CELEX: 62014TJ0659
Kopienas preču zīme
Spēkā neesamības atzīšanas process
Kopienas vārdiska preču zīme “PORT CHARLOTTE”
Agrāki cilmes vietas nosaukumi “porto” un “port”
Spēkā neesamības pamati
Regulas (EK) Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta a) apakšpunkts, 53. panta 1. punkta c) apakšpunkts un 53. panta 2. punkta d) apakšpunkts
Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) un g) apakšpunkts un 2. punkts
Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punkts
Regulas (EK) Nr. 491/2009 118.m panta 2. punkts

Tiesvedības priekšvēsture
2006. gada 27. oktobrī persona, kas iestājusies lietā,
Bruichladdich Distillery Co. Srl
Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) iesniedza Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu, pamatojoties uz grozīto Padomes 1993. gada 20. decembra Regulu (EK) Nr.
40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.)
(aizstāta ar Padomes 2009. gada 26. februāra Regulu (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.)).
Reģistrācijai pieteiktā preču zīme ir vārdisks apzīmējums “PORT CHARLOTTE” (turpmāk tekstā – “apstrīdētā preču zīme”).
Preces, attiecībā uz kurām tika pieteikta reģistrācija, ietilpst 33. klasē atbilstoši pārskatītajam un grozītajam 1957. gada 15. jūnija Nicas Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām un atbilst šādam aprakstam: “alkoholiskie dzērieni”.
Apstrīdētā preču zīme tika reģistrēta 2007. gada 18. oktobrī ar numuru 5421474 un 2007. gada 29. oktobrī publicēta
Bulletin des marques communautaires
[
Kopienas Preču Zīmju Biļetenā
] Nr. 60/2007.
2011. gada 7. aprīlī prasītāja
Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto, IP
iesniedza ITSB pieteikumu par apstrīdētās preču zīmes spēkā neesamības atzīšanu atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta c) apakšpunktam, lasot to kopā ar 8. panta 4. punktu, 53. panta 2. punkta d) apakšpunktam un 52. panta 1. punkta a) apakšpunktam, lasot to kopā ar 7. panta 1. punkta c) un g) apakšpunktu, ciktāl ar minēto preču zīmi tika aptvertas iepriekš 3. punktā minētās preces.
Atbildot uz pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu, persona, kas iestājusies lietā, ierobežoja to preču sarakstu, attiecībā uz kurām apstrīdētā preču zīme ir reģistrēta, ar precēm, kuras atbilst šādam aprakstam: “viskijs”.
Pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu pamatojumam prasītāja izvirzīja cilmes vietas nosaukumus “porto” un “port”, kuri, pirmkārt, esot aizsargāti visās dalībvalstīs ar vairākām Portugāles tiesību normām un ar Padomes 2009. gada 25. maija Regulas (EK) Nr.
491/2009, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 1234/2007, ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem (Vienotā TKO regula) (OV L 154, 1. lpp.)
, 118.m panta 2. punktu un, otrkārt, tie saskaņā ar pārskatīto un grozīto 1958. gada 31. oktobra Lisabonas Vienošanos par cilmes vietu nosaukumu aizsardzību un to starptautisko reģistrāciju (turpmāk tekstā – “Lisabonas vienošanās”, esot reģistrēti un aizsargāti Francijā, Itālijā, Kiprā, Ungārijā, Portugālē un Slovākijā.
Ar 2013. gada 30. aprīļa lēmumu Anulēšanas nodaļa noraidīja pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu.
2013. gada 22. maijā prasītāja, pamatojoties uz Regulas Nr. 207/2009 58.–64. pantu, iesniedza ITSB apelācijas sūdzību par Anulēšanas nodaļas lēmumu.
Ar 2014. gada 8. jūlija lēmumu (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”) ITSB Apelācijas ceturtā padome noraidīja apelācijas sūdzību.
Pirmkārt, Apelācijas padome noraidīja pamatu, kurš attiecās uz Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta c) apakšpunkta, lasot to kopā ar šīs pašas regulas 8. panta 4. punktu, pārkāpumu, galvenokārt tādēļ, ka cilmes vietas nosaukumu aizsardzība saistībā ar vīniem esot reglamentēta vienīgi Regulā Nr.
491/2009 un tātad tā ietilpstot Eiropas Savienības ekskluzīvajā kompetencē. Lai arī ir taisnība, ka aizsardzība atbilstoši minētajai regulai ir noteikta ar valsts tiesību aktiem, ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzība ir ierobežota ar tām norādēm, kas uzskaitītas “Noteiktos reģionos ražotu kvalitatīvo vīnu sarakstā” (turpmāk tekstā - “n.r.r.k.v. saraksts”), kas publicēts atbilstoši Padomes 1999. gada 17. maija Regulas (EK) Nr. 1493/1999 par vīna tirgus kopīgo organizāciju (OV L 179, 1. lpp.)
54. panta 4. punktam. Turklāt Regulas Nr. 491/2009 118.m panta 2. punktā vārdi “porto” un “port” kā ģeogrāfiskās izcelsmes norādes esot aizsargāti, tikai pamatojoties uz to atbilstību vārdam “oporto” (apstrīdētā lēmuma 14.–18. punkts).
Turklāt šīs ģeogrāfiskās izcelsmes norādes esot aizsargātas vienīgi attiecībā uz vīniem un tātad attiecībā uz precēm, kuras nav nedz identiskas, nedz salīdzināmas ar preci, kuru apzīmē kā “viskiju”, proti, stipro alkoholisko dzērienu ar atšķirīgu alkohola veidu un alkohola koncentrācijas līmeni, kurš nevar atbilst vīna produktu specifikācijai Regulas Nr. 491/2009 118.m panta 2. punkta a) apakšpunkta i) daļas izpratnē. Tiktāl, ciktāl prasītāja ir atsaukusies uz cilmes vietas nosaukumu reputāciju šīs pašas regulas 118.m panta 2. punkta a) apakšpunkta ii) daļas izpratnē, Apelācijas padome ir uzskatījusi, ka apstrīdētajā preču zīmē “[neesot] nedz izmantotas”, nedz “norādītas” ģeogrāfiskās izcelsmes norādes “porto” vai “port”, tādēļ neesot bijis jāpārbauda, vai tām ir reputācija vai nav. Esot tikai viena pilsēta, kuru sauc Portu [
Porto
] – portugāļu valodā
Oporto
–, atšķirībā no liela skaita pilsētu, kurām ir doti nosaukumi, kurus veido elementi “porto” vai “port”, piemēram, Portualegri [
Porto Allegre
] vai Portluī [
Port Louis
]. Tāpat neesot iespējams konstatēt saikni starp, pirmkārt, apzīmējumu “PORT CHARLOTTE”, kura viens no diviem elementiem apzīmētu ostu ar personas vārdu
Charlotte
[Šarlote], ģeogrāfisku vietu vai pilsētu, kas atrodas piekrastē, un, otrkārt, ģeogrāfiskās izcelsmes norādi “porto” vai “port”. Portugāles patērētājs zinās, ka “ģeogrāfiskais nosaukums patiesībā ir “Oporto” vai “Porto” un ka “Port” ir vienīgi tā saīsinātā forma, kas tiek izmantota vīna pudeļu etiķetēs, lai apzīmētu aizsargāta ar šo ģeogrāfiskās izcelsmes norādi aizsargātu vīna veidu” (apstrīdētā lēmuma 19.–26. punkts).
Šajā ziņā Apelācijas padome noraidīja prasītājas argumentu, saskaņā ar kuru aizsardzība atbilstoši Regulas Nr. 491/2009 118.m panta 2. punktam būtu jāpaplašina attiecībā uz visiem apzīmējumiem, “kuri ietver” vārdu “port”. Neesot arī “aplinka norādījuma” par portvīnu šīs pašas regulas 118.m panta 2. punkta b) apakšpunkta izpratnē, jo viskijs ir atšķirīgs produkts un neviens apstrīdētās preču zīmes elements neietver iespējami nepatiesu vai maldinošu norādi. Tā kā nav jāizvērtē apstrīdētās preču zīmes reputācijas esamība vai neesamība, Apelācijas padomes ieskatā līdz ar to apelācijas sūdzība nevarot tikt apmierināta, pamatojoties uz ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu saistībā ar vīniem aizsargājošām Savienības tiesību normām (apstrīdētā lēmuma 27.–29. punkts).
Otrkārt, Apelācijas padome noraidīja pamatu, kurš attiecās uz Regulas Nr. 207/2009 53. panta 2. punkta d) apakšpunkta pārkāpumu un balstīts uz apgalvotajiem cilmes vietas nosaukumiem “porto” un “port”, kas saskaņā ar Lisabonas vienošanos 1983. gada 18. martā reģistrēti Pasaules intelektuālā īpašuma organizācijā (
WIPO
) ar numuru 682. Ar šo reģistrāciju tiekot aizsargāts, bet tas tā nav Portugālē, tikai vārds “porto”, kas neesot apstrīdētās preču zīmes sastāvdaļa (apstrīdētā lēmuma 31.–33. punkts).
Treškārt, Apelācijas padome noraidīja pamatus, kuri attiecās uz Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta a) apakšpunkta, lasot to kopā ar tās pašas regulas 7. panta 1. punkta c) un g) apakšpunktu, pārkāpumu. Pirmām kārtām, apstrīdētajā preču zīmē neesot vienlaicīgas atsauces uz kādu vietu – pastāvošu vai nepastāvošu – ar nosaukumu
Port Charlotte
, nedz arī uz “
Oporto
(Portu) pilsētu”. Prasītāja absolūto atteikuma pamatu atbilstoši šīs pašas regulas 7. panta 1. punkta c) apakšpunktam esot izvirzījusi tikai “apelācijas sūdzības iesniegšanas brīdī” un neesot pamatojusi apgalvojumu, saskaņā ar kuru konkrētajam vidusmēra patērētājam esot zināma kāda vieta vai pilsēta ar nosaukumu
Port Charlotte
. Līdz ar to prasītāja vispār neesot izvirzījusi šīs tiesību normas pārkāpumu “spēkā neesamības pasludināšanas procesa laikā” un tai neesot tiesību izvirzīt šo pamatu savā apelācijas sūdzībā (apstrīdētā lēmuma 35.–38. punkts). Otrām kārtām, apstrīdētā preču zīme nevarot maldināt sabiedrību attiecībā uz preces, kas ar to aptverta, ģeogrāfisko izcelsmi minētās regulas 7. panta 1. punkta g) apakšpunkta izpratnē. Vārds “port” neapzīmējot ģeogrāfisko reģionu, un apstrīdētā preču zīme netiekot asociēta ar reģionu, kurā tiek ražotas prasītājas preces. Maldināšanas iespēja esot vēl jo mazāka tādēļ, ka patērētājs viegli atpazīs, ka viskijs ir prece, kurai ir raksturīgas no minētajām precēm atšķirīgas īpašības (apstrīdētā lēmuma 34. punkts).
Lietas dalībnieku prasījumi
Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
—
atcelt apstrīdēto lēmumu;
—
grozīt apstrīdēto lēmumu, atzīstot apstrīdētās preču zīmes spēkā neesamību;
—
piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus, kas radušies ITSB, kā arī procesā Apelācijas padomē.
ITSB un personas, kas iestājusies lietā, prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
—
prasību noraidīt;
—
piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Juridiskais pamatojums
Spēkā neesamības pamatu kopsavilkums
Prasības pamatojumā prasītāja izvirza vienu pamatu par faktiskajiem apstākļiem un piecus pamatus par tiesiskajiem apstākļiem.
Ar savu pirmo pamatu prasītāja apstrīd apstrīdētajā lēmumā norādīto apgalvojumu, saskaņā ar kuru Portugāles pilsētas Portu nosaukums esot
Oporto
, nevis
Porto
.
Ar savu otro pamatu prasītāja pārmet Apelācijas padomei, ka tā neesot ievērojusi faktu, ka vārdi “porto” un “port” ir aizsargāti ar Portugāles tiesībām kā cilmes vietas nosaukumi un tie veido ģeogrāfiskās izcelsmes norādes Regulas Nr. 491/2009 118.m panta 2. punkta izpratnē.
