääsy jäsenvaltioiden alueelle edellyttää, että esitetty voimassa oleva viisumi on rajatarkastusta tehtäessä välttämättä kiinnitettynä voimassa olevaan matkustusasiakirjaan.
Tässä yhteydessä on todettava, että Schengenin rajasäännöstön 13 artiklan 1 kohdassa säädetään, että pääsy jäsenvaltioiden alueelle on evättävä kolmannen maan kansalaiselta, joka ei täytä kaikkia kyseisen säännöstön 5 artiklan 1 kohdassa säädettyjä maahantuloedellytyksiä ja joka ei kuulu viimeksi mainitun artiklan 4 kohdassa tarkoitettuihin henkilöryhmiin.
Kyseisen säännöstön 5 artiklan 1 kohdan mukaan kaksi ensimmäistä kolmansien maiden kansalaisten jäsenvaltioiden alueelle pääsyä koskevaa edellytystä ovat yhtäältä se, että heillä on hallussaan voimassa oleva matkustusasiakirja, joka oikeuttaa rajanylitykseen, ja toisaalta se, että heillä on voimassa oleva viisumi, jos se vaaditaan asetuksen N:o 539/2001 nojalla.
Näin ollen on todettava, että kyseisen säännöksen sanamuodossa erotetaan toisistaan Schengenin rajasäännöstön 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetty maahantuloedellytys, joka koskee matkustusasiakirjan hallussapitoa, ja kyseisen 1 kohdan b alakohdassa vahvistettu maahantuloedellytys, joka koskee viisumin hallussapitoa, ilman, että siinä mainitaan millään tavalla, että se, että viisumi oli kiinnitettynä rajanylityspäivänä voimassa olevaan matkustusasiakirjaan, olisi maahantuloedellytys.
Kuten Latvian ja Suomen hallitukset ovat korostaneet, tietyissä Schengenin rajasäännöstön 7 artiklan 3 kohdan a alakohdan i alakohdan kieliversioissa, kuten espanjan-, viron-, italian- ja latviankielisissä versioissa, ilmaistaan sen sijaan ajatus siitä, että toimivaltaisten viranomaisten on varmistuttava rajatarkastuksia tehtäessä siitä, että kolmannen maan kansalaisella on voimassa oleva matkustusasiakirja, johon on kiinnitetty viisumi.
Useimpien muiden Schengenin rajasäännöstön kyseisen säännöksen kieliversioiden eli tanskan-, saksan-, kreikan-, englannin-, ranskan-, liettuan-, unkarin-, maltan-, hollannin-, puolan-, portugalin-, sloveenin- ja ruotsinkielisten versioiden sanamuoto on kuitenkin sellainen, että siinä ei mainita, että viisumin on välttämättä oltava kiinnitettynä rajanylityspäivänä voimassa olevaan matkustusasiakirjaan, kun taas muut kieliversiot, kuten tšekin- ja suomenkieliset versiot, ovat tässä yhteydessä tietyllä tavalla moniselitteisiä.
Unionin oikeuden säännöksen yhtenäisen tulkinnan tarve edellyttää, että unionin oikeuden säännöksen erikielisten versioiden poiketessa toisistaan kyseessä olevaa säännöstä on tulkittava sen säännöstön asiayhteyden ja tavoitteen mukaan, jonka osa säännös on (ks. vastaavasti tuomio DR ja TV2 Danmark, C-510/10,
EU:C:2012:244
, 45 kohta ja tuomio Bark, C-89/12,
EU:C:2013:276
, 40 kohta).
Ensinnäkin Schengenin rajasäännöstön 5 artiklan 1 kohdan ja 7 artiklan 3 kohdan a alakohdan i alakohdan asiayhteydestä on todettava, että Schengenin rajasäännöstön 7 artikla kuuluu kyseisen säännöstön II osaston II lukuun, jonka otsikko on ”Ulkorajojen valvonta ja pääsyn epääminen”, kun taas saman säännöstön 5 artikla kuuluu kyseisen II osaston I lukuun, jonka otsikko on ”Ulkorajojen ylittäminen ja maahantuloedellytykset”.
