CELEX: 62012FJ0078
Viešoji tarnyba
Pareigų paaukštinimas
2011 m. pareigų paaukštinimo procedūra
Neįrašymas į pareigūnų, kurių pareigos gali būti paaukštintos, sąrašą
Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsnis
Dvejų metų tarnybos stažas einant konkretaus lygio pareigas
Neatsižvelgimas į tarnybos būnant laikinuoju tarnautoju stažą
Skirtingas požiūris dėl atitinkamų darbuotojų darbo santykių teisinio pobūdžio
Direktyva 1999/70/EB
[2015 m. gegužės 13 d. nutartimi ištaisytas] CES, UNICE ir CEEP bendrasis susitarimas dėl darbo pagal terminuotas sutartis
4 punktas
Galimybė remtis
Netaikymas

Ieškiniu, kurį Tarnautojų teismo kanceliarija gavo 2012 m. liepos 25 d., V. Todorova Androva iš esmės prašo, pirma, panaikinti Europos Sąjungos Tarybos sprendimą neįtraukti jos pavardės į pareigūnų, kurių pareigos galėjo būti paaukštintos per 2011 m. paaukštinamo procedūrą, sąrašą ir, antra, atlyginti jos dėl šio neteisėto sprendimo patirtą turtinę ir neturtinę žalą.
Teisinis pagrindas
Byloje taikytinos redakcijos Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatų (toliau – Pareigūnų tarnybos nuostatai) 45 straipsnyje nustatyta:
„Sprendimus dėl paaukštinimo priima Paskyrimų tarnyba, atsižvelgdama į 6 straipsnio 2 dalį. Pareigūno pareigos paaukštinamos paskiriant jį į aukštesnį jo pareigų grupės lygį [priskiriant jį prie aukštesnio jo pareigų grupės lygio]. Pareigos gali būti paaukštintos tik pareigūnams, atrinktiems iš ne mažiau kaip dvejus metus savo lygyje išdirbusių pareigūnų [iš ne mažiau kaip dvejų metų tarnybos stažą einant savo lygio pareigas turinčių pareigūnų], apsvarsčius pareigūnų, kurių pareigos gali būti paaukštintos, nuopelnus. <…>“
1999 m. birželio 28 d. Taryba priėmė Direktyvą 1999/70/EB dėl Europos profesinių sąjungų konfederacijos (ETUC), Europos pramonės ir darbdavių konfederacijų sąjungos (UNICE) ir Europos įmonių, kuriose dalyvauja valstybė, centro (CEEP) bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis (
OL L 175, p. 43
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 3 t., p. 368).
Pagal ETUC, UNICE ir CEEP bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis, esančio Direktyvos 1999/70 priede (toliau – Bendrasis susitarimas), 1 punktą šio susitarimo tikslas:
„<…>
a)
pagerinti darbo pagal terminuotas sutartis kokybę, užtikrinant nediskriminavimo principo taikymą;
b)
sukurti bendruosius pagrindus, kurie neleistų piktnaudžiauti paeiliui sudarinėjant terminuotas darbo sutartis ar nustatant terminuotus darbo santykius.“
Bendrojo susitarimo 4 punkte „Nediskriminavimo principas“ numatyta:
„1.
Pagal terminuotas sutartis dirbant[iems] darbuotojams negali būti taikomos mažiau palankios darbo sąlygos, negu panašiems nuolatiniams darbuotojams, vien dėl to, kad jie sudarė terminuotas darbo sutartis ar palaiko terminuotus darbo santykius, nebent ši nevienoda traktuotė yra objektyviai pagrįsta [šis nevienodas požiūris yra objektyviai pagrįstas].
<…>
4.