Ar trešo pamatu prasītāja iebilst, ka Apelācijas padome kļūdaini ir uzskatījusi, ka cilmes vietas nosaukumu aizsardzība saistībā ar vīniem ir reglamentēta vienīgi Regulā Nr. 491/2009, nevis arī valsts tiesībās.
Ar savu ceturto pamatu prasītāja apgalvo, ka apstrīdētajā lēmumā esot pārkāpts Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta c) apakšpunkts, lasot to kopā ar šīs pašas regulas 8. panta 4. punktu, jo cilmes vietas nosaukumi “porto” un “port” saskaņā gan ar Portugāles tiesībām, gan Savienības tiesībām to īpašniekiem piešķirot tiesības aizliegt jaunākas preču zīmes izmantošanu.
Ar savu piekto pamatu prasītāja izvirza Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta a) apakšpunkta, lasot to kopā ar šīs pašas regulas 7. panta 1. punkta g) apakšpunktu, pārkāpumu.
Ar savu sesto pamatu prasītāja norāda uz Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta a) apakšpunkta, lasot to kopā ar šīs pašas regulas 7. panta 1. punkta c) apakšpunktu, pārkāpumu.
Vispārējā tiesa uzskata, ka ir jāizvērtē kopā pirmais, otrais un trešais pamats, kuri pārklājas.
Par pirmo, otro un trešo pamatu, kuri attiecas uz kļūdu faktos saistībā ar nosaukumu
Oporto
, jo vārdi
“porto
” un
“port
” ir aizsargāti kā ģeogrāfiskās izcelsmes norādes
per se
, nevis kā
“līdzvērtīgi vārdi
”, un to, ka cilmes vietas nosaukumu aizsardzība saistībā ar vīniem ir reglamentēta ne tikai Regulā Nr. 491/2009, bet arī valsts tiesībās
Lietas dalībnieku argumentu atgādinājums
Pirmā pamata, kas attiecas uz kļūdu faktos, kontekstā prasītāja, pamatojoties uz vairākiem pierādījumiem, iebilst pret apstrīdētā lēmuma 18., 23. un 26. punktu, ciktāl tajos būtībā ir norādīts, ka pilsētas nosaukums, kas ir devis nosaukumu cilmes vietas nosaukumam “porto”, ir
Oporto
. Pēdējo minēto lietojot vienīgi angliski un spāniski runājošie, lai apzīmētu Portu – kas, kā zināms, ir tās nosaukums portugāļu valodā – pilsētu. Šī kļūda faktos esot likusi Apelācijas padomei nonākt pie kļūdainiem secinājumiem, kas tiek apstrīdēti nākamo pamatu par tiesiskajiem apstākļiem kontekstā un kuri Vispārējai tiesai būtu jāgroza.
Otrā pamata kontekstā prasītāja apgalvo, ka Apelācijas padomes pieļautā kļūda faktos pamato tās kļūdaino apsvērumu, saskaņā ar kuru vārdi “porto” un “port” kā ģeogrāfiskās izcelsmes norādes esot aizsargāti, tikai pamatojoties uz to atbilstību vārdam “oporto” (skat. apstrīdētā lēmuma 14., 17. un 18. punktu).
Decreto-Lei n
o
166/86, de 26 de Junho de 1986
(Portugāles 1986. gada 26. jūnija Dekrētlikums Nr. 166/86), 1. panta 2. punktā it īpaši ir noteikts, ka “par cilmes vietas nosaukumiem ir apstiprināti [..] nosaukumi “Vinho do Porto”, “Vin de Porto”, “Port Wine”, “Porto”, “Port” (vai to atbilsmes citās valodās), kuri var tikt izmantoti vienīgi saistībā ar vīna produktiem, kas paredzēti liķiera vīnam, kuram tā vārds ir piešķirts ar tradīciju un kurš tiek ražots ierobežotā “Douro” [“Douru”] reģionā [..]”. Katrā ziņā 2009. gada 1. augustā, t.i., pirms spēkā neesamības atzīšanas procesa uzsākšanas ITSB, n.r.r.k.v. saraksts tika aizstāts ar Regulas Nr. 491/2009 118.n pantā minēto elektronisko reģistru ar nosaukumu
E‑Bacchus
(turpmāk tekstā – “
E‑Bacchus
datubāze”). Nozīmīgajā ierakstā
E‑Bacchus
datubāzē saistībā ar ģeogrāfiskās izcelsmes norādi “porto” bija minēti “oporto”, “vinho do porto”, “vin de porto”, “port”, “port wine”, “portwein”, “portvin” un “portwijn” atbilstoši jēdzieni un vārdi un tajā bija atsauce uz attiecīgajiem Portugāles tiesību aktiem, tostarp
Decreto-Lei n
o
166/86
, kurš ticis aizstāts ar
Decreto-Lei n
o
173/2009, de 3 de Agosto de 2009
(Portugāles 2009. gada 3. augusta Dekrētlikums Nr. 173/2009). Prasītāja precizē, ka Kopienas aizsardzība vīna nosaukumiem, kas ieviesta ar Regulu Nr. 1493/1999, ir balstīta uz valsts tiesību aktos, ievērojot atbilstošās minētās regulas tiesību normas, noteiktiem nosaukumiem, tātad pat kļūdaina n.r.r.k.v. saraksta aizsargāta cilmes vietas nosaukuma publicēšana nevarot izraisīt kaitējumu. Tādējādi vārdi “porto” un “port” neesot aizsargāti vienīgi kā “atbilsmes”, bet, gluži pretēji, tiem esot piešķirta aizsardzība kā cilmes vietas nosaukumam atbilstoši piemērojamajiem Portugāles tiesību aktiem un tātad tie esot ģeogrāfiskās izcelsmes norādes tostarp Regulas Nr. 491/2009 118.m panta 2. punkta izpratnē.
Sava trešā pamata kontekstā prasītāja iebilst pret apstrīdētā lēmuma 14. un 15. punktu, saskaņā ar kuriem būtībā cilmes vietas nosaukumu aizsardzība saistībā ar vīniem ir reglamentēta vienīgi Regulā Nr. 491/2009 un ietilpst Savienības ekskluzīvajā kompetencē. Ar šādu nostāju Apelācijas padome esot prettiesiski noraidījusi piemērojamos Portugāles tiesību aktus un judikatūru un neesot izpildījusi savu pienākumu norādīt pamatojumu. Neraugoties uz judikatūru, kurā ir atzīts, ka Padomes 2006. gada 20. marta Regulas (EK) Nr.
510/2006 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību (OV L 93, 12. lpp.)
mērķis ir paredzēt vienveidīgu un izsmeļošu aizsardzības sistēmu attiecībā uz šādām norādēm, minētā regula neesot piemērojama nedz vīna nozarē ietilpstošajiem produktiem, nedz stiprajiem alkoholiskajiem dzērieniem (minētās regulas 1. panta 1. punkta otrā daļa). Vienveidīga un izsmeļoša aizsardzības sistēma atbilstoši Regulai Nr. 510/2006 pieļaujot, ka tiek piemērota ģeogrāfisko nosaukumu aizsardzības sistēma, kura ir ārpus tās piemērošanas jomas, kas esot apstiprināts ar Eiropas Komisijas sagatavošanas darba dokumentu 2008. gada oktobra Zaļajai grāmatai par lauksaimniecības produktu kvalitāti un “[ITSB] vadlīnijām attiecībā uz iebildumu procesu – Tiesības atbilstoši 8. panta 4. punktam”. No tā prasītāja secina, ka cilmes vietas nosaukumu aizsardzība attiecībā uz vīniem ir reglamentēta ne tikai Regulā Nr. 491/2009, bet arī valsts tiesībās un ka Vispārējai tiesai, lai noteiktu, vai cilmes vietas nosaukumi “porto” un “port” to īpašniekiem piešķir tiesības aizliegt jaunākas preču zīmes izmantošanu, ir jāņem vērā atbilstošās Portugāles tiesību normas.
ITSB un personas, kas iestājusies lietā, ieskatā tas, ka Apelācijas padome kļūdaini ir apgalvojusi, ka attiecīgās pilsētas nosaukums portugāļu valodā esot
Oporto
, nevis
Porto
, vai kļūdaini ir izdarījusi atsauci uz n.r.r.k.v. sarakstu, kurā “oporto” ir apzīmēta kā aizsargāta ģeogrāfiskās izcelsmes norāde, nevis uz
E‑Bacchus
datubāzi, kurā kā aizsargāta ģeogrāfiskās izcelsmes norāde ir apzīmēta “porto”, neietekmē apstrīdētā lēmuma tiesiskumu. Apelācijas padome neesot balstījusies vienīgi uz ģeogrāfiskās izcelsmes norādi “porto” vai “oporto”, bet esot ņēmusi vērā arī līdzvērtīgo vārdu “port” (apstrīdētā lēmuma 22. punkts), un tās secinājumi pēc būtības nebūtu bijuši atšķirīgi, ja tā būtu skaidri apgalvojusi, ka vārds “port” pats par sevi veido aizsargātu ģeogrāfiskās izcelsmes norādi, nevis līdzvērtīgu vārdu.
Runājot par otro un trešo pamatu, ITSB, kuru atbalsta persona, kas iestājusies lietā, iebilst, ka Regula Nr. 491/2009, kas ir piemērojama izskatāmās lietas gadījumā, ir vienīgās atbilstošās tiesību normas, kurās ir noteikta cilmes vietas nosaukumam “porto” piešķirtā aizsardzība. Cilmes vietas nosaukumu un vīnu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzības sistēma esot līdzīga Regulā Nr. 510/2006 paredzētajai sistēmai. Judikatūrā esot atzīts, ka šai pēdējai minētajai aizsardzības sistēmai piemīt “izsmeļošs raksturs”, kas
mutatis mutandis
esot attiecināms uz cilmes vietas nosaukumu un vīna ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzības sistēmu, kas paredzēta Regulā Nr. 491/2009. Tādējādi izskatāmajā lietā cilmes vietas nosaukuma “porto”, kura pastāvēšana noteikti ir atzīta Portugāles tiesībās, aizsardzības apjoms esot reglamentēts vienīgi Regulā Nr. 491/2009.
Par apgalvoto Portugāles cilmes vietas nosaukumu “porto” vai “port” neievērošanu
Vispirms, kā atzīst ITSB un persona, kas iestājusies lietā, ir jāsecina, ka Apelācijas padome ir acīmredzami kļūdījusies, uzskatot, ka vārds “oporto” ir Portugāles ziemeļos esošās ostas pilsētas
Porto
apzīmējums portugāļu valodā, no vienas puses, un atsaucoties uz minētā vārda kā aizsargātas ģeogrāfiskās izcelsmes norādes iekļaušanu n.r.r.k.v. sarakstā (skat. apstrīdētā lēmuma 17. un 18. punktu), nevis uz atbilstošo ierakstu, tostarp “Porto”, kas ieviests
E‑Bacchus
datubāzē, no otras puses. Ir skaidrs, ka minētās pilsētas apzīmējums portugāļu valodā ir
Porto
un ka minētā šo ierakstu ietverošā datubāze bija aizstājusi n.r.r.k.v. sarakstu jau pirms pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu iesniegšanas.
Tomēr pretēji tam, ko apgalvo prasītāja, no šīm kļūdām neizriet, ka Apelācijas padome ir pārkāpusi piemērojamās atbilstošās tiesību normas cilmes vietas nosaukumu vai aizsargāto ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu jomā (skat. tālāk 34.–42. punktu). Līdz ar to, neietekmējot otrā līdz sestā pamata vērtējumu, minētā kļūda pati par sevi nav pietiekama, lai attaisnotu apstrīdētā lēmuma atcelšanu (skat. tālāk 51. punktu).
Turklāt otrā un trešā pamata kontekstā prasītāja būtībā apgalvo, ka Apelācijas padome savā Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta c) apakšpunktā un 8. panta 4. punktā paredzēto piemērošanas nosacījumu vērtējumā kļūdaini ir atteikusies piemērot atbilstošās Portugāles tiesību normas, kā tās ir īstenojušas Portugāles tiesas un iestādes, būtībā tādēļ, ka cilmes vietas nosaukumiem “porto” vai “port” piešķirtās aizsardzības apjoms esot noteikts vienīgi Regulas Nr. 491/2009 tiesību normās.
Šajā kontekstā ir jānorāda, ka starp lietas dalībniekiem nav strīda par to, ka vārdi “porto” vai “port” ir aizsargāti kā cilmes vietas nosaukumi vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādes gan no Portugāles tiesību, gan Regulas Nr. 491/2009 viedokļa, ko Apelācijas padome būtībā ir atzinusi apstrīdētā lēmuma 17. un 18. punktā, lai arī tā ir izdarījusi kļūdainu atsauci uz vārdu “oporto” un n.r.r.k.v. sarakstu. Turklāt minētās padomes vērtējums nav ierobežots tikai ar šo vārdu, bet gan vienlaicīgi attiecas uz vārdiem “porto” un “port” (skat. it īpaši apstrīdētā lēmuma 22., 24., 26.–28., 31., 32. un 34. punktu).
