CELEX: 62009CJ0529
Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas
Valstybės pagalba, nesuderinama su bendrąja rinka
Pareiga susigrąžinti
Neįvykdymas
Nepriimtinumu pagrįstas prieštaravimas
Pirmesnio Teisingumo Teismo sprendimo res judicata galia

Savo ieškiniu Europos Komisija prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad nesiėmusi visų priemonių, būtinų įvykdyti 1998 m. spalio 14 d. Komisijos sprendimą 1999/509/EB dėl Ispanijos suteiktos pagalbos
Magefesa
grupės įmonėms ir jų perėmėjoms (
OL L 198, 1999, p. 15
) tiek, kiek jis susijęs su įmone
Industrias Domésticas SA
(toliau –
Indosa
), Ispanijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal SESV 288 straipsnio ketvirtą pastraipą ir šio sprendimo 2 ir 3 straipsnius.
Teisinis pagrindas
1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999, nustatančio išsamias [SESV 108] straipsnio taikymo taisykles (
OL L 83, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 339), 13 konstatuojamoji dalis suformuluota taip:
„kadangi suteikiant bendrajai rinkai prieštaraujančią neteisėtą pagalbą turėtų būti atkurta veiksminga konkurencija; kadangi dėl to būtina, kad pagalba, įskaitant palūkanas, būtų išieškota iš karto; kadangi pagalbą derėtų išieškoti pagal nacionalinėje teisėje nustatytas procedūras; kadangi minėtųjų procedūrų taikymas, neleidžiantis iš karto ir veiksmingai įgyvendinti Komisijos sprendimą, neturėtų trukdyti atkurti veiksmingą konkurenciją; kadangi, norėdamos pasiekti šį rezultatą, valstybės narės turėtų imtis visų būtinų priemonių, kad užtikrintų Komisijos sprendimo įgyvendinimą“.
Reglamento Nr. 659/1999 14 straipsnyje „Pagalbos išieškojimas“ įtvirtinta:
„1.   Jeigu esant neteisėtai pagalbai priimami neigiami sprendimai, Komisija nusprendžia, kad suinteresuotoji valstybė narė turi imtis visų priemonių, kurios būtinos, kad pagalba būtų išieškota iš gavėjo <...>. Komisija nereikalauja išieškoti pagalbos, jeigu tai prieštarautų bendrajam Bendrijos teisės principui.
2.   Pagalbą, kurią reikia išieškoti pagal sprendimą išieškoti pagalbą, sudaro palūkanos, atitinkančios tam tikrą Komisijos nustatytą normą. Palūkanos mokamos nuo neteisėtos pagalbos išmokėjimo gavėjui dienos iki jos išieškojimo dienos.
3.   Nepažeidžiant nei vieno [Europos Sąjungos] Teisingumo Teismo nurodymo pagal [SESV 278] straipsnį, pagalba išieškoma nedelsiant ir pagal atitinkamos valstybės narės nacionalinę teisę nustatytas procedūras, jeigu jos leidžia nedelsiant ir veiksmingai įvykdyti Komisijos sprendimą. Šiuo tikslu, kai bylą svarsto nacionaliniai teismai, suinteresuotosios valstybės narės, nepažeisdamos Bendrijos teisės, imasi visų priemonių, kurios numatytos jų atitinkamuose teisiniuose aktuose, įskaitant laikinąsias priemones.“
Pagal šio reglamento 23 straipsnio 1 dalį:
„Jeigu suinteresuotoji valstybė narė nevykdo sąlyginių arba jai nepalankių sprendimų ypač 14 straipsnyje nustatytais atvejais, Komisija spręsti klausimą gali tiesiogiai perduoti <...> Teisingumo Teismui pagal [SESV 108 straipsnio 2 dalį].“
Ginčo aplinkybės
Faktinės aplinkybės
Magefesa
yra pagal Ispanijos teisę įsteigtų gamybos įmonių, gaminančių namų apyvokos prekes, grupė.
Magefesa
sudaro, be kita ko, 4 įmonės, t. y.
Indosa
, įsteigta Baskų krašte,
Cubertera del Norte SA
(toliau –
Cunosa
) ir
Manufacturas Gur SA
(toliau – GURSA), įsteigtos Kantabrijoje, taip pat
Manufacturas Inoxidables Gibraltar SA
(toliau – MIGSA), įsteigta Andalūzijoje.
Kadangi nuo 1983 m. grupė
Magefesa
patyrė didelių finansinių sunkumų, jos atžvilgiu pradėta veiksmų programa, pagal kurią, be kita ko, buvo numatytas darbuotojų skaičiaus mažinimas ir Ispanijos centrinės vyriausybės bei Baskų krašto, Kantabrijos ir Andalūzijos autonominių sričių, kuriose buvo įvairios grupės gamyklos, regioninės vyriausybės pagalba.
Siekiant paskirstyti šią pagalbą atitinkamose autonominėse srityse buvo įsteigtos valdymo bendrovės, t. y.
Fiducias de la cocina y derivados SA
(toliau –
Ficodesa
) Baskų krašte,
Gestión de Magefesa en Cantabria SA
Kantabrijoje ir
Manufacturas Damma SA
Andalūzijoje.
Tačiau padėtis blogėjo, todėl 1994 m. pradžioje savo veiklą nutraukė
Cunosa
ir 1994 m. balandžio 13 d. jai iškelta bankroto byla, 1993 m. savo veiklą nutraukė MIGSA ir 1999 gegužės 17 d. jai iškelta bankroto byla. Kalbant apie GURSA, 1994 m. ji nevykdė veiklos, todėl buvo paskelbta nemokia.
Kalbant apie
Indosa
, jos darbuotojų prašymu ji 1994 m. liepos 19 d. teismo sprendimu buvo paskelbta nemokia atgaline data nuo 1986 m. vasario 24 d. Tačiau nauju teismo sprendimu
Indosa
buvo leista tęsti savo veiklą siekiant, kad nekiltų pavojus 478 įmonės darbuotojų darbo vietoms.
Dėl valdymo bendrovių 1995 m. sausio 19 d.
Ficodesa
buvo iškelta bankroto byla, o
Manufacturas Damma SA
bei
Gestión de Magefesa en Cantabria SA
nutraukė savo veiklą.
Komisijos sprendimai
Dėl
Magefesa
buvo pradėtos dvi valstybės pagalbos tyrimo procedūros.