Pagal terminuotas darbo sutartis dirbančių darbuotojų ir nuolatinių darbuotojų kvalifikacija, vertinama atsižvelgiant į jų darbo stažą, yra vienoda, nebent tokios kvalifikacijos skirtumai yra objektyviai pagrįsti [Pagal terminuotas darbo sutartis dirbančių darbuotojų ir nuolatinių darbuotojų darbo stažo kriterijai, susiję su ypatingomis darbo sąlygomis, yra vienodi, nebent darbo stažo kriterijų skirtumai yra pateisinami dėl objektyvių priežasčių].“
Faktinės bylos aplinkybės
2006 m. liepos 1 d. ieškovė pradėjo dirbti Taryboje kaip laikinoji tarnautoja, kaip tai suprantama pagal tuo metu galiojusios redakcijos Kitų Europos Sąjungos tarnautojų įdarbinimo sąlygų (toliau – KTĮS) 2 straipsnio b punktą. Ji buvo priskirta prie AD 5 lygio ir paskirta į Generalinio sekretoriato Personalo ir administracijos generalinio direktorato (GD) Vertimo raštu ir dokumentų rengimo departamento Bulgarų kalbos skyriaus administratoriaus lingvisto pareigas. Buvo numatyta, kad jos darbo sutarties su vėlesniais pakeitimais terminas baigiasi 2010 m. gruodžio 31 d.
Laimėjusi konkursą EPSO/AD/166/09, 2010 m. lapkričio 23 d. sprendimu, kuris turėjo įsigalioti 2010 m. gruodžio 1 d., ieškovė paskirta pareigūne, kuriai taikomas bandomasis laikotarpis, ir priskirta prie AD 5 lygio. Pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 32 straipsnio trečią pastraipą ieškovė išsaugojo tarnybos stažą, įgytą turint pakopą, suteiktą jai dirbant kaip laikinajai tarnautojai, ir galiausiai ji buvo priskirta prie 4 pakopos.
Šalys neginčija, kad paskyrus ieškovę pareigūne, kuriai taikomas bandomasis laikotarpis, ji toliau vykdė tas pačias užduotis, kurias vykdė, kai dirbo kaip laikinoji tarnautoja.
2011 m. liepos 12 d. sprendimu, kuris įsigaliojo 2011 m. rugsėjo 1 d., ieškovė buvo paskirta nuolatine pareigūne.
2011 m. rugsėjo 12 d. pranešime personalui Nr. 87/11 paskyrimų tarnyba paskelbė pareigūnų, kurių pareigos gali būti paaukštintos per 2011 m. pareigų paaukštinimo procedūrą, sąrašą. Ieškovės pavardė šiame sąraše neminima.
2011 m. spalio 17 d. paskelbtas pranešimas personalui Nr. 100/11; jame nurodytas sąrašas pareigūnų, kurių pareigos paaukštintos per 2011 m. pareigų paaukštinimo procedūrą. Ieškovės pavardės šiame sąraše nėra.
2011 m. gruodžio 9 d. ieškovė padavė skundą dėl sprendimo neįtraukti jos pavardės į pareigūnų, kurių pareigos gali būti paaukštintos, sąrašą, paskelbtą pranešime personalui Nr. 87/11.
2012 m. balandžio 18 d. sprendimu Tarybos generalinio sekretoriaus pavaduotojas, veikiantis kaip paskyrimų tarnyba, atmetė skundą, be kita ko, motyvuodamas tuo, kad ieškovė po to, kai buvo paskirta pareigūne, neįgijo dvejų metų tarnybos stažo einant konkretaus lygio pareigas, kaip to reikalaujama pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsnį, kad pareigūnas būtų priskirtas prie pareigūnų, kurių pareigos gali būti paaikštintos (toliau – sprendimas atmesti skundą).
Procesas ir šalių reikalavimai
Atsižvelgęs į tai, kad teisėjas pranešėjas, kuriam iš pradžių buvo paskirta byla, atsistatydino, ir į tai, kad pasikeitė kolegijų sudėtis, Tarnautojų teismo primininkas 2013 m. gegužės 6 d. paskyrė naują teisėją pranešėją.
2013 m. birželio 24 d. raštu Tarnautojų teismas informavo šalis, kad ketina pakviesti į bylą įstoti Europos Komisija, Europos Sąjungos Teisingumo Teismą ir Europos Sąjungos Audito Rūmus, ir paprašė jų pateikti pastabų šiuo klausimu.
Kadangi šalys neprieštaravo numatomam kvietimui įstoti į bylą, 2013 m. gruodžio 4 d. Tarnautojų teismo antrosios kolegijos pirmininko nutartimi (
Todorova Androva / Taryba
, F‑78/12,
EU:F:2013:206
) Komisijai ir Audito Rūmams buvo leista įstoti į bylą. Parlamentas ir Teisingumo Teismas nepageidavo įstoti į šią bylą.