Turklāt ir jāatgādina, ka apstrīdētā lēmuma 14. punktā Apelācijas padome būtībā, protams, neprecīzi, ir apgalvojusi, ka, lai arī “aizsardzība” atbilstoši Regulai Nr. 491/2009 ir noteikta valsts tiesību aktos, attiecīgo cilmes vietas nosaukumu vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādes “aizsardzība” izriet vienīgi no minētās regulas un tātad ekskluzīvās Savienības kompetences. Izskatāmajā lietā šis secinājums lika Apelācijas padomei ierobežot tās pārbaudi ar atbilstošo Savienības tiesību normu piemērošanu un neņemt vērā Portugāles tiesību normas, kā tās ir interpretētas Portugāles tiesu un iestāžu nolēmumos, kurus prasītāja ir izvirzījusi un iesniegusi procesos abās ITSB instancēs.
Lai izvērtētu šo apsvērumu tiesiskumu, Vispārējā tiesa uzskata par lietderīgu vispirms izvērtēt cilmes vietas nosaukumiem un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm ar Regulu Nr. 491/2009 piešķirtās aizsardzības precīzo apjomu, kas būtībā ir otrā pamata priekšmets. Pēc tam būtu jāizvērtē, vai šī aizsardzība ir izsmeļoša vai arī ārpus minētās regulas piemērošanas jomas Apelācijas padomei atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta c) apakšpunktam, lasot to kopā ar 8. panta 4. punktu, kā arī 53. panta 2. punkta d) apakšpunktam tomēr bija jāpiemēro atbilstošās Portugāles tiesību normas, kas būtībā ir trešā pamata priekšmets.
Par ar Regulu N. 491/2009 piešķirtās aizsardzības apjomu pašu par sevi
Runājot par ar Regulu N. 491/2009 piešķirtās aizsardzības apjomu pašu par sevi, no šīs pašas regulas 118.s panta 1. punkta izriet, ka vīna nosaukumi, kas aizsargāti atbilstoši it īpaši Regulas Nr. 1493/1999 51. un 54. pantam, “automātiski tiek aizsargāti saskaņā ar [minēto] regulu” un ka “Komisija ieraksta tos reģistrā, kas paredzēts [Regulas Nr. 491/2009 118.n pantā”, proti,
E‑Bacchus
datubāzē. Kā tas ir atzīts pastāvīgajā judikatūrā, no šī jau aizsargātu vīnu nosaukumu automātiskās aizsardzības rakstura saskaņā ar Regulu Nr. 1493/1999 izriet, ka tie nav jāreģistrē
E‑Bacchus
datu bāzē, lai minētie nosaukumi tiktu aizsargāti Savienībā, jo šī reģistrācija ir vien jau spēkā esošas aizsardzības automātiskas pārejas no viena tiesiskā režīma uz otru sekas, nevis šīs aizsardzības priekšnosacījums (šajā ziņā skat. spriedumu, 2012. gada 8. novembris, Ungārija/Komisija, T‑194/10,
EU:T:2012:587
, 21. punkts, kas apstiprināts ar spriedumu, 2014. gada 13. februāris, Ungārija/Komisija, C‑31/13 P, Krājums,
EU:C:2014:70
, 58. punkts). Kā ir norādījis ITSB, izskatāmajā lietā Apelācijas padome pareizi ir pamatojusies uz principu, ka šī “automātiskā” aizsardzība, ja tā ir balstīta tieši uz atbilstošajiem valsts tiesību aktiem, noteikti nenozīmē, ka ITSB atbilstoši Regulai Nr. 491/2009 ir pienākums ievērot minēto tiesību aktu normas vai tajos paredzētās aizsardzības nosacījumus. Formulējumi “aizsargātie cilmes vietas nosaukumi” un “aizsargātās ģeogrāfiskās izcelsmes norādes”, kas minēti Regulas Nr. 491/2009 118.m panta 1. un 2. punktā ir tikai to formulējumu atkārtojums, kas izmantoti šīs pašas regulas 118.n pantā, kurā ir vienīgi atsauce uz cilmes vietas nosaukumiem un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm, kas uzskaitīti
E‑Bacchus
datubāzē, tostarp tie, kuri izriet no valsts tiesību aktiem, tomēr ar to nav uzlikts pienākums piemērot minētajos atbilstošajos valsts tiesību aktos paredzētos aizsardzības nosacījumus.
Gluži pretēji, atbilstoši kopējās lauksaimniecības politikas normatīvās vides jēgai un sistēmai (Regulas Nr. 491/2009 preambulas 1. apsvērums; šajā ziņā un pēc analoģijas skat. arī Regulu Nr. 510/2006, spriedumu, 2009. gada 8. septembris,
Budějovický Budvar
, C‑478/07, Krājums,
EU:C:2009:521
, 107. un nākamie punkti) saistībā ar Regulas Nr. 491/2009 piemērošanas jomu šīs aizsardzības precīzi nosacījumi un piemērošanas joma ir paredzēti vienīgi šīs pašas regulas 118.m panta 1. un 2. punktā.
Šajā pantā it īpaši ir noteikts:
“1.
Aizsargātus cilmes vietas nosaukumus un aizsargātas ģeogrāfiskās izcelsmes norādes var lietot visi uzņēmēji, kas laiž tirgū vīnu, kurš ražots saskaņā ar atbilstīgu produkta specifikāciju.
2.
Aizsargāti cilmes vietas nosaukumi un aizsargātas ģeogrāfiskās izcelsmes norādes un vīni, kuriem izmanto šos aizsargātos nosaukumus saskaņā ar produkta specifikāciju, ir aizsargāti pret:
a)
jebkādu tiešu vai netiešu aizsargātā nosaukuma komerciālu izmantošanu:
i)
attiecībā uz salīdzināmiem produktiem, kas neatbilst aizsargāta nosaukuma produkta specifikācijai; vai
ii)
ja šādi tiek ļaunprātīgi izmantota cilmes vietas nosaukuma vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādes reputācija;
b)
ļaunprātīgu izmantošanu, atdarināšanu vai aplinku norādījumu, pat tad, ja norādīta produkta vai pakalpojuma patiesā izcelsme vai ja aizsargātais nosaukums ir tulkots vai tam pievienoti vārdi “veids”, “tips”, “metode”, “ražots kā”, “atdarinājums”, “buķete”, “līdzīgs” vai tamlīdzīgi[..] vārdi[..];
[..]
d)
jebkādu cita veida praksi, kas var maldināt patērētāju par attiecīgā produkta patieso izcelsmi.”
Izskatāmajā lietā ir skaidrs, ka cilmes vietas nosaukumi “porto” vai “port” ir aizsargāti, pamatojoties uz
Decreto-Lei n
o
173/2009
un
Decreto-Lei n
o
212/2004, de 23 de Agosto de 2004
(Portugāles 2004. gada 23. augusta Dekrētlikums Nr. 212/2004), kā arī Portugāles intelektuālā īpašuma kodeksu, kā rezultātā šie cilmes vietas nosaukumi tikuši reģistrēti vispirms n.r.r.k.v. sarakstā, bet pēc tam –
E‑Bacchus
datubāzē (šajā ziņā skat. Regulas Nr. 491/2009 118.s panta 1. punkta pēdējo teikumu, lasot to kopā ar 118.n pantu). Saskaņā ar Regulas Nr. 1493/1999 54. panta 2. punkta a) apakšpunktu n.r.r.k.v. ietver “noteiktos apvidos ražot[us] kvalitatīv[os] liķiera vīn[us] [..] [turpmāk tekstā – “n.a.r.k.l.v.”], kas atbilst liķiera vīna definīcijai”, attiecībā uz kuriem saskaņā ar šīs pašas regulas 54. panta 4. punktu dalībvalstīm bija jānosūta Komisijai to vīnu saraksts, kurus tās atzinušas, norādot par katru no tiem sīku informāciju par valsts noteikumiem, kas reglamentē šādu vīnu ražošanu un izgatavošanu. Līdz ar to Regulas Nr. 491/2009 118.n panta 2. punkta piemērošanas nolūkā ITSB ir jāņem vērā, ka šie cilmes vietas nosaukumi ir aizsargāti atbilstoši valsts tiesībām, ko izskatāmajā lietā Apelācijas padome ir darījusi (skat. apstrīdētā lēmuma 17. un 18. punktu). Turklāt šis vērtējums netiek atspēkots ar argumentu par aizsardzības sistēmu valsts un Savienības līmenī līdzāspastāvēšanu, ko prasītāja izsecina it īpaši no dažiem Komisijas sagatavošanas dokumentiem (skat. iepriekš 28. punktu), jo šie dokumenti neattiecas nedz uz minētās aizsardzības apjomu, nedz precīziem nosacījumiem.
No tā ir jāsecina, ka, runājot par Regulas Nr. 491/2009 piemērošanas jomu, 118.m panta 1. un 2. punktā vienveidīgi un izsmeļoši ir reglamentēta gan aizsargātu cilmes vietas nosaukumu un ar Savienības tiesībām aizsargātu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu komerciālās izmantošanas atļauja, gan tās ierobežojumi vai pat aizliegums, kā rezultātā šajā konkrētajā kontekstā Apelācijas padomei nebija jāpiemēro aizsardzības nosacījumi, kuri ir īpaši paredzēti atbilstošajās Portugāles tiesībās, uz kuru pamata cilmes vietas nosaukumi “porto” vai “port” ir tikuši iekļauti
E‑Bacchus
datubāzē.
Tādējādi, ciktāl prasītāja otrā pamata ietvaros Apelācijas padomei pārmet, ka tā nav ievērojusi, ka vārdi “porto” un “port” ir Portugāles tiesībās aizsargāti cilmes vietas nosaukumi Regulas Nr. 491/2009 118.m panta 2. punkta izpratnē, minētais pamats nevar tikt apmierināts.
Tomēr šis secinājums neietekmē it īpaši trešā pamata ietvaros izvirzīto jautājumu par to, vai aizsardzība atbilstoši Regulas Nr. 491/2009 118.m panta 1. un 2. punktam var tikt papildināta ar citu Savienības tiesību aizsardzības sistēmu, kura savukārt ietver to sistēmu, kas ir balstīta uz valsts tiesību normām.
Par aizsardzības, kas piešķirta ar Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta c) apakšpunktu, lasot to kopā ar 8. panta 4. punktu, kā arī 53. panta 2. punktu, apjomu
Runājot par apgalvoto saskaņā ar Regulas Nr. 491/2009 118.m panta 1. un 2. punktu piešķirtās aizsardzības izsmeļošo raksturu, ko ir atzinusi Apelācijas padome un izvirzījis ITSB, ir jānorāda, ka nedz no Regulas Nr. 491/2009, nedz no Regulas Nr. 207/2009 tiesību normām neizriet, ka aizsardzība atbilstoši pirmajai minētajai regulai būtu jāsaprot tādējādi, ka tā ir izsmeļoša tādā ziņā, ka tā ārpus tās pašas piemērošanas jomas nevarētu tikt papildināta ar citu aizsardzības sistēmu. Gluži pretēji, no skaidrā Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta c) apakšpunkta, lasot to kopā ar tās 8. panta 4. punktu, kā arī no šīs pašas regulas 53. panta 2. punkta d) apakšpunkta formulējuma izriet, ka spēkā neesamības pamati alternatīvi vai kumulatīvi var tikt balstīti uz agrākām tiesībām “saskaņā ar [Savienības] tiesību aktiem vai valsts tiesību aktiem, kas reglamentē aizsardzību”. No tā izriet, ka atbilstoši Regulai Nr. 491/2009 (aizsargātiem) cilmes vietas nosaukumiem un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm, ar nosacījumu, ka tie iepriekš minēto Regulas Nr. 207/2009 normu izpratnē nozīmē “agrākas tiesības”, piešķirtā aizsardzība var tikt papildināta ar atbilstošajām valsts tiesībām, ar kurām tiek piešķirta papildu aizsardzība.
Judikatūrā jau ir atzīts, ka gan no Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punkta, kas ir piemērojams atbilstoši 53. panta 1. punkta c) apakšpunktam, gan 53. panta 2. punkta formulējuma izriet, ka ir skaidri jānošķir divi gadījumi atkarībā no tā, vai agrākas tiesības aizsargā Savienības tiesiskais regulējums “vai” valsts tiesības (šajā ziņā skat. spriedumus, 2011. gada 5. jūlijs,
Edwin
/ITSB, C‑263/09 P, Krājums,
EU:C:2011:452
, 48. punkts, un 2013. gada 7. maijs,
macros consult
/ITSB –
MIP Metro
(“makro”), T‑579/10, Krājums,
EU:T:2013:232
, 57. un 60. punkts). Turklāt, lai gan spēkā neesamības atzīšanas pieteikuma iesniedzējam ir pienākums pierādīt, ka viņš saskaņā ar piemērojamajām valsts tiesību normām ir tiesīgs atsaukties uz agrākām tiesībām, kas nozīmē prasību iesniegt ne tikai pierādījumus, ka viņš atbilst saskaņā ar minētajām tiesību normām izvirzītajiem nosacījumiem, lai varētu aizliegt Kopienas preču zīmes izmantošanu atbilstoši šādām tiesībām, bet arī pierādījumus par šo tiesību aktu saturu un piemērojamību, ITSB kompetentajām instancēm tomēr vispirms ir jāizvērtē šo pierādījumu spēks un apjoms (šajā ziņā skat. spriedumus