1989 m. gruodžio 20 d. Komisija priėmė Sprendimą 91/1/EEB dėl Ispanijos centrinės vyriausybės bei autonominių sričių vyriausybių suteiktos pagalbos MAGEFESA, iš nerūdijančio plieno gaminančiai namų apyvokos prekes ir smulkius elektroninius namų apyvokos aparatus (
OL L 5
, 1991, p. 18), kuriame ši institucija
Magefesa
grupei suteiktą pagalbą išdavus garantiją paskoloms, nustačius kitas nei rinkos paskolos sąlygas, skyrus negrąžintiną pagalbą ir subsidijuojant palūkanas pripažino neteisėta ir nesuderinama su bendrąja rinka.
Baskų krašto autonominės srities suteiktą pagalbą, kuri pagal Sprendimą 91/1 pripažinta neteisėta ir nesuderinama su bendrąja rinka, sudaro:
—
300 mln. ESP paskolos garantija, suteikta tiesiogiai
Indosa
,
—
672 mln. ESP paskolos garantija, suteikta
Ficodesa
, ir
—
9 mln. ESP palūkanų subsidija.
Tuo pačiu sprendimu Ispanijos valdžios institucijoms buvo pasiūlyta, be kita ko, atšaukti paskolų garantijas, sumažintas paskolų palūkanas pakeisti standartinėmis palūkanomis ir susigrąžinti kaip negrąžintiną suteiktą pagalbą.
1997 m. Komisija gavo naujų skundų dėl palankesnės padėties, kuri susiklostė
Magefesa
įmonių atžvilgiu dėl Sprendimu 91/1 pripažintos nesuderinamos su bendrąja rinka pagalbos negrąžinimo ir dėl to, kad šios įmonės nesilaikė finansinių ir mokesčių pareigų. Todėl ši institucija nusprendė pradėti EB sutarties 93 straipsnio 2 dalyje (vėliau – EB 88 straipsnio 2 dalis, dabar – SESV 108 straipsnis) numatytą procedūrą dėl šioms įmonėms ar įmonėms, kurios po 1989 m. jas perėmė, suteiktos pagalbos ir 1998 m. spalio 14 d. priėmė Sprendimą 1999/509. 1998 m. spalio 29 d. apie jį pranešta Ispanijos vyriausybei.
Minėtu sprendimu Komisija kaip neteisėtą ir nesuderinamą su bendrąja rinka pripažino Ispanijos valdžios institucijų pagalbą, suteiktą, be kita ko,
Indosa
dėl mokesčių ir socialinio draudimo įmokų, jos nuolat nemokėtų iki bankroto bylos jai iškėlimo ir vėliau, iki 1997 m. gegužės mėn.
To paties sprendimo 2 straipsnyje Ispanijos Karalystei nurodyta priimti priemones, būtinas susigrąžinti šią pagalbą iš jos gavėjų, turint omenyje, kad susigrąžintos sumos turi apimti palūkanas, skaičiuojamas nuo minėtos pagalbos suteikimo iki jos faktinio grąžinimo.
Pagal Sprendimo 1999/509 3 straipsnį Ispanijos Karalystė turėjo pranešti Komisijai apie priemones, priimtas dėl šio sprendimo, per 2 mėnesius nuo pranešimo apie jį gavimo.
1998 m. gruodžio 28 d. pagal EB sutarties 173 straipsnį (vėliau – EB 230 straipsnis, dabar – SESV 263 straipsnis) pareikštu ieškiniu Ispanijos Karalystė paprašė panaikinti Sprendimą 1999/509.
2000 m. spalio 12 d. Sprendimu
Ispanija prieš Komisiją
(
C-480/98, Rink. p. I-8717
) Teisingumo Teismas nusprendė:
„1.
Panaikinti sprendimą [1999/509] tiek, kiek jame nurodyta į susigrąžintiną pagalbą įtraukti palūkanas, apskaičiuotas
Indosa
ir
Cunosa
iškėlus bankroto bylas nuo neteisėtos pagalbos, gautos prieš iškeliant šias bylas.
2.
Atmesti likusią ieškinio dalį.
3.
Ispanijos Karalystė, be savo bylinėjimosi išlaidų, padengia du trečdalius Europos Komisijos patirtų bylinėjimosi išlaidų. Europos Komisija padengia trečdalį savo bylinėjimosi išlaidų.“
1999 m. gruodžio 22 d. Komisija pareiškė prieš Ispanijos Karalystę nukreiptą ieškinį pagal EB 88 straipsnio 2 dalies antrą pastraipą dėl įsipareigojimų neįvykdymo siekdama, kad būtų pripažinta, jog per nurodytą terminą ši nesiėmė būtinų priemonių sprendimams 91/1 ir 1999/509 įvykdyti.
2002 m. liepos 2 d. Sprendime
Komisija prieš Ispaniją
(
C-499/99, Rink. p. I-6031
) Teisingumo Teismas nusprendė:
„1.
Pirma, nepriimdama būtinų priemonių sprendimui [91/1] tiek, kiek jame įmonėms [
Indosa
], [GURSA], [MIGSA] ir [
Cunosa
] suteikta pagalba pripažinta neteisėta ir nesuderinama su bendrąja rinka, ir sprendimui [1999/509] tiek, kiek jame įmonėms GURSA, MIGSA ir
Cunosa
suteikta pagalba pripažinta neteisėta ir nesuderinama su bendrąja rinka, įvykdyti ir, antra, per nustatytą terminą nepranešdama Komisijai apie priemones, kurių ėmėsi sprendimui [1999/509] tiek, kiek jame įmonei
Indosa
suteikta pagalba pripažinta neteisėta ir nesuderinama su bendrąja rinka, įvykdyti Ispanijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 249 straipsnio ketvirtą pastraipą ir minėtų sprendimų 2 ir 3 straipsnius.
2.
Atmesti likusią Europos Bendrijų Komisijos ieškinio dalį.
3.
Priteisti iš Ispanijos Karalystės bylinėjimosi išlaidas.“
Kaip matyti iš minėto sprendimo motyvuojamosios dalies, remdamasis tuo, jog 2000 m. liepos 4 d. kreditorių susirinkime buvo nuspręsta likviduoti
Indosa
, Teisingumo Teismas atmetė Komisijos ieškinį tiek, kiek juo buvo siekiama, kad būtų pripažinta, jog Ispanijos Karalystė nesiėmė būtinų priemonių Sprendimui 1999/509 įvykdyti.
Diskusijos prieš pareiškiant šį ieškinį
Priėmus minėtą Sprendimą
Komisija prieš Ispaniją
Komisija ir Ispanijos Karalystė pasikeitė daugybe laiškų dėl sprendimuose 91/1 ir 1999/509 numatytos pagalbos susigrąžinimo ir minėto sprendimo įvykdymo.