Lisäksi sekä Schengenin rajasäännöstön 7 artiklan otsikosta että saman artiklan 3 kohdan a alakohdan sanamuodosta ilmenee, että kyseisen säännöksen tarkoituksena ei ole kolmansien maiden kansalaisten maahantuloedellytysten vahvistaminen vaan perusteelliseen tarkastukseen, joka toimivaltaisten viranomaisten on tehtävä varmistuakseen muun muassa siitä, että kolmansien maiden kansalaiset täyttävät kyseisen säännöstön 5 artiklan 1 kohdassa vahvistetut maahantuloedellytykset, liittyvien erilaisten näkökohtien täsmentäminen.
On myös korostettava sitä, että kyseisen säännöstön 13 artiklan 2 kohdassa säädetään, että maahantulon epäämistä koskevan päätöksen täsmälliset syyt on ilmoitettava kolmannen maan kansalaiselle saman säännöstön liitteessä V olevassa B osassa olevalla vakiomuotoisella lomakkeella.
Kyseisessä lomakkeessa oleviin yhdeksään ruutuun, joita toimivaltaiset viranomaiset rastittavat ilmoittaakseen maahantulon epäämistä koskevan päätöksen perusteet, kuuluu useita erillisiä ruutuja, jotka koskevat esitettyä matkustusasiakirjaa ja esitettyä viisumia. Kyseiseen lomakkeeseen ei sen sijaan sisälly yhtään ruutua, joka mahdollistaisi maahantulon epäämisen perustelemisen sillä, että esitetty voimassa oleva viisumi ei ole kiinnitettynä rajanylityspäivänä voimassa olevaan matkustusasiakirjaan.
Lisäksi viisumisäännöstön 29 artiklan 2 kohdasta ilmenee, että unionin lainsäätäjän tarkoituksena ei ole ollut sulkea täysin pois mahdollisuutta päästä jäsenvaltioiden alueelle ilman voimassa olevaan matkustusasiakirjaan kiinnitettyä viisumia, sillä se on nimenomaisesti säätänyt mahdollisuudesta kiinnittää viisumi erilliselle lomakkeelle siinä tapauksessa, että myöntävä jäsenvaltio ei tunnusta sille esitettyä matkustusasiakirjaa.
Lisäksi viisumilla, jonka voimassaoloaika ei ole päättynyt ja joka on kiinnitetty matkustusasiakirjaan, joka on mitätöity kyseisen viisumin myöntämisen jälkeen, ei olisi vaikutusta tällaisen mitätöinnin jälkeen, jos sitä ei voitaisi enää esittää jäsenvaltioiden alueelle pääsemiseksi, vaikka se esitettäisiin yhdessä voimassa olevan matkustusasiakirjan kanssa. Tällainen Schengenin rajasäännöstön tulkinta poistaisi tosiasiallisesti tällaiselta viisumilta sen pätevyyden, joka seuraa viisumisäännöstön 24 artiklan 1 kohdasta ja 34 artiklasta, sellaisina kuin niitä on tulkittu tämän tuomion 36 kohdassa.
Toiseksi Schengenin rajasäännöstöllä tavoiteltujen päämäärien osalta kyseisen säännöstön johdanto-osan kuudennesta perustelukappaleesta ilmenee, että rajavalvonnan olisi autettava torjumaan laitonta maahanmuuttoa ja ihmiskauppaa ja ehkäisemään jäsenvaltioiden sisäiseen turvallisuuteen, yleiseen järjestykseen, kansanterveyteen ja kansainvälisiin suhteisiin kohdistuvat uhkat. Lisäksi kyseisen säännöstön 2 artiklan 10 alakohdassa täsmennetään, että rajatarkastusten tarkoituksena on varmistaa, että henkilöt voidaan päästää jäsenvaltioiden alueelle tai pois sieltä.