Edwin
/ITSB, minēts iepriekš,
EU:C:2011:452
, 49.–51. punkts, un “makro”, minēts iepriekš,
EU:T:2013:232
, 59., 60. un 62. punkts).
Turklāt saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta c) apakšpunktu, lasot to kopā ar šīs pašas regulas 8. panta 4. punktu, apzīmējuma, kas nav preču zīme, pastāvēšana ļauj panākt preču zīmes atzīšanu par spēkā neesošu, ja šis apzīmējums kumulatīvi atbilst četriem nosacījumiem: šis apzīmējums tiek izmantots komercdarbībā; tā mērogs nav tikai vietējs; tiesības uz šo apzīmējumu ir iegūtas saskaņā ar dalībvalsts, kurā tiek izmantots apzīmējums, tiesību aktiem pirms Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas; šis apzīmējums piešķir īpašniekam tiesības aizliegt vēlākas preču zīmes izmantošanu. Lai gan pirmie divi nosacījumi, proti, tie, kuri ir saistīti ar pretstatītā apzīmējuma izmantošanu un mērogu, kas nav tikai vietējs, izriet no paša Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punkta formulējuma un tātad ir interpretējami atbilstoši Savienības tiesībām, tomēr no izteiciena “ja [un ciktāl] atbilstoši tās dalībvalsts tiesību aktiem, kuri attiecas uz šo zīmi” izriet, ka pārējie divi nosacījumi, kas izklāstīti tālāk Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punkta a) un b) apakšpunktā, ir ar minēto regulu paredzētie nosacījumi, kas ir atbilstoši kritērijiem, kuri noteikti tiesībās, kas reglamentē pretstatīto apzīmējumu (šajā ziņā skat. spriedumu “makro”, minēts 45. punktā,
EU:T:2013:232
, 54.–56. punkts un tajos minētā judikatūra).
Jautājums, ciktāl dalībvalstī aizsargāts apzīmējums piešķir tiesības aizliegt izmantot jaunāku preču zīmi, ir izskatāms, ņemot vērā piemērojamās valsts tiesības. Šajā ziņā it īpaši ir jāņem vērā izvirzītie valsts tiesību akti un attiecīgajā dalībvalstī taisītie tiesu spriedumi. Balstoties uz šo pamatu, iebildumu iesniedzējam ir jāpierāda, ka attiecīgais apzīmējums ietilpst attiecīgās dalībvalsts tiesību piemērošanas jomā un ka tas ļauj aizliegt jaunākas preču zīmes izmantošanu (spriedumi, 2011. gada 29. marts,
Anheuser-Busch
/
Budějovický Budvar
, C‑96/09 P, Krājums,
EU:C:2011:189
, 190. punkts; 2014. gada 10. jūlijs,
Peek & Cloppenburg
/ITSB, C‑325/13 P un C‑326/13 P,
EU:C:2014:2059
, 47. punkts; 2013. gada 18. aprīlis,
Peek & Cloppenburg
/ITSB –
Peek & Cloppenburg
(“Peek & Cloppenburg”), T‑507/11,
EU:T:2013:198
, 20. un 21. punkts, un 2015. gada 10. februāris,
Infocit
/ITSB –
DIN
(“DINKOOL”), T‑85/14,
EU:T:2015:82
, 63. punkts).
Izskatāmajā lietā no lietas materiāliem izriet, ka gan procesā ITSB, gan šajā tiesvedībā prasītāja atkārtoti, balstoties uz dažādiem pierādījumiem, ir atsaukusies uz atbilstošajām Portugāles tiesību normām, kurās ir reglamentēta cilmes vietas nosaukumu “porto” un “port” aizsardzība, kā arī Portugāles tiesu un iestāžu lēmumu pieņemšanas praksi šajā ziņā. Turklāt nedz Apelācijas padome, nedz ITSB nav norādījuši, ka prasītāja nebūtu izpildījusi tai šajā ziņā uzlikto pierādīšanas pienākumu. Šādos apstākļos, ņemot vērā tās pienākumu atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 76. panta 1. punktam pārbaudīt faktus pēc savas iniciatīvas un rūpības pienākumu (šajā ziņā skat. spriedumu, 2011. gada 15. jūlijs,
Zino Davidoff
/ITSB –
Kleinakis kai SIA
(“GOOD LIFE”), T‑108/08, Krājums,
EU:T:2011:391
, 19. punkts un tajā minētā judikatūra), Apelācijas padomei nebija tiesību noraidīt šos pierādījumus un atteikties piemērot attiecīgo Portugāles tiesisko regulējumu, jo minēto cilmes vietas nosaukumu vai ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzība izrietēja vienīgi no Regulas Nr. 491/2009 vai pat Savienības ekskluzīvās kompetences (apstrīdētā lēmuma 14. punkts).
Līdz ar to ar šādu Apelācijas padomes pieeju acīmredzami netiek ievērota Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta c) apakšpunkta, lasot to kopā ar tās 8. panta 4. punktu, kā arī šīs pašas regulas 53. panta 2. punkta d) apakšpunkta piemērojamība, kas izraisa apstrīdētā lēmuma prettiesiskumu.
Tātad trešais pamats ir apmierināms, turklāt nav jālemj par lietas dalībnieku argumentiem, kas balstīti uz Regulu Nr. 510/2006, kura izskatāmajā lietā nav piemērojama.
Turpretī, ņemot vērā prasītājas pirmā pamata, saskaņā ar kuru Apelācijas padome kļūdaini esot secinājusi, ka vārdi “porto” un “port” esot aizsargāti vienīgi saistībā ar vārdiem, kas atbilst vārdam “oporto”, pamatojumam izklāstīto argumentu neefektīvo raksturu, lai secinātu apstrīdētā lēmuma prettiesiskumu (skat. iepriekš 34. punktu), šis pamats ir noraidāms.
Visbeidzot, iepriekš 37.–42. punktā izklāstīto iemeslu dēļ arī otrais pamats ir noraidāms.
Vispārējā tiesa tomēr uzskata par nepieciešamu izvērtēt ceturto, piekto un sesto pamatu.
Par ceturto pamatu, kas attiecas uz Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta c) apakšpunkta, lasot to kopā ar 8. panta 4. punktu, pārkāpumu
Lietas dalībnieku argumentu atgādinājums
Šī pamata kontekstā prasītāja, pirmkārt, pārmet Apelācijas padomei, ka tā prettiesiski ir noraidījusi pierādījumus, kurus prasītāja iesniegusi, pierādot, ka ar apstrīdēto preču zīmi tiek pārkāptas atbilstošās Portugāles tiesību normas, ar kurām tiek aizsargāti cilmes vietas nosaukumi “porto” vai “port”, jo ar Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punktu pamatotie iebildumi esot jānoraida
in limine
. Otrkārt, to darot, Apelācijas padome neesot ievērojusi aizsardzības apmēru, kas šiem cilmes vietas nosaukumiem piešķirts atbilstoši minētajām tiesību normām. Treškārt, prasītāja apgalvo, ka apstrīdētais lēmums nav saderīgs ar ITSB agrāko lēmumu pieņemšanas praksi līdzīgās iebildumu lietās saistībā ar portvīnu. Ceturtkārt, pat pieņemot, ka Portugāles tiesības tai nepiešķir tiesības aizliegt izmantot apstrīdēto preču zīmi, šāds aizliegums izrietot no Regulas Nr. 491/2009 118.m panta 2. punkta a) apakšpunkta i) daļas, jo viskijs esot produkts, kas ir salīdzināms ar pārveidotu vīnu, piemēram, portvīnu. Turklāt, pat ja attiecīgās preces nebūtu “salīdzināmas”, ar šo tiesību normu esot aizliegts ar apstrīdēto preču zīmi ļaunprātīgi izmantot cilmes vietas nosaukumu “porto” vai “port” reputāciju. Turklāt Regulas Nr. 491/2009 118.m panta 2. punkta b) apakšpunktā prasītāja esot aizsargāta pret apstrīdētās preču zīmes izmantošanu, ciktāl vārds “port” izraisa cilmes vietas nosaukumu “porto” vai “port”“atdarināšanu vai aplinku norādījumu”. Ņemot vērā minētā cilmes vietas nosaukuma atpazīstamības raksturu, vidusmēra patērētājs, redzot vārdu salikumu “port charlotte” uz alkoholiskā dzēriena pudeles, domās, ka attiecīgais dzēriens ir saistīts ar portvīnu, vai vismaz apsvērs, vai šāda saikne pastāv, kas nozīmētu šī cilmes vietas nosaukuma aplinku norādījumu.
ITSB, kuru atbalsta persona, kas iestājusies lietā, uzskata, ka Apelācijas padome pamatoti ir uzskatījusi, ka uz apstrīdēto preču zīmi nav attiecināma neviena no Regulas Nr. 491/2009 118.m panta 2. punkta a) līdz c) apakšpunktā minētajām situācijām un tātad šis pamats ir noraidāms.
Par konkrēto sabiedrības daļu
Vispirms ir jāatgādina, ka Apelācijas padome apstrīdētajā lēmumā vismaz netieši un daļēji ir ņēmusi vērā Portugāles vidusmēra patērētāja uztveri (skat. apstrīdētā lēmuma 26. punktu). Šo apsvērumu apstrīd prasītāja un persona, kas iestājusies lietā, kuras uzskata, ka izskatāmajā lietā ir jāatsaucas uz Savienības vidusmēra patērētāju.
Tā kā gan portvīns, gan viskijs ir plaša patēriņa preces, kas tiek tirgotas visās Savienības dalībvalstīs, un tā kā minēto valstu patērētāji spēj atpazīt minēto preču nosaukumus un īpašās īpašības, šis arguments ir apmierināms.
Tomēr no tā noteikti neizriet, ka apstrīdētais lēmums ir prettiesisks, jo tajā nav ievērota konkrētā sabiedrības daļa. Tas tā būtu tikai gadījumā, ja Apelācijas padomes veiktā vērtējuma rezultāts varētu būt mainīgs atkarībā no konkrētās sabiedrības daļas izcelsmes vai valodu zināšanām, kas ir jāizvērtē atsevišķi katra pamata ietvaros.
Līdz ar to ir jāsecina, ka konkrēto sabiedrības daļu, kas ir jāņem vērā it īpaši šī pamata kontekstā, veido Savienības vidusmēra patērētājs.
Šis pamats būtībā ir sadalāms divās daļās; pirmā daļa attiecas uz to, ka Apelācijas padome nav piemērojusi atbilstošās Portugāles tiesību normas, bet otrā daļa attiecas uz kļūdainu Regulas Nr. 491/2009 118.m panta 2. punkta piemērošanu.
Par pirmo daļu, kas attiecas uz to, ka Apelācijas padome nav piemērojusi Portugāles tiesības
Runājot par pirmo daļu, kas attiecas it īpaši uz to, ka nav piemērotas atbilstošās Portugāles tiesību normas un nav pārbaudīti to pamatojumam iesniegtie pierādījumi, un kas lielā mērā pārklājas ar trešo pamatu, atliek atsaukties uz iepriekš 44.–50. punktā izklāstītajiem apsvērumiem un konstatēt, ka pretēji no Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta c) apakšpunkta, lasot to kopā ar šīs pašas regulas 8. panta 4. punktu, izrietošajām prasībām Apelācijas padome izskatāmajā lietā savu vērtējumu ir ierobežojusi ar nosacījumiem, kas paredzēti Regulas Nr. 491/2009 118.m panta 2. punktā, un minētās Portugāles tiesību normas un pierādījumus noraidījusi. Tādējādi tā prettiesiski nav lēmusi par iespējamo ar “agrākajām tiesībām”, proti, ar cilmes vietas nosaukumiem “porto” vai “port” saskaņā ar atbilstošajām Portugāles tiesībām, kuru piemērošana tomēr ir paredzēta atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta c) apakšpunktam, lasot to kopā ar šīs pašas regulas 8. panta 4. punktu, piešķirtās aizsardzības apmēru.
Šo iemeslu dēļ vien pirmā daļa ir apmierināma, turklāt nav jāizvērtē, vai izskatāmajā lietā ir izpildīti piemērojamo Portugāles tiesību normu aizsardzības nosacījumi (skat. arī tālāk tekstā 109. un 110. punktu).
Par otro daļu, kas attiecas uz Regulas Nr. 491/2009 118.m panta 2. punkta pārkāpumu