Iš Teisingumo Teismui pateiktos medžiagos matyti, kad nors 1994 m.
Indosa
buvo iškelta bankroto byla, ji toliau tęsė veiklą.
Atsakydamos į 2004 m. kovo 25 d. ir liepos 27 d. bei 2005 m. sausio 31 d. Komisijos prašymus suteikti informacijos Ispanijos valdžios institucijos 2005 m. kovo 31 d. laiške nurodė, be kita ko, kad susitarimas dėl
Indosa
likvidavimo patvirtintas 2004 m. rugsėjo 29 d., šis patvirtinimas buvo užginčytas, tačiau tai nesustabdė patvirtinimo galiojimo, todėl galima pradėti
Indosa
turto pardavimo procedūrą.
2005 m. liepos 5 d. ir gruodžio 16 d. laiškais Komisija pažymėjo, kad po minėto Sprendimo
Komisija prieš Ispaniją
paskelbimo
Indosa
3 metus tęsė veiklą, jos turto pardavimo procedūra vis dar neužbaigta, o neteisėta pagalba neišieškota. Be to, ši institucija pareikalavo, kad būtų nutraukta
Indosa
veikla ir kad jos turtas būtų parduotas vėliausiai 2006 m. sausio 25 d.
Tais pačiais 2006 m. Komisija nusprendė, kad sprendimai 91/1 ir 1999/509 įvykdyti tiek, kiek jie susiję su GURSA, MIGSA ir
Cunosa
, nes jos nutraukė savo veiklą ir jų turtas buvo parduotas rinkos kaina. Tačiau dėl
Indosa
Komisija ir Ispanijos valdžios institucijos toliau susirašinėjo.
2006 m. gegužės 30 d. laišku Ispanijos Karalystė pranešė, kad susitarimas dėl
Indosa
likvidavimo tapo galutinis 2006 m. gegužės 2 d.
Tačiau laiškuose, visų pirma 2006 m. spalio 18 d., 2007 m. sausio 27 d. ir 2008 m. rugsėjo 26 d., Komisija nurodė, kad
Indosa
veikla realiai nenutraukta ir jos turtas neparduotas. Iš Ispanijos Karalystės pateiktos informacijos matyti, kad
Indosa
veikla tęsiama per jai 100 % priklausančią dukterinę bendrovę, t. y.
Compañía de Menaje Doméstico SL
(toliau – CMD), kurią
Indosa
bankroto administratorius įsteigė siekdamas parduoti įmonės produktus ir kuriai perduotas visas pastarosios turtas ir personalas. Manydama, kad
Indosa
turtas perduotas ne pagal viešą ir skaidrią procedūrą, Komisija priėjo prie išvados, jog CMD vykdė subsidijuojamą veiklą ir dėl to buvo būtina susigrąžinti nagrinėjamą pagalbą iš CMD.
Atsakymą Ispanijos Karalystė pateikė keliuose laiškuose, kaip antai 2008 m. spalio 8 d. ir lapkričio 13 d., 2009 m. liepos 24 d. ir rugpjūčio 25 d., iš kurių matyti, kad 2008 m. birželio 30 d. CMD iškelta bankroto byla ir kad jos administratoriai pateikė prašymą dėl kolektyvinio visų darbuotojų darbo sutarčių nutraukimo, kurį patenkino kompetentingas nacionalinis teismas.
2009 m. rugpjūčio 18 d., rugsėjo 7 d. ir rugsėjo 21 d. laiškais Komisija paprašė jai pateikti detalų grafiką, kuriame būtų nurodyta tiksli CMD veiklos nutraukimo diena ir išsamesnė informacija apie jos turto perleidimo procedūrą, įskaitant įrodymus, patvirtinančius perleidimą rinkos sąlygomis. Ši institucija taip pat paprašė Ispanijos Karalystės pateikti įrodymų, kuriais remiantis galima nustatyti, kad nesuderinama pripažinta pagalba įtraukta į CMD skolinius įsipareigojimus kaip bankroto administravimo išlaidų skola.
2009 m. rugsėjo 21 d., spalio 13 d. ir spalio 21 d. laiškais Ispanijos Karalystė iš esmės atsakė, kad 2009 m. liepos 30 d. CMD nutraukė veiklą, tačiau nepateikė Komisijai jos prašyto detalaus grafiko.
2009 m. rugsėjo 3 d. buvę CMD darbuotojai įsteigė ribotos civilinės atsakomybės bendrovę
Euskomenaje 1870 SLL
(toliau –
Euskomenaje
), kurios kapitalas priklausė darbuotojams ir kurios veikla buvo virtuvės apyvokos daiktų ir mažų elektros aparatų gamyba bei pardavimas. Anot Ispanijos Karalystės,
Euskomenaje
buvo leista užsiimti „laikina veikla“ siekiant užtikrinti gamybos įrangos priežiūrą ir prisiimti nustatytas išlaidas, taip sumažinant pagal CMD bankroto procedūrą dengtiną skolą.
Įsteigus minėtą bendrovę CMD bankroto administratoriai leido laikinai perleisti jos turtą
Euskomenaje
, kol bus baigta CMD likvidavimo procedūra.
Taigi Komisija reagavo taip.
Pirma, ji pareiškė šį ieškinį dėl to, kad Ispanijos Karalystė neįvykdė Sprendimo 1999/509 tiek, kiek jis susijęs su
Indosa
.
Antra, ši institucija pradėjo procedūrą pagal EB 228 straipsnį (dabar – SESV 260 straipsnis) ir 2009 m. lapkričio 23 d. išsiuntė oficialų pranešimą, kuriame apkaltino šią valstybę narę neįvykdžius minėto Sprendimo
Komisija prieš Ispaniją
tiek, kiek jis susijęs su Sprendimu 91/1 ir
Indosa
.
Įvykiai pareiškus šį ieškinį Teisingumo Teisme
Procedūroje dėl Teisingumo Teismo sprendimo, kuriuo pripažinta, kad valstybė narė neįvykdė įsipareigojimų pagal Sąjungos teisę, nevykdymo 2012 m. gruodžio 11 d. buvo priimtas Sprendimas
Komisija prieš Ispaniją
(C-610/10).
Iš to sprendimo matyti, jog 2010 m. sausio 26 d. Ispanijos Karalystė pranešė Komisijai, kad
Indosa
ir CMD buvo likviduojamos ir kad jos nutraukė veiklą.