Kyseisten tavoitteiden saavuttamiseksi saman säännöstön 7 artiklan 3 kohdassa säädetään, että kolmansien maiden kansalaisille tehdään heidän saapuessaan maahan ja poistuessaan maasta perusteellinen tarkastus, jossa muun muassa tarkastetaan asianomaisen kolmannen maan kansalaisen matkustusasiakirjassa olevat maahantulo- ja maastalähtöleimat sen tarkistamiseksi, ettei kolmannen maan kansalainen ole jo ylittänyt jäsenvaltioiden alueella oleskelun sallittua enimmäisaikaa.
Kuten Latvian ja Suomen hallitukset ovat väittäneet, kyseinen tarkastus on tosin hankalampi, jos samanaikaisesti esitetään mitätöity matkustusasiakirja, johon on kiinnitetty voimassa oleva viisumi, ja voimassa oleva matkustusasiakirja.
Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 68 kohdassa, kahden erillisen matkustusasiakirjan esittäminen ei kuitenkaan aseta toimivaltaisia viranomaisia tilanteeseen, jossa ne eivät voi tehdä Schengenin rajasäännöstön 7 artiklan 3 kohdassa säädettyjä tarkastuksia siten, että ne ottavat huomioon niille esitetyistä kahdesta matkustusasiakirjasta peräisin olevat tiedot.
Kyseisillä viranomaisilla on sitä paitsi samankaltaisia vaikeuksia siinä unionin lainsäätäjän nimenomaisesti tarkastelemassa, Schengenin rajasäännöstön 10 artiklan 3 kohdan toisessa alakohdassa säädetyssä tapauksessa, että maahantulo- tai maastalähtöleiman merkitseminen matkustusasiakirjaan korvataan maahantulon tai maastalähdön kirjaamisella erilliseen asiakirjaan.
Jos lisäksi katsottaisiin, että pääasiassa kyseessä olevien kaltaisten kahden erillisen matkustusasiakirjan esittämisestä aiheutuneet käytännön vaikeudet olisivat riittäviä kolmansien maiden kansalaisten, joiden yhtenäinen viisumi on kiinnitetty mitätöityyn matkustusasiakirjaan, maahantulon epäämiseksi, tämä johtaisi sen Schengenin rajasäännöstön 6 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa, luettuna yhdessä kyseisen säännöstön johdanto-osan seitsemännen perustelukappaleen kanssa, vahvistetun vaatimuksen sivuuttamiseen, jonka mukaan rajatarkastusten on oltava oikeassa suhteessa tavoiteltuihin päämääriin.
Edellä esitetystä seuraa, että ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että Schengenin rajasäännöstön 5 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä kyseisen säännöstön 13 artiklan 1 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että sen mukaan kolmansien maiden kansalaisten pääsy jäsenvaltioiden alueelle ei edellytä, että esitetty voimassa oleva viisumi on rajatarkastusta tehtäessä välttämättä kiinnitettynä voimassa olevaan matkustusasiakirjaan.
Kolmas kysymys
Kolmannella kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, onko Schengenin rajasäännöstön 5 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä kyseisen säännöstön 13 artiklan 1 kohdan kanssa, tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan kolmansien maiden kansalaisten pääsy asianomaisen jäsenvaltion alueelle edellyttää, että esitetty voimassa oleva viisumi on rajatarkastusta tehtäessä välttämättä kiinnitettynä voimassa olevaan matkustusasiakirjaan.
Ensimmäiseen kysymykseen annetusta vastauksesta ilmenee, että kolmanteen kysymykseen voidaan vastata kieltävästi ainoastaan siinä tapauksessa, että jäsenvaltiolla on harkintavaltaa, jonka perusteella se voi evätä kolmannen maan kansalaisen pääsyn alueelleen sellaisen maahantuloedellytyksen nojalla, josta ei ole säädetty Schengenin rajasäännöstössä.
Tässä yhteydessä on todettava, että kyseisen säännöstön 5 artiklan 1 kohdan sanamuodostakin ilmenee, että siinä vahvistetaan luettelo kolmansien maiden kansalaisten jäsenvaltioiden aluetta koskevista maahantuloedellytyksistä eikä vähimmäisluetteloa perusteista, joiden nojalla kyseisten kansalaisten pääsy tälle alueelle on evättävä.