Otrās daļas ietvaros, pirmkārt, ir jāpārbauda, vai apstrīdētās preču zīmes reģistrēšana vai izmantošana nozīmē “tiešu vai netiešu” cilmes vietas nosaukumu “porto” vai “port”“komerciālu izmantošanu” attiecībā uz salīdzināmiem produktiem, kas neatbilst ar minēto cilmes vietas nosaukumu saistītā produkta specifikācijai Regulas Nr. 491/2009 118.m panta 2. punkta a) apakšpunkta i) daļas izpratnē.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka Apelācijas padome būtībā ir apgalvojusi, ka ģeogrāfiskās izcelsmes norādes šīs tiesību normas izpratnē esot aizsargātas vienīgi attiecībā uz vīniem un tātad attiecībā uz precēm, kuras nav nedz identiskas, nedz salīdzināmas ar preci, kuru apzīmē kā “viskiju”, proti, stipro alkoholisko dzērienu ar atšķirīgu alkohola veidu un alkohola koncentrācijas līmeni, kurš nevar atbilst vīna produktu specifikācijai (apstrīdētā lēmuma 20. punkts).
Šis vērtējums nav kļūdains, jo stiprais alkoholiskais dzēriens, kas ir alkohola fermentācijas produkts uz graudaugu bāzes, piemēram, viskijs, pēc būtības nevar atbilst vīna produktu, kas ir alkohola fermentācijas produkts uz vīnogu bāzes, specifikācijas nosacījumiem Regulas Nr. 491/2009 118.m panta 2. punkta a) apakšpunkta i) daļas, lasot to kopā ar šīs pašas regulas 118.c panta 2. punktu, izpratnē.
Šajā ziņā prasītājas arguments, saskaņā ar kuru atsauce, kas izdarīta uz “produkta specifikāciju”, attiecas vienīgi uz aizsargātajām precēm, nevis aplūkotajām precēm, jo pēdējās minētās var būt salīdzināmas kā stipro alkoholisko dzērienu preces, nevar tikt apmierināts. Regulas Nr. 491/2009 118.m panta 2. punkta a) apakšpunkta i) daļā ir skaidri prasīts, ka “salīdzināmiem produktiem” ir jābūt tādiem, kas “neatbilst [..] produkta specifikācijai”, un tas ir iespējams vienīgi saistībā ar vīnu vai liķiera vīnu (skat. Padomes 2008. gada 29. aprīļa Regulas (EK) Nr. 479/2008 par vīna tirgus kopējo organizāciju, ar ko groza Regulas (EK) Nr. 1493/1999, (EK) Nr. 1782/2003, (EK) Nr. 1290/2005 un (EK) Nr. 3/2008 un atceļ Regulas (EEK) Nr. 2392/86 un [..] Nr. 1493/1999 (
OV L 148, 1. lpp
.), IV pielikuma 1.–3. punktu), nevis saistībā ar tādiem stiprajiem alkoholiskajiem dzērieniem kā viskijs. Kā pamatoti norāda ITSB, tas tā ir vēl jo vairāk tādēļ, ka no atbilstošajām Padomes 2008. gada 15. janvāra Regulas (EK) Nr. 110/2008 par stipro alkoholisko dzērienu definīciju, aprakstu, noformējumu, marķējumu un ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzību un ar ko atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 1576/89 (
OV L 39, 16. lpp
.) tiesību normām izriet, ka stiprie alkoholiskie dzērieni ir pakļauti no vīna aizsardzības sistēmas neatkarīgai aizsardzības sistēmai un tiem ir jāatbilst atšķirīgām prasībām, lai varētu saņemt šādu aizsardzību (skat. minētās regulas 5. pantu).
Līdz ar to pirmais iebildums, kas attiecas uz Regulas Nr. 491/2009 118.m panta 2. punkta a) apakšpunkta i) daļas pārkāpumu, ir noraidāms, turklāt šajā stadijā nav jālemj par tādu liķiera vīnu salīdzināmo vai nesalīdzināmo raksturu kā portvīns, no vienas puses, un viskijs, no otras puses.
Otrkārt, runājot par apgalvoto Regulas Nr. 491/2009 118.m panta 2. punkta a) apakšpunkta ii) daļas pārkāpumu, ir jāatgādina, ka Apelācijas padome būtībā ir uzskatījusi, ka apstrīdētajā preču zīmē “[neesot] nedz izmantotas”, nedz “norādītas” ģeogrāfiskās izcelsmes norādes “porto” vai “port”, tādēļ neesot bijis jāpārbauda, vai tām ir reputācija vai nav. Šie vārdi esot liela skaita pilsētu salikto nosaukumu, piemēram, Portualegri [
Porto Allegre
] vai Portluī [
Port Louis
], sastāvdaļa. Tāpat neesot iespējams nodibināt saikni starp apzīmējumu “PORT CHARLOTTE”, kura viens no diviem elementiem apzīmētu ostu ar personas vārdu
Charlotte
[Šarlote], ģeogrāfisku vietu vai pilsētu, kas atrodas piekrastē, no vienas puses, un ģeogrāfisko nosaukumu “Porto” vai “Port”, no otras puses, attiecībā uz kuru Portugāles patērētājs zinās, ka runa ir par ar šo ģeogrāfisko nosaukumu aizsargātu vīnu.
Saskaņā ar Regulas Nr. 491/2009 118.m panta 2. punkta a) apakšpunkta ii) daļu attiecīgie vietas nosaukumi un ģeogrāfiskās izcelsmes norādes ir aizsargāti pret jebkādu tiešu vai netiešu komerciālu izmantošanu, ciktāl ar šo izmantošanu ļaunprātīgi tiek izmantota to reputācija.
Šajā ziņā, pirmkārt, ir jānorāda, ka aizsargātais cilmes vietas nosaukums, kura īpašniece ir prasītāja un kurš ir iekļauts
E‑Bacchus
datubāzē, ietver nosaukumus “oporto”, “portvin”, “portwein”, “portwijn”, “vin de porto”, “port wine”, “port”, “vinho do porto” un “porto”. Tādējādi runa ir par nosaukumiem dažādās valodās, kurus veido vai nu divi elementi, proti, “port” vai “porto” un “vin”, vai arī viens elements, proti, “oporto” vai “porto”. Otrkārt, kā norāda ITSB, ir jāņem vērā, ka arī apstrīdētā preču zīme ietver vārdu salikumu, kuru veido divi elementi, proti, “port” un “charlotte”, kas, tāpat kā vārdu salikums “port wine”, ir uztverams kā tāds, kuru veido loģiska un konceptuāla vienība (šajā ziņā skat. spriedumu, 2008. gada 18. decembris,
Torres
/ITSB –
Vinícola de Tomelloso
(“TORRE DE GAZATE”), T‑286/06,
EU:T:2008:601
, 55. punkts).
Atšķirībā no vārdu salikuma, kas ir saistīts ar attiecīgo cilmes vietas nosaukumu, vārdu salikumā, kas ir saistīts ar apstrīdēto preču zīmi, nav skaidras atsauces uz vīnu, bet gan uz sieviešu vārdu Šarlote, kurš ir tieši saistīts ar elementu “port”, kura primārā nozīme daudzās Eiropas valodās, tostarp angļu un portugāļu valodā, ir osta, t.i., vieta, kura atrodas jūras vai upes krastā. Tātad, kā apstrīdētā lēmuma 24. punktā pamatoti ir uzskatījusi Apelācijas padome, lasot to kopā kā loģisku un konceptuālu vienību, konkrētā sabiedrības daļa apzīmējumu “PORT CHARLOTTE” uztvers kā tādu, kas apzīmē ostu, kura ir nosaukta personas vārdā Šarlote, nenodibinot tiešu saikni ar cilmes vietas nosaukumu “porto” vai “port” vai portvīnu. Kā norāda persona, kas iestājusies lietā, tas tā ir vēl jo vairāk tādēļ, ka vārds “charlotte” ir apstrīdētās preču zīmes nozīmīgākais un atšķirtspējīgākais elements, kurš uzreiz pievērš konkrētās sabiedrības daļas uzmanību. Konkrētā sabiedrības daļa elementu “port” neatpazīs kā atsevišķu vai no vārda “charlotte” nodalāmu elementu, bet kā apzīmētāju, kas ir tieši saistīts ar minēto vārdu, informējot, ka apstrīdētā preču zīme ir saistīta ar vietu, kas atrodas jūras piekrastē vai pie upes. Šis vērtējums ir spēkā attiecībā uz visiem Savienības vidusmēra patērētājiem, kuriem ir vismaz pamatzināšanas angļu valodā vai kādā no romāņu valodām.
Tātad Apelācijas padome apstrīdētā lēmuma 22. punktā, nepieļaujot kļūdu, ir secinājusi, ka apstrīdētajā preču zīmē nav nedz izmantots, nedz norādīts minētais cilmes vietas nosaukums un tādējādi nav jāpārbauda tās reputācija.
Līdz ar to iebildums, kas attiecas uz Regulas Nr. 491/2009 118.m panta 2. punkta a) apakšpunkta ii) daļas pārkāpumu, ir noraidāms.
Treškārt, runājot par apgalvoto Regulas Nr. 491/2009 118.m panta 2. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu, ir jāatgādina, ka Apelācijas padome būtībā ir secinājusi “aplinka norādījuma” uz portvīnu šīs tiesību normas izpratnē neesamību, jo viskijs ir atšķirīgs produkts un neviens apstrīdētās preču zīmes elements neietver iespējami nepatiesu vai maldinošu norādi (apstrīdētā lēmuma 28. punkts).
Šajā ziņā atliek atsaukties uz iepriekš 71. punktā izklāstītajiem apsvērumiem, lai konstatētu, ka apstrīdētās preču zīmes izmantošana neietver nekādu cilmes vietas nosaukuma “porto” vai “port”“ļaunprātīgu izmantošanu, atdarināšanu vai aplinku norādījumu” Regulas Nr. 491/2009 118.m panta 2. punkta b) apakšpunkta izpratnē.
Šo secinājumu nevar atspēkot prasītājas argumenti. It īpaši tā nevar veiksmīgi atsaukties uz judikatūru, saskaņā ar kuru, pirmkārt, jēdziens “aplinks norādījums” attiecas uz situāciju, kurā vārds, kas ir izmantots produkta apzīmēšanai, ietver aizsargāta nosaukuma daļu tā, ka tad, kad patērētājs saskaras ar produkta nosaukumu, viņš iedomājas par produktu, kura nosaukums ir aizsargāts (skat. spriedumu, 2011. gada 14. jūlijs,
Bureau national interprofessionnel du Cognac
, C‑4/10 un C‑27/10, Krājums,
EU:C:2011:484
, 56. punkts un tajā minētā judikatūra), un, otrkārt, var pastāvēt aplinks norādījums uz cilmes vietas nosaukumu pat tad, ja nepastāv sajaukšanas iespēja starp attiecīgajām precēm (skat. spriedumu, 2008. gada 26. februāris, Komisija/Vācija, C‑132/05, Krājums,
EU:C:2008:117
, 45. punkts un tajā minētā judikatūra). Izskatāmajā lietā, gluži pretēji, iepriekš 71. punktā izklāstīto iemeslu dēļ, lai arī vārds “port” ir agrākās preču zīmes sastāvdaļa, vidusmēra patērētājs, pat pieņemot, ka viņš ir no Portugāles vai prot portugāļu valodu, ja tas saskarsies ar viskiju, kas apzīmēts ar minēto preču zīmi, neasociēs to ar portvīnu, kam ir attiecīgais cilmes vietas nosaukums. Šie apsvērumi ir apstiprināti ar nebūt ne maznozīmīgām atšķirībām starp attiecīgajām portvīna un viskija īpašībām, it īpaši saistībā ar sastāvdaļām, alkohola koncentrācijas līmeni un garšu, kuri vidusmēra patērētājam ir labi zināmi un par ko pareizi ir atgādinājusi Apelācijas padome apstrīdētā lēmuma 20. un 34. punktā (skat. arī iepriekš 65. punktu).
Līdz ar to iebildums, kurš attiecas uz Regulas Nr. 491/2009 118.m panta 2. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu, arī ir noraidāms.
Visbeidzot, ir jānoraida prasītājas iebildums, saskaņā ar kuru apstrīdētais lēmums esot pretrunā ITSB lēmumu pieņemšanas praksei līdzīgās iebildumu lietās (skat. iepriekš 54. punktu). No pastāvīgās judikatūras izriet, ka lēmumi, kas apelācijas padomēm ir jāpieņem saskaņā ar Regulu Nr. 207/2009, izriet no saistošās kompetences, nevis rīcības brīvības. Tādējādi apelācijas padomju lēmumu tiesiskums ir jāvērtē, pamatojoties vienīgi uz šo regulu, atbilstoši tam, kā to interpretējusi Savienības tiesa, nevis pamatojoties uz to vai ITSB agrāko lēmumu pieņemšanas praksi (šajā ziņā un pēc analoģijas skat. rīkojumus, 2008. gada 13. februāris,
Indorata-Serviços e Gestão
/ITSB, C‑212/07 P,
EU:C:2008:83
, 43. punkts, un 2008. gada 15. februāris,
Brinkmann
/ITSB, C‑243/07 P,
EU:C:2008:94
, 39. punkts un tajā minētā judikatūra), neietekmējot tā pienākumu pieteikuma par spēkā neesamības atzīšanu izskatīšanas ietvaros ņemt vērā lēmumus, kuri jau ir pieņemti līdzīgos procesos, un īpaši uzmanīgi apsvērt, vai ir vai nav jāizlemj tāpat (šajā ziņā un pēc analoģijas skat. spriedumus, 2011. gada 10. marts,
Agencja Wydawnicza Technopol
/ITSB, C‑51/10 P, Krājums,
EU:C:2011:139
, 74. punkts, un 2014. gada 12. decembris,
Wilo