2010 m. birželio 2 d. ir 9 d. laiškuose Ispanijos Karalystė nurodė, kad Baskų krašto autonominės srities nėra tarp CMD kreditorių, o pagalbos, Sprendimu 91/1 pripažintos neteisėta ir nesuderinama su bendrąja rinka, nėra kreditorinių reikalavimų sąraše, tačiau kad ji dalyvaus šios bendrovės bankroto procedūroje ir prašys įrašyti su šia pagalba susijusius reikalavimus į atitinkamą sąrašą.
2010 m. liepos 7 d. laišku Ispanijos Karalystė pateikė Komisijai CMD likvidavimo planą ir jį patvirtinantį 2010 m. birželio 22 d. kompetentingo nacionalinio teismo sprendimą. Pagal šį planą visas CMD turtas turi būti parduotas jos kreditoriams, t. y. iš esmės CMD darbuotojams, taip kompensuojant įsiskolinimų jiems dalį, jei nebus pateiktas geresnis pasiūlymas per 15 dienų nuo šio plano paskelbimo. Tačiau iš minėto plano matyti, kad nagrinėjamos neteisėtos pagalbos tarp pripažintų kreditorinių reikalavimų nėra.
2010 m. gruodžio 3 d. Baskų krašto autonominė sritis pateikė prašymą įrašyti reikalavimą, susijusį su
Indosa
suteiktos pagalbos, Sprendimu 91/1 pripažintos neteisėta, į kreditorinių reikalavimų CMD bankroto byloje sąrašą. Kadangi šiame prašyme deklaruotas kreditorinis reikalavimas buvo lygus apie 16,5 mln. EUR, t. y. sumai, kuri gerokai mažesnė nei visa atitinkama pagalba, ši autonominė sritis daug kartų taisė šią sumą ir pagal paskutinę 2011 m. gruodžio 7 d. deklaraciją ji buvo lygi 22683745 EUR sumai, kuri atitinka Komisijos atliktą nagrinėjamo kreditorinio reikalavimo vertinimą.
2011 m. sausio 12 d. nutartimi
Juzgado de lo Mercantil n
o
2 de Bilbao
(Ispanija) nurodė nutraukti CMD veiklą ir uždaryti jos komercines patalpas.
2011 m. kovo 3 d. Baskų krašto autonominė sritis kreipėsi į minėtą teismą su prašymu, kad būtų nutraukta
Euskomenaje
veikla CMD patalpose.
2011 m. kovo 10 d. minėta autonominė sritis pateikė apeliacinį skundą dėl 2010 m. birželio 22 d. nutarties, kuria patvirtintas CMD likvidavimo planas.
2012 m. sausio 16 d. nutartimi
Audiencia Provincial de Bizkaia
(Ispanija) panaikino minėtą nutartį ir nurodė parduoti CMD turtą laisvos, skaidrios ir tretiesiems asmenims atviros konkurencijos sąlygomis.
2012 m. balandžio 4 d. nutartimi
Juzgado de lo Mercantil n
o
2 de Bilbao
įtraukė 22683745 EUR Baskų krašto autonominės srities reikalavimą į CMD kreditorinių įsipareigojimų sąrašą.
Dėl ieškinio
2010 m. kovo 4 d. Teisingumo Teismo kanceliarijai pateiktu atskiru dokumentu Ispanijos Karalystė pateikė nepriimtinumu grįstą prieštaravimą dėl Komisijos ieškinio pagal minėtą dieną galiojusios Teisingumo Teismo procedūros reglamento redakcijos 91 straipsnio 1 dalį. 2010 m. rugpjūčio 31 d. Teisingumo Teismas nusprendė prijungti šio prieštaravimo nagrinėjimą prie bylos nagrinėjimo iš esmės.
Dėl nepriimtinumu grįsto prieštaravimo
Šalių argumentai
Ispanijos Karalystė nagrinėjamo ieškinio nepriimtinumą grindžia tuo, kad ieškinys pažeidžia minėto 2002 m. liepos 2 d. Sprendimo
Komisija prieš Ispaniją res judicata
.
Nagrinėjamoje byloje įvykdytos trys sąlygos, pagal Teisingumo Teismo praktiką reikalaujamos
res judicata
galia pagrįstam nepriimtinumui pripažinti, t. y. šalių, dalyko ir pagrindo tapatumas. Iš tiesų ginčas vyksta tarp tų pačių šalių, t. y. Komisijos ir Ispanijos Karalystės, abiejose bylose dalykas vienodas, nes kalbama apie Sprendimą 1999/509, ir jų pagrindas yra tas pats, nes byla, kurioje priimtas minėtas Sprendimas
Komisija prieš Ispaniją
, buvo pagrįsta EB 88 straipsnio 2 dalimi, nuostata, kuri dabar atitinka SESV 108 straipsnio 2 dalį.
Kadangi minėtame 2002 m. liepos 2 d. Sprendime
Komisija prieš Ispaniją
Teisingumo Teismas iš esmės nusprendė, kad Ispanijos Karalystė įvykdė įsipareigojimus pagal minėtą sprendimą, dabar nagrinėjamas ieškinys turėtų būti atmestas kaip nepriimtinas, nes jis susijęs su klausimu, dėl kurio jau priimtas sprendimas. Iš tiesų minėto sprendimo 43 punkte Teisingumo Teismas tik konstatavo, kad, kalbant apie
Indosa
, ši valstybė narė pažeidė vienintelę pareigą pranešti Komisijai apie priemones, kurių ėmėsi ir kurių imsis tam, kad susigrąžintų šiai įmonei suteiktą pagalbą. Iš to paties sprendimo 40, 44 ir 46 punktų matyti, kad šios institucijos pareikštas ieškinys, atvirkščiai, buvo atmestas tiek, kiek juo Ispanijos Karalystė kaltinama, jog nesiėmė būtinų priemonių susigrąžinti pagalbą iš
Indosa
, ir, kaip matyti iš minėto sprendimo 33 ir 35 punktų, tai buvo nuspręsta dėl to, kad kreditorių susirinkimas nusprendė ją likviduoti.
Ispanijos Karalystė priduria, kad dėl pareigos pranešti Komisijai apie priemones, priimtas Sprendimui 1999/509 įvykdyti per jame nustatytą terminą, iš 2002 m. liepos 2 d. Sprendimo
Komisija prieš Ispaniją
42 punkto matyti, kad pagal šio sprendimo 3 straipsnį šis terminas turėjo baigtis 1998 m. gruodžio 29 d., todėl dabar šios pareigos neįmanoma įvykdyti.
Komisija prašo atmesti Ispanijos Karalystės pateiktą nepriimtinumu pagrįstą prieštaravimą.