Lisäksi Schengenin rajasäännöstön 7 artiklan 1 kohdassa täsmennetään, että rajatarkastukset suoritetaan kyseisen säännöstön II osaston II luvun säännösten mukaisesti.
Kyseisen säännöstön 7 artiklan 3 kohdassa ja 8 artiklassa, jotka kuuluvat kyseiseen II lukuun, säädetään toimivaltaisten viranomaisten velvollisuudesta tarkastaa saman säännöstön 5 artiklan 1 kohdassa vahvistettujen maahantuloedellytysten täyttyminen ja mahdollisuudesta lieventää rajatarkastuksia, mutta missään kyseisen luvun säännöksessä ei sen sijaan mainita, että kyseisillä viranomaisilla olisi mahdollisuus laajentaa kyseisiä tarkastuksia siten, että ne edellyttäisivät muiden kuin viimeksi mainitussa säännöksessä vahvistettujen maahantuloedellytysten täyttymistä.
Lisäksi se, että Schengenin rajasäännöstön 13 artiklan 1 kohdassa säädetään, että pääsy jäsenvaltioiden alueelle on evättävä kolmannen maan kansalaiselta, joka ei täytä kaikkia kyseisen säännöstön 5 artiklan 1 kohdassa säädettyjä maahantuloedellytyksiä ja joka ei kuulu viimeksi mainitun artiklan 4 kohdassa tarkoitettuihin henkilöryhmiin, ja saman 13 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa samalla säädetään, että epäämisen täsmälliset syyt on ilmoitettava kyseisen säännöstön liitteessä V olevassa B osassa olevalla vakiomuotoisella lomakkeella, on seikka, joka puoltaa tulkintaa, jonka mukaan kyseisen 5 artiklan 1 kohdassa lueteltujen maahantuloedellytysten luettelo on tyhjentävä (ks. analogisesti tuomio Koushkaki,
EU:C:2013:862
, 38 kohta).
Kyseisessä liitteessä V olevassa B osassa säädettyyn vakiomuotoiseen lomakkeeseen sisältyy sitä paitsi yhdeksän ruutua, joita toimivaltaiset viranomaiset rastittavat ilmoittaakseen kolmannen maan kansalaiselle maahantulon epäämistä koskevan päätöksen perusteet. Kuudes ruutu koskee Schengenin rajasäännöstön 5 artiklan 1 kohdan alkuosassa ilmaistua oleskelun kestoa, kun taas muissa ruuduissa viitataan kyseisen kohdan a–e alakohdassa säädettyihin edellytyksiin.
Samoin Schengenin rajasäännöstön liitteessä V olevassa A osassa täsmennetään, että jos maahanpääsy evätään, toimivaltaisen rajavartijan on muun muassa merkittävä passiin pääsyn epäämisen perustetta vastaava kirjaintunnus tai ‑tunnukset, jotka luetellaan pääsyn epäämistä koskevassa vakiolomakkeessa.
Lisäksi kyseisen säännöstön 1 artiklasta ja johdanto-osan 4, 8 ja 19 perustelukappaleesta ilmenee, että kyseisen säännöstön tarkoituksena on vahvistaa edellytykset, perusteet ja yksityiskohtaiset säännöt, joita sovelletaan unionin ulkorajojen valvontaan, mitä jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla toteuttaa. Kyseisen säännöstön johdanto-osan kuudennessa perustelukappaleessa täsmennetään sitä paitsi, että rajavalvonta on niiden jäsenvaltioiden edun mukaista, joiden ulkorajoilla sitä toteutetaan, mutta se on myös kaikkien niiden jäsenvaltioiden edun mukaista, jotka ovat lakkauttaneet sisärajavalvonnan, mikä merkitsee maahantuloedellytysten yhteistä määritelmää.
Näin ollen tulkinta, jonka mukaan Schengenin rajasäännöstöllä vain velvoitettaisiin jäsenvaltiot tietyissä täsmällisissä tilanteissa epäämään pääsy niiden alueelle vahvistamatta kuitenkaan kyseiselle alueelle pääsyä koskevia yhdenmukaistettuja edellytyksiä, ei siis sovellu yhteen saman säännöstön tavoitteenkaan kanssa (ks. analogisesti tuomio Koushkaki,
EU:C:2013:862
, 50 kohta).