Komisija ir Audito Rūmai įstojimo į bylą paaiškinimus pateikė atitinkamai 2014 m. sausio 14 ir 15 d.
2014 m. vasario 13 d. raštu Taryba informavo Tarnautojų teismą, kad neturi pastabų dėl Komisijos ir Audito Rūmų įstojimo į bylą paaiškinimų. 2014 m. kovo 10 d. ieškovė pateikė savo pastabas dėl Komisijos ir Audito Rūmų įstojimo į bylą paaiškinimų.
Ieškovė Tarnautojų teismo prašo:
—
panaikinti 2011 m. rugsėjo 12 d. pranešime personalui Nr. 87/11 pateiktą sprendimą jos neįtraukti į pareigūnų, kurių pareigos gali būti paaukštintos per 2011 m. pareigų paaukštinimo procedūrą, sąrašą,
—
panaikinti sprendimą atmesti skundą,
—
priteisti iš Tarybos atlyginti turtinę ir neturtinę žalą, preliminariai įvertintą 40000 EUR, kuri bus patikslinta proceso eigoje, ir kompensacines palūkanas bei palūkanas už praleistą terminą, taikant 6,75% normą,
—
priteisti iš Tarybos bylinėjimosi išlaidas.
Taryba Tarnautojų teismo prašo:
—
atmesti ieškinį kaip nepagrįstą,
—
priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
Komisija ir Audito Rūmai Tarnautojų teismo prašo atmesti ieškinį ir priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
Dėl reikalavimo panaikinti sprendimą atmesti skundą
Pagal nusistovėjusią teismo praktiką reikalavimo panaikinti, formaliai pateikto dėl sprendimo atmesti skundą, pasekmė yra ta, kad Tarnautojų teismas turi išnagrinėti aktą, dėl kurio buvo pateiktas skundas, jeigu tokio reikalavimo turinys nėra savarankiškas (Sprendimo
Balionyte-Merle / Komisija
, F‑113/12,
EU:F:2013:191
, 24 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
Nagrinėjamu atveju Tarnautojų teismas konstatuoja, kad sprendimu atmesti skundą patvirtinamas sprendimas neįtraukti ieškovės pavardės į pareigūnų, kurių pareigos gali būti paaukštintos, sąrašą ir pakartojami pastarojo sprendimo motyvai. Tokiu atveju reikia nagrinėti būtent pirminio asmens nenaudai priimto akto teisėtumą atsižvelgiant į sprendime atmesti skundą nurodytus motyvus, nes daroma prielaida, kad šie motyvai sutampa su šio akto motyvais (šiuo klausimu žr. Sprendimo
Komisija / Birkhoff
, T‑377/08 P,
EU:T:2009:485
, 58 ir 59 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką).
Taigi reikalavimo panaikinti sprendimą atmesti skundą turinys nėra savarankiškas ir ieškinį reikia laikyti pareikštu dėl sprendimo neįtraukti ieškovės į pareigūnų, kurių pareigos gali būti paaukštintos per 2011 m. pareigų paaukštinimo procedūrą, sąrašą, pateikto 2011 m. rugsėjo 12 d. pranešime personalui Nr. 87/11 (toliau – ginčijamas sprendimas), kurio motyvai patikslinti sprendime atmesti skundą (šiuo klausimu žr. Sprendimo
Eveillard / Komisija
, T‑258/01,
EU:T:2004:177
, 31 ir 32 punktus ir Sprendimo
Buxton / Parlamentas
, F‑50/11,
EU:F:2012:51
, 21 punktą).
Dėl reikalavimo panaikinti ginčijamą sprendimą
Kad pagrįstų savo reikalavimą, ieškovė formaliai nurodo tris pagrindus:
—
pirmasis pagrindas paremtas Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsnio pažeidimu ir akivaizdžia vertinimo klaida,
—
antrasis pagrindas – vienodo požiūrio principo pažeidimu,
—
trečiasis pagrindas – rūpestingumo pareigos pažeidimu.
Vis dėlto, atsižvelgiant į ieškovės grindžiant šį reikalavimą pateiktus argumentus ir į per posėdį pateiktus paaiškinimus, pirmąjį ieškinio pagrindą reikia laikyti pagrindu, pirmiausia paremtu Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsnio pažeidimu; šio straipsnio neteisėtumu grindžiamas prieštaravimas, paremtas Bendrojo susitarimo 4 punkte nustatyto nediskriminavimo principo pažeidimu, pateikiamas tik papildomai, jeigu pirmasis reikalavimas nebūtų patenkintas.