/ITSB (“Pioneering for You”), T‑601/13,
EU:T:2014:1067
, 41. punkts).
Pat ja šis iebildums būtu bijis jāsaprot tādējādi, ka tajā tiek apgalvots šī izskatīšanas pienākuma vai vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums, ir jāatgādina, ka minētais pienākums un princips ir jāsaskaņo ar tiesiskuma ievērošanu, no kā izriet, ka neviens nevar sev par labu atsaukties uz iespējamu prettiesisku rīcību, kas pieļauta par labu citai personai, lai panāktu identisku lēmumu. Tādējādi persona, kura lūdz Kopienas preču zīmi atzīt par spēkā neesošu, nevar prasīt ITSB piemērot lēmumu pieņemšanas praksi, kura būtu pretrunā Regulā Nr. 207/2009 paredzētajām prasībām vai kura liktu pieņemt prettiesisku lēmumu (šajā ziņā un pēc analoģijas skat. rīkojumu, 2009. gada 12. februāris,
Bild digital
un
ZVS
, C‑39/08 un C‑43/08,
EU:C:2009:91
, 18. punkts, un spriedumus
Agencja Wydawnicza Technopol
/ITSB, minēts 78. punktā,
EU:C:2011:139
, 75. un 76. punkts, un “Pioneering for You”, minēts 78. punktā,
EU:T:2014:1067
, 42. punkts).
Tātad šim pēdējam minētajam iebildumam nevar piekrist.
Ņemot vērā visus iepriekš izklāstītos apsvērumus, šī pamata otrā daļa ir pilnībā jānoraida.
Par piekto pamatu, kas attiecas uz Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta a) apakšpunkta, lasot to kopā ar šīs pašas regulas 7. panta 1. punkta g) apakšpunktu, pārkāpumu
Šī pamata pamatojumam prasītāja būtībā atgādina, ka Portugāles un citu dalībvalstu vidusmēra patērētājs, tostarp Apvienotās Karalistes vidusmēra patērētājs, nosaukumu “port” pazīst saistībā ar portvīnu un ka ir diezgan ierasti, ka portvīna preču zīmes veido divi vārdi, no kuriem viens ir vārds “port” (“DOW’S PORT”, “FERREIRA PORT”, “GRAHAM PORT”), kurš reizēm ir izvietots sākumā (“PORT FOR TWO”). Tāpat šis patērētājs esot arī pieradis pie tā, ka minētais vārds portvīna pudeļu etiķetēs ir ietverts ar izceļošiem burtiem. Tā kā baltā portvīna krāsa ir līdzīga viskija krāsai, esot ļoti iespējams, ka minētais patērētājs, saskaroties ar viskija pudeli, uz kuras ir izvietota preču zīme “PORT CHARLOTTE”, secinās, ka runa ir par portvīna pudeli. Apstrīdētā preču zīme, kurā ir ietverts vārds “port”, tātad maldinātu patērētāju saistībā ar ģeogrāfisko izcelsmi, liekot tam domāt, ka preču, uz kurām ir minētā preču zīme, saturs ir portvīns vai tām ir noteikta saikne ar portvīnu.
ITSB, ko atbalsta persona, kas iestājusies lietā, atbild, ka Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta g) apakšpunktā paredzētais atteikuma pamats prasa, lai pastāvētu patērētāja faktiska maldināšana vai pietiekami nopietna maldināšanas iespēja, kas izskatāmajā lietā tā neesot.
Saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta g) apakšpunktu, lasot to kopā ar šīs pašas regulas 52. panta 1. punkta a) apakšpunktu, netiek reģistrētas vai atzītas par spēkā esošām preču zīmes, “kuru raksturs ļauj maldināt sabiedrību, piemēram, attiecībā uz [konkrēto] preču [..] raksturu, kvalitāti vai ģeogrāfisko izcelsmi”.
Šajā ziņā Apelācijas padome ir uzskatījusi, ka apstrīdētā preču zīme nevar maldināt sabiedrību attiecībā uz preces ģeogrāfisko izcelsmi, jo vārds “port” neapzīmējot ģeogrāfisko reģionu un apstrīdētā preču zīme netiekot asociēta ar reģionu, kurā tiek ražotas prasītājas preces. Maldināšanas iespēja esot vēl jo mazāka tādēļ, ka patērētājs viegli atpazīs, ka viskijs ir prece, kurai ir raksturīgas no minētajām precēm atšķirīgas īpašības (apstrīdētā lēmuma 34. punkts).
Vispārējā tiesa uzskata, ka šis vērtējums nav kļūdains.
Kā norāda ITSB, no pastāvīgās judikatūras izriet, ka Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta g) apakšpunktā, lasot to kopā ar šīs pašas regulas 52. panta 1. punkta a) apakšpunktu, minētie reģistrācijas atteikuma gadījumi un spēkā neesamības pamati prasa, lai pastāvētu patērētāja faktiska maldināšana vai pietiekami nopietna maldināšanas iespēja (šajā ziņā un pēc analoģijas skat. spriedumu, 2011. gada 5. maijs,
SIMS
–
École de ski internationale
/ITSB –
SNMSF
(“esf école du ski français”), T‑41/10,
EU:T:2011:200
, 49. punkts un tajā minētā judikatūra). Iepriekš 71. un 76. punktā minēto iemeslu dēļ konkrētā sabiedrības daļa, lai kāda arī būtu tās izcelsme vai valodu zināšanas, nespēj asociēt vienu vienīgu vārdu “port” apstrīdētajā preču zīmē ar cilmes vietas nosaukumu “porto” vai “port” vai arī ar liķiera vīnu, kuram ir šāds nosaukums. Tātad ir jākonstatē, ka konkrētā sabiedrības daļa vēl jo mazāk kļūdīsies saistībā ar viskija, kurš tiek tirgots ar minēto preču zīmi, raksturu, kvalitāti un ģeogrāfisko izcelsmi. Kā norādīja persona, kas iestājusies lietā, tas tā ir vēl jo vairāk tādēļ, ka atšķirībā no Skotijas Portugāle vai vismaz reģions, kurā atrodas Portu pilsēta, konkrētai sabiedrības daļai nav pazīstama kā viskija ražošanas reģions.
Tādējādi šis pamats ir jānoraida kā nepamatots.
Par sesto pamatu, kas attiecas uz Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta a) apakšpunkta, lasot to kopā ar šīs pašas regulas 7. panta 1. punkta c) apakšpunktu, pārkāpumu
Lietas dalībnieku argumentu atgādinājums
Prasītāja apgalvo, ka, lai arī pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu nebija balstīts uz Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunktā minēto absolūto atteikuma pamatu, līdz personas, kas iestājusies lietā, apsvērumu iesniegšanai 2011. gada 17. oktobrī tā nezināja par vietas Portšarlote [
Port Charlotte
] pastāvēšanu un ka tā šo pamatu bija izvirzījusi savos 2011. gada 20. decembra atbildes apsvērumos Anulēšanas nodaļā. Šajā ziņā Apelācijas padome tomēr neesot izvērtējusi izšķirošo jautājumu, vai pastāv vispārējas intereses, lai šādi ģeogrāfisko izcelsmi aprakstoši vārdi varētu tikt brīvi izmantoti. Ja atbilstoši personas, kas iestājusies lietā, teiktajam daļa konkrētās sabiedrības saprot, ka preču zīme “PORT CHARLOTTE” ir saistīta ar “autentisku vietu un vietu, kurā tiek sagaidīta nodrošināšana ar viskiju”, būtu piemērojams šis absolūtais atteikuma pamats, jo apstrīdēto preču zīmi veido vienīgi apzīmējums, kurš tirdzniecībā var kalpot kā attiecīgās preces ģeogrāfiskās izcelsmes norāde.
ITSB ieskatā šis pamats ir nepieņemams. Lai arī prasītāja spēkā neesamības atzīšanas procesa laikā ir iesniegusi argumentus par šo tēmu, šis pamats neesot bijis ietverts pieteikumā par spēkā neesamības atzīšanu. Apelācijas padome tātad pareizi šo pamatu ir kvalificējusi par nepieļaujamu atcelšanas iemeslu paplašināšanu. Vēl jo mazāk prasītāja esot tiesīga izvirzīt šo pamatu Vispārējā tiesā. Persona, kas iestājusies lietā, būtībā piebilst, ka vārdu salikums “port charlotte” viskija patērētājam nav labi zināms un ka prasītāja nav arī pierādījusi iespējamo apstrīdētās preču zīmes atpazīstamību, un tādēļ Apelācijas padome pamatoti esot konstatējusi, ka prasītāja šos argumentus nav pamatojusi.
Par šī pamata pieņemamību
ITSB būtībā apgalvo, ka šis pamats ir nepieņemams, jo apstrīdētās preču zīmes reģistrācijas neatbilstība Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunktam nav tikusi izvirzīta pieteikumā par spēkā neesamības atzīšanu un tātad nebija ietverta Anulēšanas nodaļā izskatītajā strīdā.
Šāda iebilde par nepieņemamību nevar tikt atbalstīta.
Pirmkārt, lai gan, protams, ir skaidrs, ka Anulēšanas nodaļā iesniegtajā pieteikumā par spēkā neesamības atzīšanu nebija minēts Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzētais absolūtais atteikuma pamats, prasītāja tomēr šādu pamatu šajā pašā instancē, atsaucoties uz 1999. gada 4. maija spriedumu
Windsurfing Chiemsee
(C‑108/97 un C‑109/97, Krājums,
EU:C:1999:230
), izvirzīja savu apsvērumu par personas, kas iestājusies lietā, atbildes rakstu ietvaros, kurā pēdējā minētā būtībā bija norādījusi, ka vārdu salikums “port charlotte” ir “zināms saistībā ar konkrētu spirta rūpnīcu Ailejas [
Islay
] salā”.
Otrkārt, Anulēšanas nodaļa sava lēmuma 40.–49. punktā skaidri ir paudusi viedokli par šo pamatu un noraidījusi to kā nepamatotu, it īpaši tādēļ, ka iesniegtie pierādījumi nepamatojot to, ka vidusmēra viskija patērētājs zinātu apdzīvotu vietu Portšarlote apstrīdētās preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas brīdī (Anulēšanas nodaļas lēmuma 48. punkts).
Treškārt, prasītāja savā apelācijas sūdzībā Apelācijas padomē skaidri ir izvirzījusi pamatu, kas attiecās uz Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta a) apakšpunkta, lasot to kopā ar šīs pašas regulas 7. panta 1. punkta c) apakšpunktu, pārkāpumu, apgalvojot, ka Anulēšanas nodaļas vērtējums šajā ziņā bijis kļūdains. Turklāt apstrīdētā lēmuma 35. punktā, neraugoties uz konstatējumu, saskaņā ar kuru prasītāja šo pamatu esot izvirzījusi “tikai apelācijas sūdzības iesniegšanas brīdī”, Apelācijas padome patiešām šo pamatu ir izvērtējusi un noraidījusi pēc būtības, jo tā uzskatīja, pirmkārt, ka prasītājas izvirzītie argumenti ir pretrunīgi tiktāl, ciktāl tā vienlaicīgi atsaucas uz kādu vietu (pastāvošu vai nepastāvošu) ar nosaukumu Portšarlote [
Port Charlotte
] un arī uz “
Oporto
(Portu) pilsētu”, un, otrkārt, ka Anulēšanas nodaļa pamatoti ir norādījusi, ka prasītāja nav iesniegusi pierādījumus, kuri ļautu pamatot, ka vieta vai pilsēta ar nosaukumu Portšarlote vidusmēra patērētājam ir zināma. Līdz ar to, ņemot vērā apstrīdētā lēmuma 35. punkta formulējumu, ITSB kļūdaini apgalvo, ka Apelācijas padome minēto pamatu ir kvalificējusi vienīgi par “nepieļaujamu atcelšanas iemeslu paplašināšanu”. Visbeidzot, šis vērtējums nevar tikt apstrīdēts ar kļūdaino secinājumu, kas ietverts apstrīdētā lēmuma 38. punktā, saskaņā ar kuru pamats, kurš attiecas uz Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunktu, nav bijis izvirzīts spēkā neesamības atzīšanas procesa laikā un prasītāja neesot bijusi tiesīga to izvirzīt savā Apelācijas padomē iesniegtajā apelācijas sūdzībā.
Tādējādi ir jāsecina, ka saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 135. panta 1. punktu pēc prasītājas iesniegtās apelācijas sūdzības par Anulēšanas nodaļas lēmumu Apelācijas padomei bija jāizskata strīda priekšmets, kā tas definēts minētajā lēmumā un ar tā pamatojumam izvirzītajiem pamatiem, un jālemj par to vismaz pakārtoti. Šajā kontekstā ITSB nevar lietderīgi atsaukties uz 2011. gada 13. janvāra spriedumu