Šiuo klausimu ši institucija nurodo, kad iš Teisingumo Teismo praktikos matyti, jog bylose dėl įsipareigojimų neįvykdymo
res judicata
principas susijęs tik su faktinėmis ir teisinėmis aplinkybėmis, kurios jau yra realiai arba neišvengiamai išnagrinėtos Teisingumo Teismo sprendime (žr., be kita ko, 2008 m. birželio 12 d. Sprendimo
Komisija prieš Portugaliją
,
C-462/05, Rink. p. I-4183
, 23 punktą ir 2010 m. birželio 29 d. Sprendimo
Komisija prieš Liuksemburgą
,
C-526/08, Rink. p. I-6180
, 27 punktą).
Konkrečiai kalbant, pagal šią teismo praktiką, pasikeitus nagrinėjamos bylos aplinkybėms, Komisija turi nustatyti, ar dėl šio pasikeitimo iš esmės pasikeitė prielaida, kuria rėmėsi Teisingumo Teismas savo ankstesniame sprendime, ir, jei taip, Komisija turi teisę pareikšti naują ieškinį.
Būtent taip yra nagrinėjamu atveju.
Iš tiesų minėto 2002 m. liepos 2 d. Sprendimo
Komisija prieš Ispaniją
33 punkte Teisingumo Teismas pasirėmė prielaida, kad „2000 m. liepos 4 d. įvyko kreditorių susirinkimas siekiant nuspręsti, ar tęsti, ar nutraukti
Indosa
veiklą, ir jie susitarė likviduoti įmonę per 4 mėnesius“.
Tačiau vėliau paaiškėjo, kad, atvirkščiai, nei buvo nuspręsta minėtame kreditorių susirinkime,
Indosa
nebuvo likviduota ir jos veikla buvo tęsiama pirmiausia pačios
Indosa
, o vėliau tarpininkaujant CMD, kuri yra jos dukterinė bendrovė.
Todėl esminės faktinės prielaidos, kuriomis buvo pagrįstas minėtas 2002 m. liepos 2 d. Sprendimas
Komisija prieš Ispaniją
, nepasitvirtino. Pirmesniame punkte minėtos faktinės aplinkybės yra iš esmės nauja informacija, kuri nebuvo nagrinėta tame pačiame sprendime, todėl nagrinėjamo ginčo dalykas skiriasi nuo bylos, kurioje priimtas minėtas sprendimas, dalyko.
Be to, Komisija negalėjo pareikšti ieškinio Ispanijos Karalystei pagal SESV 260 straipsnio 2 dalį, nes tada Teisingumo Teismas dar nebuvo konstatavęs, kad ši valstybė narė neįvykdė pareigos susigrąžinti
Indosa
suteiktą neteisėtą pagalbą, kaip tai nurodyta Sprendime 1999/509.
Komisija priduria, kad jei Teisingumo Teismas pritartų nepriimtinu pagrįstam prieštaravimui, ši institucija netektų priemonių, numatytų ESV sutartyje, tam, kad įpareigotų valstybę narę įvykdyti sprendimą, priimtą siekiant ištaisyti dėl nesuderinama su bendrąja rinka pripažintos pagalbos atsiradusio konkurencijos iškraipymo. Taigi Ispanijos Karalystės pateikta teze būtų panaikintas teisės aktų, susijusių su valstybės pagalbos kontrole, ir sprendimo, kuriuo šioje byloje nagrinėjama pagalba buvo pripažinta neteisėta, veiksmingumas.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmiausia reikia priminti
res judicata
principo svarbą ir Sąjungos, ir nacionalinės teisės sistemose (žr. minėto Sprendimo
Komisija prieš Liuksemburgą
26 punktą ir nurodytą teismo praktiką).
Kaip Teisingumo Teismas jau nusprendė, šis principas taip pat taikomas bylose dėl įsipareigojimų neįvykdymo (minėto Sprendimo
Komisija prieš Liuksemburgą
27 punktas).
Iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad
res judicata
galia susijusi tik su faktinėmis ir teisinėmis aplinkybėmis, kurios jau yra realiai arba neišvengiamai išnagrinėtos aptariamame teismo sprendime (minėto Sprendimo
Komisija prieš Liuksemburgą
27 punktas ir nurodyta teismo praktika).
Siekiant nustatyti, ar pareikšdama šį ieškinį Komisija pažeidė
res judicata
galios principą, reikia nagrinėti ar atsižvelgiant į faktines ir teisines dviejų bylų aplinkybes ši byla ir byla, kurioje priimtas minėtas 2002 m. liepos 2 d. Sprendimas
Komisija prieš Ispaniją
, yra iš esmės faktiškai ir teisiškai tapačios (žr. minėto Sprendimo
Komisija prieš Liuksemburgą
28 punktą).
Konkrečiai kalbant, reikia patikslinti, ar šios bylos dalykas yra tas pats, kaip ir bylos, kurioje priimtas minėtas Sprendimas
Komisija prieš Ispaniją
(šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
Komisija prieš Portugaliją
27 punktą).
Antra, reikia pažymėti, kad SESV 108 straipsnio 2 dalyje numatyta teisminės gynybos priemonė yra tik ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo forma, specialiai pritaikyta prie konkrečių problemų, kurių valstybės pagalba sukelia konkurencijai vidaus rinkoje (žr. 2001 m. liepos 3 d. Sprendimo
Komisija prieš Belgiją
,
C-378/98, Rink. p. I-5107
, 24 punktą ir nurodytą teismo praktiką).
Bylų, pradėtų taikant SESV 258 straipsnį, srityje Teisingumo Teismas daug kartų nusprendė, kad įsipareigojimo neįvykdymas turi būti vertinamas atsižvelgiant į padėtį valstybėje narėje pasibaigus pagrįstoje nuomonėje nustatytam terminui, o į vėlesnius pakeitimus atsižvelgti negalima (žr., be kita ko, minėto Sprendimo
Komisija prieš Belgiją
25 punktą).
Be to, iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad data, svarbi vertinti pažeidimą, dėl kurio pateiktas ieškinys pagal SESV 108 straipsnio 2 dalies antrą pastraipą, atsižvelgiant į tai, kad šioje nuostatoje, priešingai nei EB 226 straipsnyje, nenumatyta ikiteisminė procedūra, ir į tai, kad Komisija todėl nepriima pagrįstos nuomonės, nustatančios terminą valstybei narei įgyvendinti Sąjungos teisę, iš principo yra nustatytoji Komisijos sprendime, kurio neįvykdymas ginčijamas (žr., be kita ko, 2011 m. balandžio 14 d. Sprendimo
Komisija prieš Lenkiją
,
C-331/09, Rink. p. I-2933
, 50 punktą ir nurodytą teismo praktiką; 2012 m. kovo 1 d. Sprendimo
Komisija prieš Graikiją
, C-354/10, 61 punktą ir 2012 m. birželio 28 d. Sprendimo
Komisija prieš Graikiją
, C-485/10, 31 punktą).