Dėl pirmojo ieškinio pagrindo, paremto Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsnio pažeidimu, ir šios nuostatos neteisėtumu grindžiamo prieštaravimo
– Šalių argumentai
Ieškovė iš esmės teigia, kad buvo nepagrįstai diskriminuojama, palyginti su pareigūnais, kurių pareigos buvo paaukštintos, nes nors kaip laikinoji tarnautoja ji vykdė tas pačias užduotis kaip ir pareigūnai, į jos, kaip laikinosios tarnautojos, tarnybos stažą nebuvo atsižvelgta skaičiuojant pareigų paaukštinimui būtinus dvejus tarnybos metus einant to paties lygio pareigas, kaip numatyta Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsnyje. Ieškovė nuo pat tarnybos kaip laikinoji tarnautoja pradžios vykdė tas pačias pareigas.
Pirmuoju ieškinio pagrindu, patikslintu ieškovės pastabose dėl įstojimo į bylą paaiškinimų ir per teismo posėdį, ieškovė pirmiausia teigia, kad ginčijamas sprendimas pagrįstas klaidingu Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsnio supratimu. Taryba šią nuostatą išaiškino taip, jog, apskaičiuojant dvejų metų tarnybos stažą einant konkretaus lygio pareigas (šį reikalavimą pareigūnai turi atitikti, kad įgytų teisę į pareigų paaukštinimą), į tarnybos stažą, įgytą pareigūnų, kai jie buvo laikinieji tarnautojai, iki jų paskyrimo į nuolatinę tarnybą (ieškovė taip pat priskiriama prie tokių pareigūnų), neatsižvelgiama. Ieškovė mano, kad pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsnio formuluotę galima atsižvelgti į minėtą stažą ir tik toks aiškinimas atitinka Direktyvą 1999/70.
Ieškovė mano, kad jeigu Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsnio nebūtų galima aiškinti taip, jog pagal jį leidžiama atsižvelgti į tarnybos stažą, įgytą einant pareigas kaip laikinajam tarnautojui, kai apskaičiuojamas paaukštinti priskiriant prie aukštesnio lygio būtinas dvejų metų tarnybos stažas einant konkretaus lygio pareigas, būtų pažeista Direktyva 1999/70 ir joje įtvirtintas vienodo požiūrio principas, todėl šis straipsnis turėtų būti pripažintas neteisėtu.
Ieškovė nurodo, kad Sprendime
Rosado Santana
(C‑177/10,
EU:C:2011:557
) Teisingumo Teismas konstatavo, jog Bendrąjį susitarimą reikia aiškinti taip, kad juo draudžiamas bet kuris skirtingas požiūris į „statutinius pareigūnus“ ir „laikinuosius tarnautojus“, nebent toks skirtingas požiūris būtų objektyviai pagrįstas, todėl šiam Bendrajam susitarimui prieštarauja situacija, kai sprendžiant klausimą, ar asmens pareigos gali būti paaukštintos, neatsižvelgiama į šio asmens tarnybos būnant „laikinuoju tarnautoju“ laikotarpį iki jo paskyrimo pareigūnu.
Ieškovė mano, kad Direktyva 1999/70 yra privaloma institucijoms, kalbant apie jų santykius su tarnautojais. Bendrojo susitarimo 4 punktas, kuriuo remdamasis Teisingumo Teismas nusprendė, kad į laikinojo tarnautojo tarnybos laikotarpius turi būti atsižvelgiama taip pat, kaip ir pareigūno tarnybos laikotarpius, yra bendrojo vienodo požiūrio principo, kuris yra „pagrindinis principas“, išraiška.
Ieškovė papildomai teigia, kad net tuo atveju, jeigu Tarnautojų teismas nuspręstų, kad negali pripažinti pagrindinio principo buvimo, institucijos privalėtų aiškinti Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsnį, atsižvelgdamos į Direktyvą 1999/70, nes to reikalaujama pagal ESS 4 straipsnio 3 dalyje įtvirtintą lojalaus bendradarbiavimo pareigą.