Park
/ITSB –
Bae
(“PINE TREE”) (T‑28/09,
EU:T:2011:7
, 46. punkts), no kura izriet vienīgi, ka pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu nevar tikt pirmo reizi iesniegts tikai Apelācijas padomē, kas izskatāmajā lietā tā nav. Gluži pretēji, minētajā spriedumā ir apstiprināts, ka Anulēšanas nodaļai kā pirmajai instancei ir pienākums lemt par pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu, kā tas ir noteikts dažādajos pieteikumos un dažādajos lietas dalībnieku procesuālajos dokumentos (šajā ziņā skat. spriedumu “PINE TREE”, minēts iepriekš,
EU:T:2011:7
, 46. punkts un tajā minētā judikatūra), tostarp izskatāmajā lietā par prasītājas apsvērumiem par personas, kas iestājusies lietā, Anulēšanas nodaļā iesniegto atbildes rakstu.
Tādējādi, tā kā pamata, kas attiecās uz Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta a) apakšpunkta, lasot to kopā ar šīs pašas regulas 7. panta 1. punkta c) apakšpunktu, vērtējums ir ticis izvirzīts un izskatīts abās ITSB instancēs un tā kā prasītāja šo pašu pamatu ir izvirzījusi Vispārējā tiesā, tai tas ir jāizskata atbilstoši šīs pašas regulas 65. pantam un jālemj par tā pamatotību.
Līdz ar to šis pamats ir atzīstams par pieņemamu.
Par šī pamata pamatotību
Jāatgādina, ka atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunktam, kas izskatāmajā lietā piemērojams saskaņā ar šīs pašas regulas 52. panta 1. punkta a) apakšpunktu, nereģistrē preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējuma vai norādes, kas tirdzniecībā var kalpot, lai norādītu veidu, kvalitāti, daudzumu, paredzēto nolūku, vērtību, ģeogrāfisko izcelsmi vai preču ražošanas vai pakalpojuma sniegšanas laiku, vai citas preču raksturīgas pazīmes.
Šie aprakstošie apzīmējumi vai norādes ir uzskatāmi par tādiem, kas nespēj pildīt preču zīmes pamatfunkciju, proti, identificēt preces vai pakalpojuma komerciālo izcelsmi, lai tādējādi ļautu patērētājam, kurš iegādājas ar preču zīmi apzīmēto preci vai pakalpojumu, vēlākas iegādes gadījumā izdarīt tādu pašu izvēli, ja pieredze izrādās pozitīva, vai izdarīt citu izvēli, ja tā izrādās negatīva (spriedums, 2003. gada 23. oktobris, ITSB/
Wrigley
, C‑191/01 P, Krājums,
EU:C:2003:579
, 30. punkts; skat. arī spriedumu, 2013. gada 13. septembris,
Fürstlich Castell’sches Domänenamt
/ITSB –
Castel Frères
(“CASTEL”), T‑320/10, Krājums (Izvilkumi),
EU:T:2013:424
, 40. punkts un tajā minētā judikatūra).
Turklāt Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkta pamatā esošās vispārējās intereses nozīmē nodrošināt, ka apzīmējumus, kas ir aprakstoši attiecībā uz vienu vai vairākām to preču vai pakalpojumu īpašībām, attiecībā uz kuriem pieteikta preču zīmes reģistrācija, var brīvi izmantot visi saimnieciskās darbības subjekti, kas piedāvā šādas preces vai pakalpojumus (šajā ziņā skat. spriedumus ITSB/
Wrigley
, minēts 100. punktā,
EU:C:2003:579
, 31. punkts, un
Agencja Wydawnicza Technopol
/ITSB, minēts 78. punktā,
EU:C:2011:139
, 37. punkts).
Konkrēti attiecībā uz apzīmējumiem vai norādēm, kurus var izmantot, lai apzīmētu to preču kategoriju ģeogrāfisko izcelsmi, attiecībā uz kurām ir iesniegts preču zīmes reģistrācijas pieteikums, it īpaši ģeogrāfiskajiem nosaukumiem, pastāv vispārēja interese aizsargāt to pieejamību, ņemot vērā to spēju ne tikai norādīt iespējamo attiecīgo preču kategoriju kvalitāti un citas īpašības, bet arī dažādi ietekmēt patērētāju izvēli, piemēram, piesaistot preces vietai, kas izraisa pozitīvu attieksmi (skat. spriedumu “CASTEL”, minēts 100. punktā,
EU:T:2013:424
, 43. punkts un tajā minētā judikatūra).
Pirmkārt, kā preču zīmes nereģistrē ģeogrāfiskus nosaukumus, ja tie apzīmē noteiktas ģeogrāfiskas vietas, kam jau ir zināma reputācija vai kas ir pazīstamas saistībā ar attiecīgo preču kategoriju un ko tādēļ ieinteresētās personas saista ar šo kategoriju, un, otrkārt, nereģistrē ģeogrāfiskos nosaukumus, ko var izmantot uzņēmumi un kas arī ir jāatstāj pieejami šiem uzņēmumiem kā attiecīgās preču kategorijas ģeogrāfiskās izcelsmes norādes (skat. spriedumu “CASTEL”, minēts 100. punktā,
EU:T:2013:424
, 44. punkts un tajā minētā judikatūra).
Tomēr Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunkts principā neliedz reģistrēt ģeogrāfiskos nosaukumus, kas nav pazīstami ieinteresēto personu vidū vai vismaz nav pazīstami kā ģeogrāfiskas vietas apzīmējums, vai arī nosaukumus, saistībā ar kuriem apzīmētās vietas īpašību dēļ nav sagaidāms, ka ieinteresēto personu vidū varētu tikt uzskatīts, ka šī vieta ir attiecīgās preču vai pakalpojumu kategorijas izcelsmes vieta vai ka tā tur būtu radusies (skat. spriedumu “CASTEL”, minēts 100. punktā,
EU:T:2013:424
, 45. punkts un tajā minētā judikatūra).
Tādējādi, lai novērtētu, vai apzīmējums ieinteresēto personu skatījumā var apzīmēt attiecīgās preču kategorijas ģeogrāfisko izcelsmi, ir jānosaka, vai attiecīgais ģeogrāfiskais nosaukums apzīmē vietu, kura ieinteresēto personu skatījumā šobrīd būtu saistīta ar attiecīgo preču kategoriju, vai arī ir saprātīgi paredzams, ka šāda saikne varētu rasties nākotnē. Šajā ziņā ir jāņem vērā, cik lielā mērā ieinteresētās personas atpazīst šo nosaukumu, kā arī ar to apzīmētās vietas un attiecīgās preču kategorijas (skat. spriedumu “CASTEL”, minēts 100. punktā,
EU:T:2013:424
, 46. punkts un tajā minētā judikatūra).
Kā apstrīdētā lēmuma 35. punktā norādījusi Apelācijas padome un atbilstoši ITSB un personas, kas iestājusies lietā, paustajam, ir jākonstatē, ka izskatāmajā lietā, neraugoties uz personas, kas iestājusies lietā, nepierādīto konstatējumu, saskaņā ar kuru vārdu salikums “port charlotte” ir “zināms saistībā ar konkrētu spirta rūpnīcu Ailejas [
Islay
] salā”, prasītāja nav pierādījusi, ka minētais vārdu salikums apzīmē ģeogrāfisku vietu ar reputāciju vai zināmu vietu interesēto personu vidū saistībā ar viskiju un ka pastāvētu vajadzība saglabāt šo vārdu salikumu kā ģeogrāfiskas izcelsmes norādi pieejamu citiem viskija tās pašas izcelsmes ražotājiem. Gluži pretēji, pati prasītāja ir atzinusi, ka sākotnēji tā nav izvirzījusi absolūto atteikuma pamatu atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 7. panta 1. punkta c) apakšpunktam, jo tā nezināja, ka apstrīdētā preču zīme ir saistīta ar šādu konkrētu vietu. Tāpat prasītāja nav pierādījusi, ka apstrīdētā preču zīme kā ģeogrāfiskās vietas norāde varētu tikt izmantota attiecībā uz citiem viskijiem vai ka neatkarīgi no konkrētās sabiedrības daļas izcelsmes un valodu zināšanām ieinteresētās personas varētu attiecīgajā gadījumā nākotnē saskatīt saikni ar šo preču kategoriju. Līdz ar to nav pierādīts, ka pastāv vispārējās intereses saglabāt vārdu salikuma “port charlotte” pieejamību, lai apzīmētu citus viskijus, nevis personas, kas iestājusies lietā, ražotos, vai pat citu viskija ražotāju vajadzība pēc tā, lai šāds nosaukums būtu brīvi pieejams.
Šo iemeslu dēļ šis prasības pamats ir jānoraida kā nepamatots.
Starpsecinājums
Ņemot vērā visus iepriekš izklāstītos secinājumus un ievērojot prettiesiskumu, kas konstatēts trešā un ceturtā pamata, kuri balstīti uz to, ka Apelācijas padome nav piemērojusi atbilstošās Portugāles tiesību normas, novērtējuma ietvaros (skat. iepriekš 50. un 62. punktu), apstrīdētais lēmums ir jāatceļ.
Par prasījumu veikt grozījumus
Runājot par prasītājas prasījumu otro daļu, kas attiecas uz apstrīdētā lēmuma grozīšanu, ir atgādina, ka pārbaude, ko Vispārējā tiesa veic atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 65. pantam, ir ITSB apelācijas padomju lēmumu tiesiskuma pārbaude un ka tā var atcelt vai grozīt apstrīdēto lēmumu vienīgi tad, ja tā pieņemšanas brīdī uz to ir attiecies kāds no šīs regulas 65. panta 2. punktā minētajiem atcelšanas vai grozīšanas pamatiem. No tā izriet, ka Vispārējai tiesai atzītās [lēmumu] grozīšanas tiesības nepiešķir tai pilnvaras ar savu vērtējumu aizstāt apelācijas padomes vērtējumu un arī veikt vērtējumu, attiecībā uz kuru minētā padome vēl nav paudusi viedokli. Līdz ar to [lēmumu] grozīšanas tiesību īstenošana principā ir veicama vienīgi situācijās, kurās Vispārējā tiesa pēc apelācijas padomes veiktā vērtējuma kontroles, pamatojoties uz konstatētajiem faktu un tiesību apstākļiem, var noteikt, kāds lēmums apelācijas padomei bija jāpieņem (spriedums
Edwin
/ITSB, minēts 45. punktā,
EU:C:2011:452
, 71. un 72. punkts).
Tātad, piemērojot Regulas Nr. 207/2009 8. panta 4. punktu, izskatāmajā lietā Vispārējai tiesai nav izvēles iespējas veikt neatkarīgu vērtējumu par to, vai prasītāja var atsaukties uz konkrētām agrākām tiesībām, kuras izriet no Portugāles tiesību normām. Šajā ziņā ir jāatgādina, ka gan valsts tiesību pastāvēšana, gan piemērošanas joma ir faktiskie elementi, kuri ir reglamentēti ar pierādīšanas pienākumu un pierādījumu sniegšanas principiem, kā arī principu, ka tiesa brīvi izvērtē pierādījumus (šajā ziņā un pēc analoģijas skat. spriedumus
Edwin
/ITSB, minēts 45. punktā,
EU:C:2011:452
, 49.–51. punkts, un “makro”, minēts 45. punktā,
EU:T:2013:232
, 62.–65. punkts). Tādējādi Vispārējā tiesa nevar ar savu Portugāles tiesību interpretāciju aizstāt interpretāciju, kura, pamatojoties uz dažādiem pierādījumiem, it īpaši atbilstošajiem Portugāles tiesu nolēmumiem, kurus prasītāja iesniedza abās ITSB instancēs, proti, pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas, būtu bijusi jāveic Apelācijas padomei.
Līdz ar to prasījums veikt grozījumus ir jānoraida.
Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 134. panta 1. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs.
Turklāt no Reglamenta 190. panta 2. punkta izriet, ka tikai nepieciešamos izdevumus, kas lietas dalībniekiem ir radušies, izskatot lietu Apelācijas padomē, uzskata par atlīdzināmiem izdevumiem. Turpretī tiesāšanās izdevumi, kas radušies procesā Anulēšanas nodaļā, nav atlīdzināmie izdevumi, kā rezultātā šajā ziņā prasītājas prasījums nevar tikt atbalstīts.
Tā kā ITSB spriedums ir nelabvēlīgs, tam ir jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus saistībā ar procesu Apelācijas padomē, saskaņā ar prasītājas prasījumiem.
Persona, kas iestājusies lietā, atbilstoši Reglamenta 138. panta 3. punktam sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (ceturtā palāta)
nospriež:

1)
Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelācijas ceturtās padomes 2014. gada 8. jūlija lēmumu lietā R 946/2013‑4 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp
Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto, IP
un
Bruichladdich Distillery Co
.
Ltd
atcelt;

2)
pārējā daļā prasību noraidīt;

3)
ITSB atlīdzina tiesāšanās izdevumus, tostarp procesā Apelācijas padomē radušos izdevumus;

4)
Bruichladdich Distillery
sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

Prek
Labucka
Kreuschitz
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2015. gada 18. novembrī.
[Paraksti]
Satura rādītājs

Tiesvedības priekšvēsture

Lietas dalībnieku prasījumi

Juridiskais pamatojums

Spēkā neesamības pamatu kopsavilkums

Par pirmo, otro un trešo pamatu, kuri attiecas uz kļūdu faktos saistībā ar nosaukumu Oporto, jo vārdi “porto” un “port” ir aizsargāti kā ģeogrāfiskās izcelsmes norādes per se, nevis kā “līdzvērtīgi vārdi”, un to, ka cilmes vietas nosaukumu aizsardzība saistībā ar vīniem ir reglamentēta ne tikai Regulā Nr. 491/2009, bet arī valsts tiesībās

Lietas dalībnieku argumentu atgādinājums

Par apgalvoto Portugāles cilmes vietas nosaukumu “porto” vai “port” neievērošanu

Par ar Regulu N. 491/2009 piešķirtās aizsardzības apjomu pašu par sevi

Par aizsardzības, kas piešķirta ar Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta c) apakšpunktu, lasot to kopā ar 8. panta 4. punktu, kā arī 53. panta 2. punktu, apjomu

Par ceturto pamatu, kas attiecas uz Regulas Nr. 207/2009 53. panta 1. punkta c) apakšpunkta, lasot to kopā ar 8. panta 4. punktu, pārkāpumu

Lietas dalībnieku argumentu atgādinājums

Par konkrēto sabiedrības daļu

Par pirmo daļu, kas attiecas uz to, ka Apelācijas padome nav piemērojusi Portugāles tiesības

Par otro daļu, kas attiecas uz Regulas Nr. 491/2009 118.m panta 2. punkta pārkāpumu

Par piekto pamatu, kas attiecas uz Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta a) apakšpunkta, lasot to kopā ar šīs pašas regulas 7. panta 1. punkta g) apakšpunktu, pārkāpumu

Par sesto pamatu, kas attiecas uz Regulas Nr. 207/2009 52. panta 1. punkta a) apakšpunkta, lasot to kopā ar šīs pašas regulas 7. panta 1. punkta c) apakšpunktu, pārkāpumu

Lietas dalībnieku argumentu atgādinājums

Par šī pamata pieņemamību

Par šī pamata pamatotību

Starpsecinājums

Par prasījumu veikt grozījumus

Par tiesāšanās izdevumiem
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.