Dėl nagrinėjamu atveju nustatyto termino pažymėtina, kad Sprendimo 1999/509 3 straipsnyje Ispanijos Karalystei buvo numatytas 2 mėnesių terminas nuo pranešimo apie šį sprendimą pranešti Komisijai apie priemones, priimtas jam įgyvendinti.
Kadangi Ispanijos Karalystei apie minėtą sprendimą buvo pranešta 1998 m. spalio 29 d., jo 3 straipsnyje nurodytas 2 mėnesių terminas suėjo tų pačių metų gruodžio 29 d.
Vis dėlto nagrinėjamoje byloje reikia konstatuoti, kad, kaip jau buvo nurodyta šio sprendimo 28 punkte, per ilgas šalių diskusijas dėl nagrinėjamos pagalbos susigrąžinimo 2006 m. gruodžio 16 d. laiške Komisija nustatė naują terminą, kuris baigėsi 2006 m. sausio 25 d., kad valstybė narė įvykdytų iš Sprendimo 1999/509 jai kylančias pareigas.
Taigi reikia manyti, kad minėto sprendimo 3 straipsnyje nustatytas terminas buvo pakeistas tuo, kuris nurodytas 2005 m. gruodžio 16 d. laiške, ir kad pastarasis taikytinas vertinant šioje byloje Komisijos nurodytą įsipareigojimų neįvykdymą (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
Komisija prieš Belgiją
28 punktą; minėto Sprendimo
Komisija prieš Lenkiją
50 punktą ir minėto 2012 m. birželio 28 d. Sprendimo
Komisija prieš Graikiją
31 punktą).
Darytina išvada, kad siekdamas įvertinti įsipareigojimų neįvykdymą, kuriuo grindžiama ši byla, Teisingumo Teismas turi nagrinėti faktinę ir teisinę padėtį, buvusią 2006 m. sausio 25 d., todėl nagrinėjamu atveju svarbi data yra vėlesnė nei ta, kurią buvo priimtas minėtas 2002 m. liepos 2 d. Sprendimas
Komisija prieš Ispaniją
.
Šiomis aplinkybėmis negalima pagrįstai tvirtinti, kad šios bylos ir bylos, kurioje priimtas minėtas Sprendimas
Komisija prieš Ispaniją
, dalykas yra tas pats.
Tačiau, kaip buvo priminta šio sprendimo 67 ir 68 punktuose, dviejų aptariamų bylų tapatumas tiek, kiek jos pagrįstos ta pačia faktine ir teisine padėtimi, yra viena iš būtinų sąlygų, kad pirmas teismo sprendimas būtų pripažintas turintis
res judicata
galią nagrinėjamos bylos atžvilgiu.
Taigi Ispanijos Karalystės nurodytas nepriimtinumas, pagrįstas minėto 2002 m. liepos 2 d. Sprendimo
Komisija prieš Ispaniją res judicata
, turi būti atmestas.
Dėl esmės
Šalių argumentai
Komisija kaltina Ispanijos Karalystę, kad nesiėmė priemonių Sprendimui 1999/509 įgyvendinti tiek, kiek tai susiję su neteisėtos pagalbos susigrąžinimu iš
Indosa
.
Iš tiesų, nors 1994 m. šiai bendrovei buvo iškelta bankroto byla, ši pagalba nebuvo nei susigrąžinta, nei įrašyta kaip šios bankrutuojančios įmonės skola.
Be to,
Indosa
tęsė veiklą, nors jai buvo iškelta bankroto byla, iš pradžių pati, o vėliau – per savo dukterinę bendrovę, kuri jai priklausė 100 %, t. y. CMD. Be to,
Indosa
turtas perleistas CMD neskaidriai ir neleidžiant dėl jo konkuruoti.
Dėl CMD, bendrovės, kuriai vėliau taip pat iškelta bankroto byla, Komisija mano, kad Ispanijos valdžios institucijos nepradėjo susigrąžinti nagrinėjamos neteisėtos pagalbos iš šios įmonės ir kad jos neįrašė reikalavimo, susijusio su šios pagalbos grąžinimu, į kreditorinių reikalavimų sąrašą per šios bendrovės bankroto procedūrą.
Be to, po CMD veiklos nutraukimo dėl neteisėtos pagalbos atsiradusį konkurencinį pranašumą išsaugojo
Euskomenaje
, t. y. buvusių CMD darbuotojų įmonė, įsteigta anksčiau CMD vykdytai veiklai tęsti. Dėl šių priežasčių reikia manyti, kad šia operacija buvo skirta išvengti pareigų, atsiradusių dėl neteisėtą pagalbą gavusios bendrovės likvidavimo, nes CMD turtas perleistas
Euskomenaje
be jokios reklamos ir atlygio.
Tačiau Ispanijos Karalystė mano, kad ėmėsi visų jos žinioje esančių priemonių užtikrinti, kad būtų įvykdytas Sprendimas 1999/509.
Šiuo klausimu ši valstybė narė iš esmės nurodo dėl, pirma, kreditorinio reikalavimo, susijusio su nagrinėjamos neteisėtos pagalbos susigrąžinimu, įrašymo per CMD bankroto procedūrą, kad Baskų krašto autonominė sritis šiuo klausimu ėmėsi tam tikrų veiksmų.
Dėl, antra, subsidijuojamos veiklos nutraukimo Ispanijos Karalystė pripažįsta, kad per
Euskomenaje
ji buvo tęsiama CMD patalpose. Tačiau ši valstybė narė mano, kad ėmėsi visų būtinų veiksmų šiai veiklai nutraukti.
Trečia, dėl CMD turto pardavimo Ispanijos Karalystė, nurodydama 2011 m. lapkričio 17 d. Sprendimą
Komisija prieš Italiją
(
C-496/09, Rink. p. I-11483
), pažymi, kad siekiant įgyvendinti pareigą susigrąžinti neteisėtą ir nesuderinamą su bendrąja rinka pagalbą pakanka į reikalavimų sąrašą įrašyti tuos reikalavimus, kurie susiję su nagrinėjamos pagalbos susigrąžinimu, ir nebereikia, kad šio pagalbos gavėjo turtas būtų parduotas rinkos kaina.