Bet kuriuo atveju, kadangi Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsnį galima aiškinti įvairiai, ieškovė mano, kad Taryba turėjo atsižvelgti į Direktyvą 1999/70, taigi į Bendrojo susitarimo nuostatas, kad nustatytų, kaip reikėtų aiškinti žodžių junginį „dvejų metų tarnybos stažas einant konkretaus lygio pareigas“ pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsnį.
Be to, ieškovė laikosi nuomonės, jog tai, kad Sprendime
Rosado Santana
(
EU:C:2011:557
) buvo nagrinėta vidaus atrankos procedūra, o ne pareigų paaukštinimo procedūra, nėra aplinkybė, kuria būtų galima pagrįsti Teisingumo Teismo padarytų išvadų netaikymą šioje byloje. Iš esmės pareigų paaukštinimo procedūra, kaip ir vidaus atrankos procedūra, prisidedama prie viešosios tarnybos tarnautojų kilimo karjeros laiptais, todėl pirmoji priskirtina Bendrojo susitarimo 4 punkte nurodytoms darbo sąlygoms.
Ieškovė teigia, kad Pareigūnų tarnybos nuostatais nepašalinama galimybė, jog tarp tarnybos stažo, įgyto einant pareigas kaip laikinajam tarnautojui, ir tarnybos stažo, įgyto einant pareigas kaip pareigūnui, yra tęstinumo ryšys, ir kad toks ryšys matyti iš kai kurių šių nuostatų normų. Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsnyje aiškiai nenumatyta, kad jame nurodytas tarnybos stažas turi būti įgytas tik einant pareigas kaip pareigūnui. Be to, pagal šį straipsnį nepašalinama galimybė atsižvelgti ne tik į tas vertinimo ataskaitas, kurios buvo parengtos po to, kai suinteresuotasis asmuo tapo pareigūnu. Atvirkščiai, kaip aiškiai matyti iš Pareigūnų tarnybos nuostatų 32 straipsnio trečios pastraipos, laikinieji tarnautojai, kurie tapo pareigūnais, gali išlaikyti anksčiau įgytą tarnybos stažą, net jeigu buvo įdarbinti taikant kitą teisinį režimą.
Taryba tvirtina, jog ieškovės argumentai prieštarauja teisės aktų leidėjo siekiui, kad taikant Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsnį būtų atsižvelgiama tik į tarnybos einant pareigas kaip pareigūnui laikotarpius; šis siekis matyti iš žodžių „tarnybos stažas einant konkretaus lygio pareigas“, pavartotų pačiame Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsnio tekste.
Be to, Taryba mano, kad ieškovės požiūris pagrįstas laikinojo tarnautojo statuso ir pareigūno statuso teisiniu tęstinumu. Tačiau, remdamasis Pareigūnų tarnybos nuostatų, teismo praktikos ir ypač Nutarties
Kyriazi / Komisija
(F‑66/06,
EU:F:2006:92
), Nutarties
Pereira Sequeira / Komisija
(F‑65/06,
EU:F:2006:124
) ir Sprendimo
Toronjo Benitez / Komisija
(F‑33/07,
EU:F:2008:25
) analize, Tarnautojų teismas turėtų atmesti tokio teisinio tęstinumo galimybę.
Galiausiai Taryba mano, kad teisės aktų leidėjo sprendimas Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsnyje atsižvelgti tik į tarnybos einant pareigas kaip pareigūnui laikotarpius negali būti užginčytas remiantis bendruoju vienodo požiūrio principu. Pagal teismo praktiką ir pirmiausia Sprendimą
Chetcuti / Komisija
(C‑16/07 P,
EU:C:2008:549
, 40 punktas) ir
Wasmeier / Komisija
(T‑381/00,
EU:T:2002:190
, 122 punktas) diskriminacija nelaikomas skirtingas požiūris į pareigūnus ir tarnautojus, nes kiekviena iš šių kategorijų nustatyta atsižvelgiant į teisėtus administracijos poreikius ir į užduočių, priskirtų šiai kategorijai, pobūdį (nuolatinės arba laikinos).
Taryba taip pat laikosi nuomonės, kad Sprendime
Rosado Santana
(
EU:C:2011:557
) padarytų išvadų negalima pritaikyti nagrinėjamam atvejui.