Lisäksi unionin tuomioistuin on jo katsonut, että 14.6.1985 tehdyllä Schengenin sopimuksella perustetun järjestelmän tarkoituksena on taata tarkastusten ja valvonnan korkea ja yhdenmukainen taso ulkorajoilla Schengen-alueen sisällä olevien rajojen vapaan ylittämisen seurauksena (tuomio komissio v. Espanja, C‑503/03,
EU:C:2006:74
, 37 kohta) ulkorajavalvonnan yhdenmukaistettujen sääntöjen, jotka on vahvistettu Schengenin rajasäännöstön 6–13 artiklassa, noudattamisen avulla (ks. vastaavasti tuomio ANAFE, C-606/10,
EU:C:2012:348
, 26 ja 29 kohta).
Vaikka lisäksi on niin, että viisumisäännöstön 30 artiklan mukaan pelkkä yhtenäisen viisumin hallussapito ei ilman muuta merkitse maahantulo-oikeutta, kyseisen säännöstön johdanto-osan kolmannessa perustelukappaleessa vahvistettu laillisen matkustamisen helpottamisen tavoite vaarantuisi, jos jäsenvaltiot voisivat harkinnanvaraisesti päättää evätä maahantulon kolmannen maan kansalaiselta, jolla on yhtenäinen viisumi, lisäämällä maahantuloedellytyksen Schengenin rajasäännöstön 5 artiklan 1 kohdassa lueteltuihin maahantuloedellytyksiin, vaikka unionin lainsäätäjä ei ole katsonut, että tällaisen edellytyksen olisi täytyttävä, jotta voitaisiin myöntää pääsy jäsenvaltioiden alueelle (ks. analogisesti tuomio Koushkaki,
EU:C:2013:862
, 52 kohta).
Tästä seuraa, että jäsenvaltiolla ei ole harkintavaltaa, jonka perusteella se voisi evätä kolmannen maan kansalaisen pääsyn alueelleen sellaisen edellytyksen nojalla, josta ei ole säädetty Schengenin rajasäännöstössä.
Edellä esitetystä seuraa, että kolmanteen kysymykseen on vastattava, että Schengenin rajasäännöstön 5 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä kyseisen säännöstön 13 artiklan 1 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan kolmansien maiden kansalaisten pääsy asianomaisen jäsenvaltion alueelle edellyttää, että esitetty voimassa oleva viisumi on rajatarkastusta tehtäessä välttämättä kiinnitettynä voimassa olevaan matkustusasiakirjaan.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (neljäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Yhteisön viisumisäännöstön laatimisesta 13.7.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 810/2009 (viisumisäännöstö) 24 artiklan 1 kohtaa ja 34 artiklaa on tulkittava siten, että se, että kolmannen maan viranomainen mitätöi matkustusasiakirjan, ei johda ilman eri toimenpiteitä kyseiseen asiakirjaan kiinnitetyn yhtenäisen viisumin pätemättömyyteen.

2)
Henkilöiden liikkumista rajojen yli koskevasta yhteisön säännöstöstä 15.3.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 562/2006 (Schengenin rajasäännöstö), sellaisena kuin se on muutettuna 25.3.2010 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 265/2010, 5 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä kyseisen asetuksen 13 artiklan 1 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että sen mukaan kolmansien maiden kansalaisten pääsy jäsenvaltioiden alueelle ei edellytä, että esitetty voimassa oleva viisumi on rajatarkastusta tehtäessä välttämättä kiinnitettynä voimassa olevaan matkustusasiakirjaan.

3)
Asetuksen N:o 562/2006, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 265/2010, 5 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä kyseisen asetuksen 13 artiklan 1 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan kolmansien maiden kansalaisten pääsy asianomaisen jäsenvaltion alueelle edellyttää, että esitetty voimassa oleva viisumi on rajatarkastusta tehtäessä välttämättä kiinnitettynä voimassa olevaan matkustusasiakirjaan.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: latvia.