Galiausiai Ispanijos Karalystė nurodo, kad viešieji kreditoriai negalėjo pagreitinti CMD likvidavimo, nes jis vyko kontroliuojant teismui ir pagal taikytinuose nacionalinės teisės aktuose numatytą procedūrą. Delsimas vykdyti šią likvidavimo procedūrą paaiškinamas įvairiais nuo Ispanijos Karalystės valios nepriklausančiais sunkumais. Suteikta pagalba nebuvo susigrąžinta dėl to, kad nagrinėjamos įmonės bankrutuoja.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmiausia reikia priminti, kaip tai daug kartų nusprendė Teisingumo Teismas, kad neteisėtos pagalbos panaikinimas ją susigrąžinant yra logiška jos neteisėtumo konstatavimo pasekmė ir ši pasekmė negali priklausyti nuo formos, kuria minėta pagalba buvo suteikta (žr., be kita ko, minėto Sprendimo
Komisija prieš Lenkiją
54 punktą ir nurodytą teismų praktiką).
Todėl valstybė narė, kuriai skirtas sprendimas susigrąžinti neteisėtai suteiktą valstybės pagalbą, pagal SESV 288 straipsnį įpareigojama imtis visų tinkamų priemonių užtikrinti šio sprendimo įvykdymą. Ji turi veiksmingai susigrąžinti privalomas sumokėti sumas tam, kad būtų panaikintas konkurencijos iškraipymas, atsiradęs dėl neteisėta pagalba suteikto konkurencinio pranašumo (žr. minėto Sprendimo
Komisija prieš Lenkiją
55 ir 56 punktus).
Pagal Reglamento Nr. 659/99 14 straipsnio 3 dalį Komisijos sprendimu pripažinta neteisėta ir nesuderinama pagalba, kaip matyti iš šio reglamento 13 konstatuojamosios dalies, išieškoma nedelsiant ir pagal atitinkamos valstybės narės nacionalinę teisę nustatytas procedūras, jeigu jomis leidžiama tuoj pat ir veiksmingai įvykdyti minėtą sprendimą; ši sąlyga atspindi Teisingumo Teismo praktikoje suformuluoto veiksmingumo principo reikalavimus (žr. minėto Sprendimo
Komisija prieš Lenkiją
59 punktą ir 2012 m. kovo 29 d. Sprendimo
Komisija prieš Italiją
, C-243/10, 36 punktą).
Todėl siekiant įvertinti šio ieškinio pagrįstumą reikia patikrinti, ar įmonė, nagrinėjamos neteisėtos pagalbos gavėja, per nustatytą terminą susigrąžino šios pagalbos sumas.
Pirmiausia reikia konstatuoti, kad Teisingumo Teismo nagrinėjama byla yra susijusi tik su
Indosa
suteikta pagalba, Sprendimu 1999/509 pripažinta nesuderinama su bendrąja rinka.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką, referencinė data vertinti pagal SESV 108 straipsnio 2 dalies antrą pastraipą pateiktą ieškinį, yra numatytoji sprendime, kurio neįgyvendinimas ginčijamas, arba tam tikrais atvejais data, kurią Komisija nustato paskui (žr., be kita ko, minėto 2012 m. birželio 28 d. Sprendimo
Komisija prieš Graikiją
31 punktą).
Taigi, kaip jau buvo pasakyta šio sprendimo 74–76 punktuose, nagrinėjamu atveju svarbi data yra ta, kai pasibaigė 2005 m. gruodžio 16 d. laiške Komisijos nustatytas terminas, t. y. 2006 m. sausio 25 d.
Taigi nagrinėjamu atveju neginčijama, kad šią dieną
Indosa
suteikta neteisėta pagalba nebuvo susigrąžinta iš šios įmonės. Todėl reikia konstatuoti, kad, kalbant apie šią įmonę, iki posėdžio šioje byloje dienos jokia Sprendime 1999/509 numatyta suma nebuvo susigrąžinta.
Tokia situacija yra akivaizdžiai nesuderinama su valstybės narės pareiga veiksmingai susigrąžinti privalomas sumokėti sumas ir pažeidžia pareigą nedelsiant ir veiksmingai vykdyti minėtą sprendimą.
Pagal nusistovėjusią teismo praktiką vienintelis pagrindas, kuriuo valstybė narė gali remtis atsikirsdama į SESV 108 straipsnio 2 dalies pagrindu Komisijos pareikštą ieškinį dėl įsipareigojimų neįvykdymo, yra visiškas negalėjimas tinkamai vykdyti šios institucijos sprendimą dėl nagrinėjamos pagalbos susigrąžinimo (žr., be kita ko, minėto Sprendimo
Komisija prieš Lenkiją
69 punktą ir nurodytą teismų praktiką).
Tačiau šioje byloje Ispanijos Karalystė net nenurodė tokio visiško negalėjimo įvykdyti.
Bet kuriuo atveju reikia priminti, pirma, kad visiško negalėjimo įvykdyti sąlyga netenkinama, kai atsakovė valstybė narė tik praneša Komisijai apie teisines, politines ar praktines kliūtis, susijusias su atitinkamo sprendimo vykdymu, nesiimdama nagrinėjamų įmonių atžvilgiu jokių realių veiksmų pagalbai susigrąžinti ir nepasiūlydama Komisijai alternatyvių sprendimo įgyvendinimo formų, kurios leistų įveikti sunkumus, ir, antra, kad tariamais vidaus sunkumais, atsiradusiais vykdant Komisijos sprendimą, negalima pateisinti valstybės narės įsipareigojimų pagal Sąjungos teisę nevykdymo (žr. minėto Sprendimo
Komisija prieš Lenkiją
70 ir 72 punktus).
Šiomis aplinkybėmis minėtos valstybės narės kaip gynyba pateiktais paaiškinimais, pagrįstais tariamais vidaus sunkumais, jokiu būdu negalima pateisinti Sprendimo 1999/509 nevykdymo.
Kalbant apie Ispanijos Karalystės nurodytą aplinkybę, pagal kurią
Indosa
ir ją perėmusiai CMD iškėlus bankroto bylas nagrinėjamos pagalbos nebebuvo galima susigrąžinti, nes nebebuvo turto, reikia pažymėti, kad prireikus susigrąžinti aptariamą pagalbą iš bankrutuojančių įmonių arba įmonių, kurioms taikoma turto realizavimo ir įsiskolinimų padengimo procedūra, Teisingumo Teismas jau daug kartų yra nusprendęs, jog tai, kad įmonės susiduria su sunkumais arba bankrutuoja, neturi poveikio pareigai susigrąžinti pagalbą (žr. minėto 2012 m. gruodžio 11 d. Sprendimo
Komisija prieš Ispaniją
70 punktą ir nurodytą teismų praktiką).