Pirmiausia Taryba primena, kad Sprendimas
Rosado Santana
(
EU:C:2011:557
) susijęs su direktyvos, kurią taikyti turėjo valstybė narė, aiškinimu ir kad direktyva galima remtis prieš instituciją tik netiesiogiai Sprendime
Aayhan ir kt. / Parlamentas
(F‑65/07,
EU:F:2009:43
, 113–116 punktai) nurodytais atvejais. Tačiau Bendrojo susitarimo 4 punktas nepatenka nė į vieną nurodytų atvejų. Be kita ko, Direktyva 1999/70 įgyvendinamas Bendrojo susitarimo 4 punktas nėra bendrojo intereso išraiška ir Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsnio formuluotė yra aiški, taigi nereikia remtis direktyva tam, kad būtų apibrėžta šios nuostatos prasmė.
Toliau Taryba nurodo, kad ieškovės situacija iš esmės skiriasi nuo F. J. Rosado Santana situacijos, nes pastarajam visą laiką buvo taikomas tas pats pagrindinis teisinis režimas (prieš tapdamas „statutiniu tarnautoju“ jis ėjo pareigas kaip „laikinasis tarnautojas“), o ieškovei buvo taikomi du skirtingi režimai, t. y. KTĮS, kai ji dirbo kaip laikinoji tarnautoja, ir Pareigūnų tarnybos nuostatai, kai ji tapo pareigūne.
Atsakyme į proceso organizavimo priemonę Taryba savo poziciją paaiškino remdamasi Nutartimi
Rivas Montes
(C‑178/12,
EU:C:2013:150
). Taryba mano, kad remiantis šia nutartimi darytina išvada, jog grindžiant Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsnio neteisėtumu grindžiamą prieštaravimą negalima remtis Bendrojo susitarimo 4 punktu. Šioje nuostatoje draudžiama darbuotojų, siejamų terminuotais darbo santykiais, diskriminacija vien dėl tokių santykių trukmės, o nagrinėjamu atveju skirtingas požiūris į laikinuosius tarnautojus ir pareigūnus pagrįstas jų darbo santykių su Sąjungos institucijomis teisiniu pobūdžiu.
Jeigu vis dėlto Sprendime
Rosado Santana
(
EU:C:2011:557
) padarytos išvados galėtų būti taikomos Europos Sąjungos viešajai tarnybai, Taryba tvirtina, kad teisėti administracijos poreikiai ir užduočių, priskirtų šiai kategorijai, pobūdis (nuolatinės arba laikinos) turėtų būti pripažinti objektyviomis priežastimis, kuriomis remiantis būtų galima pateisinti neatsižvelgimą į ieškovės einant pareigas kaip laikinajai tarnautojai įgytus tarnybos laikotarpius per pareigų paaukštinimo procedūrą.
Komisija mano, kad Tarnautojų teismas turėtų pripažinti neteisėtumu grindžiamą prieštaravimą nepriimtinu
ex officio
, nes šis prieštaravimas nebuvo pateiktas skunde.
Dėl esmės Komisija pritaria visiems Tarybos pateiktiems argumentams ir atkreipia dėmesį į visiškai skirtingą laikinojo tarnautojo ir pareigūno statusą.
Komisija būtent mano, kad tai, jog eidama pareigas kaip laikinoji tarnautoja ieškovė vykdė tas pačias užduotis, kurios jai buvo priskirtos paskyrus ją pareigūne, kuriai taikomas bandomasis laikotarpis, neturi jokios reikšmės. Komisija mano, kad, jei būtų remiamasi ieškovės ginamu požiūriu, pernelyg didelės dėmesys būtų skirtas visiškai atsitiktinei faktinei situacijai ir būtų suteiktas nepagrįstas pranašumas tarnautojams, kurie visą laiką vykdė tas pačias užduotis, pirma, kaip laikinieji tarnautojai, o vėliau kaip pareigūnai, palyginti su tarnautojais, vykdžiusiais skirtingas užduotis.
Įstojimo į bylą paaiškinime pritardami Tarybos argumentams, Audito Rūmai iš esmės nurodo, jog Bendrojo susitarimo 4 punktu negalima remtis prieš Europos Sąjungos institucijas siekiant užginčyti situaciją, jog taikant Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsnį neatsižvelgiama į pareigūno tarnybos stažą, įgytą einant pareigas kaip laikinajam tarnautojui. Jie mano, kad tokia situacija nelaikytina nei nediskriminavimo principo pažeidimu, nei piktnaudžiavimu paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis ar nustatant terminuotus darbo santykius ir kad bet kuriuo atveju ieškovė nesirėmė šiuo piktnaudžiavimu.