Be to, pagal nusistovėjusią teismo praktiką ankstesnė padėtis iš esmės gali būti atkurta, o dėl neteisėtai suteiktos pagalbos atsiradęs konkurencijos iškraipymas panaikintas, įtraukus į kreditorinių reikalavimų sąrašą reikalavimą, susijusį su atitinkamos pagalbos grąžinimu (žr. minėto 2012 m. gruodžio 11 d. Sprendimo
Komisija prieš Ispaniją
71 punktą ir nurodytą teismų praktika).
Nagrinėjamu atveju neginčijama, kad referencinę dieną, t. y. 2006 m. sausio 25 d., atitinkama neteisėta pagalba nebuvo įtraukta į tokį sąrašą.
Atsižvelgiant į nagrinėjamos bylos ypatybes ir šalių pateiktus argumentus taip pat reikia patikslinti, kad, atvirkščiai, nei tvirtina Ispanijos Karalystė, nors kreditorinis reikalavimas, susijęs su nagrinėjama pagalba, buvo įtrauktas į kreditorinių reikalavimų sąrašą per nustatytą terminą, vien šio formalumo įvykdymo nepakanka pareigai įvykdyti Sprendimą 1999/509 atlikti ir panaikinti suteikus šią pagalbą atsiradusį konkurencijos iškraipymą.
Iš tiesų, kaip Teisingumo Teismas jau daug kartų nusprendė, tai, jog į kreditorinių reikalavimų sąrašą įtraukiamas su atitinkamos pagalbos sugrąžinimu susijęs reikalavimas, leidžia įvykdyti įsipareigojimą susigrąžinti pagalbą tik jei bankroto procedūra baigiasi įmonės, neteisėtos pagalbos gavėjos, likvidavimu, t. y. galutiniu jos veiklos nutraukimu (minėto 2012 m. gruodžio 11 d. Sprendimo
Komisija prieš Ispaniją
103 punktas ir nurodyta teismo praktika).
Vis dėlto nagrinėjamu atveju paaiškėjo, kad 2006 m. sausio 25 d.
Indosa
ne tik nebuvo likviduota, bet ir tęsė savo veiklą per dukterinę bendrovę CMD, o vėliau –
Euskomenaje
.
Taigi, kai neteisėtą pagalbą gavusi įmonė bankrutuoja ir sukuriama nauja bendrovė tam, kad tęstų dalį šios bankrutuojančios įmonės veiklos, šios veiklos tęsimas nesusigrąžinus visos atitinkamos pagalbos gali reikšti, kad dėl šios įmonės konkurencinio pranašumo, turėto jos konkurentų atžvilgiu, iškraipytos konkurencijos situacija tęsiasi. Iš tokios naujai įsteigtos bendrovės, jeigu ji turi šį pranašumą, gali būti reikalaujama grąžinti nagrinėjamą pagalbą. Taip yra, be kita ko, tuo atveju, kai nustatoma, kad ši bendrovė faktiškai išsaugo konkurencinį pranašumą, susijusį su šia pagalba, ypač kai įsigyja likviduojamos bendrovės turtą mainais nepervesdama sumos, atitinkančios rinkos sąlygas, ar kai yra nustatyta, jog įsteigus tokią bendrovę buvo išvengta pareigos grąžinti minėtą pagalbą. Tai ypač taikytina tuomet, kai sumos, atitinkančios rinkos sąlygas, pervedimo nepakanka neutralizuoti konkurencinio pranašumo, susijusio su neteisėtos pagalbos gavimu. Šių argumentų nepaneigia Ispanijos Karalystės nurodytas minėtas 2011 m. lapkričio 17 d. Sprendimas
Komisija prieš Italiją
(minėto 2012 m. gruodžio 11 d. Sprendimo
Komisija prieš Ispaniją
105 ir 107 punktai).
Šiuo atžvilgiu svarbu pažymėti, kad nagrinėjamu atveju Ispanijos Karalystė per nustatytą terminą nepriėmė jokios priemonės, kuria būtų užtikrintas nagrinėjamos neteisėtos pagalbos susigrąžinimas.
Pirma, tik 2010 m. gruodžio 3 d. Baskų krašto autonominė sritis pateikė prašymą dėl dalies kreditorinio reikalavimo, susijusio su neteisėtos pagalbos grąžinimu, įtraukimo į kreditorinių reikalavimų sąrašą vykdant CMD bankroto procedūrą. Be to, kaip matyti iš minėto 2012 m. gruodžio 11 d. Sprendimo
Komisija prieš Ispaniją
23 ir 72 punktų, taip deklaruotas kreditorinis reikalavimas buvo susijęs su pagalba, Sprendimu 91/1 pripažinta neteisėta, o nagrinėjama byla susijusi su pagalba, nurodyta Sprendime 1999/509.
Antra, minėta autonominė sritis tik 2011 m. kovo 3 d. pateikė prašymą
Juzgado de lo Mercantil n
o
2 de Bilbao
nutraukti
Euskomenaje
veiklą CMD patalpose.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, darytina išvada, kad Ispanijos Karalystė negali pagrįstai teigti įvykdžiusi Sprendimą 1999/509, todėl visas Komisijos pareikštas ieškinys turi būti laikomas pagrįstu.
Todėl reikia konstatuoti, kad per nustatytą terminą nepriėmusi būtinų priemonių įvykdyti Sprendimą 1999/509, tiek, kiek jis susijęs su
Indosa
, Ispanijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal SESV 288 straipsnio ketvirtą pastraipą ir šio sprendimo 2 ir 3 straipsnius.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi Komisija reikalavo priteisti bylinėjimosi išlaidas ir Ispanijos Karalystė pralaimėjo bylą, pastaroji turi jas padengti.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:

1.
Per nustatytą terminą nepriėmusi būtinų priemonių įvykdyti 1998 m. spalio 14 d. Komisijos sprendimą 1999/509/EB dėl Ispanijos suteiktos pagalbos
Magefesa
grupės įmonėms ir jų perėmėjoms tiek, kiek jis susijęs su įmone
Industrias Domésticas SA
, Ispanijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal SESV 288 straipsnio ketvirtą pastraipą ir šio sprendimo 2 ir 3 straipsnius.

2.
Priteisti iš Ispanijos Karalystės bylinėjimosi išlaidas.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: ispanų.