– Tarnautojų teismo vertinimas
Tarnautojų teismas pirmiausia išnagrinės klausimą, ar aiškindama Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsnį taip, jog pagal jį neleidžiama atsižvelgti į ieškovės tarnybos stažą, įgytą einant pareigas kaip laikinajai tarnautojai, apskaičiuojant paaukštinti būtiną dvejų metų tarnybos stažą einant konkretaus lygio pareigas, Taryba pažeidė šį Pareigūnų tarnybos nuostatų straipsnį. Ieškovė Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsnio teisėtumo klausimą iškėlė tik papildomai, t. y. jį reikėtų nagrinėti tik tuo atveju, jeigu būtų pripažinta, kad Tarybos pateiktas šios nuostatos išaiškinimas nėra klaidingas.
Pagal nusistovėjusią teismo praktiką aiškinant Sąjungos teisės nuostatas reikia atsižvelgti ne tik į jų formuluotes, bet ir į kontekstą ir teisės aktų, kuriame jos įtvirtintos, tikslus (Sprendimo
Hoštická ir kt
., C‑561/13,
EU:C:2014:2287
, 29 punktas).
Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsnyje numatyta, kad „[p]areigos gali būti paaukštintos tik pareigūnams, atrinktiems iš ne mažiau kaip dvejus metus savo lygyje išdirbusių pareigūnų [iš ne mažiau kaip dvejų metų tarnybos stažą einant savo lygio pareigas turinčių pareigūnų]“. Taigi, vartojant žodžių junginį „einant savo lygio pareigas“ ir savybinį įvardį „savo“, kuris apibūdina „pareigūnus“, iš šios nuostatos formuluotės matyti, kad paskyrimų tarnyba turi atsižvelgti tik į tarnybos stažą, įgytą einant pareigas kaip pareigūnui.
Tokį lingvistinį Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsnio aiškinimą patvirtina ir visų Pareigūnų tarnybos nuostatų normų analizė. Iš tiesų reikia daryti išvadą, kad teisės aktų ledėjas nenustatė jokio laikinojo tarnautojo, kuris tapo pareigūnu, karjeros teisinio tęstinumo (šiuo klausimu žr. Sprendimo
Bellantone / Audito Rūmai
, F‑85/06,
EU:F:2007:171
, 51 punktą; Sprendimo
Toronjo Benitez / Komisija
,
EU:F:2008:25
, 87 punktą ir Nutarties
Prieto / Parlamentas
, F‑42/07,
EU:F:2011:159
, 61 punktą).
Šiuo klausimu Tarnautojų teismas konstatuoja, kad pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 34 straipsnį, „[p]rieš pareigūną priimant į nuolatinę tarnybą, jam nustatomas devynių mėnesių bandomasis laikotarpis“. Šioje nuostatoje nedaromas joks skirtumas tarp tarnautojų, kurie buvo paskirti pareigūnais, kuriems taikomas bandomasis laikotarpis, po to, kai dirbo kaip laikinieji tarnautojai, ir kitų tarnautojų, net jeigu jie vykdė tas pačias pareigas, kai jiems buvo taikomas vienas ir kitas režimas. Jeigu ieškovės ginamas teisinio tęstinumo požiūris būtų pagrįstas, tokia nuostata prarastų visą savo reikšmę į nuolatines pareigas paskirtiems pareigūnams, kurie prieš tai dirbo kaip laikinieji tarnautojai.
Be to, kai teisės aktų leidėjas ketino atsižvelgti į tarnautojo tarnybos laikotarpius, įgytus jam einant pareigas kaip laikinajam tarnautojui, kad tai turėtų įtakos jo, kaip pareigūno, karjerai, jis tai aiškiai įtvirtino, pavyzdžiui, Pareigūnų tarnybos nuostatų 32 straipsnio trečioje pastraipoje, kurioje numatyta, kad „[p]agal kiekvienos institucijos paskyrimų tarnybos patvirtintus kriterijus tam tikrai kategorijai priskirtas laikinai priimtas tarnautojas išlaiko tarnyboje atitinkamoje stažo pakopoje įgytą stažą, jei baigęs laikinai priimto tarnautojo tarnybą iš karto yra skiriamas tos pačios kategorijos pareigūnu“, taip nukrypdamas nuo 32 straipsnio pirmos pastraipos, pagal kurią pareigūnas priimamas į darbą priskiriant jį prie pirmos jo lygio pakopos. Tą patį galima pasakyti ir apie KTĮS 40 straipsnio antrą pastraipą, pagal kurią, „[a]pskaičiuojant pensinio stažo metus, įskaitomas tik pagal Tarnybos nuostatų VIII priedą apskaičiuotas Europos Sąjungos laikinai priimto tarnautojo tarnybos stažas“.
Todėl Taryba nepadarė jokios klaidos, kai Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsnį išaiškino taip, jog vykstant pareigų paaukštinimo procedūrai gali būti atsižvelgta tik į tarnybos laikotarpius, įgytus einant pareigas kaip pareigūnui, juolab kad KTĮS nenumatyta, kad šis straipsnis kaip nors taikomas laikinųjų tarnautojų situacijai.
Taigi kaltinimą, paremtą Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsnio klaidingu aiškinimu, reikia atmesti ir išnagrinėti ieškovės tik papildomai pateiktą neteisėtumu grindžiamą prieštaravimą, paremtą tuo, jog užkertant kelią tam, kad būtų atsižvelgta į laikotarpius, kai pareigūnas dirbo kaip laikinasis tarnautojas, Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsniu buvo pažeistas Bendrojo susitarimo 4 punktas.
Atsižvelgiant į bylos aplinkybes ir siekiant užtikrinti proceso ekonomiją šį neteisėtumu grindžiamą prieštaravimą reikia išnagrinėti iš esmės ir prieš tai nespręsti jo priimtinumo klausimo, nes bet kuriuo atveju dėl toliau nurodytų priežasčių šis prieštaravimas yra teisiškai nepagrįstas (Sprendimo
AT / ERCEA
, F‑113/10,
EU:F:2012:20
, 49 punktas).
Pirmiausia reikia nustatyti, ar Bendrojo susitarimo 4 punktas turi būti taikomas nagrinėjamu atveju ir ar Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsnio neteisėtumu grindžiamas prieštaravimas gali būti paremtas šios nuostatos pažeidimu.
Tarnautojų teismas primena, kad pagal teismo praktiką Direktyvos 1999/70 ir Bendrojo susitarimo, jos priedo, nuostatos negali būti laikomos nustatančiomis įsipareigojimus institucijoms, kalbant apie jų santykius su darbuotojais (Sprendimo
Aayhan ir kt. / Parlamentas
,
EU:F:2009:43
, 111 punktas).
Vis dėlto jos, be kita ko, galėtų būti netiesiogiai taikomos institucijai, jeigu jos yra bendrojo Sąjungos teisės principo, kurį institucija privalo taikyti, išraiška (Sprendimo
Adjemian ir kt. / Komisija
, T‑325/09 P,
EU:T:2011:506
, 56 punktas; Sprendimo
Aayhan ir kt. / Parlamentas
,
EU:F:2009:43
, 113 punktas ir Sprendimo
AI / Teisingumo Teismas
, F‑85/10,
EU:F:2012:97
, 134 punktas).
Bendrojo susitarimo 4 punkto 1 dalyje numatytas draudimas, kiek tai susiję su darbo sąlygomis, mažiau palankiai vertinti terminuotai dirbančius darbuotojus nei panašioje situacijoje esančius neterminuotai dirbančius darbuotojus, remiantis vieninteliu pagrindu, kad jie dirba terminuotai, nebent nevienodas požiūris būtų objektyviai pagrįstas (Sprendimo
Rosado Santana
,
EU:C:2011:557
, 64 punktas ir Sprendimo
Valenza ir kt
., C‑302/11–C‑305/11,
EU:C:2012:646
, 39 punktas).
Nediskriminavimo ir vienodo požiūrio principai, įgyvendinami Bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis 4 punkto 1 dalimi, yra pagrindiniai Sąjungos teisės sistemos principai (Sprendimo
Aayhan ir kt. / Parlamentas
,
EU:F:2009:43
, 101 punktas); į juos atsižvelgiant turi būti vertinamas Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsnio teisėtumas.
Vis dėlto tikslinga nurodyti, kad, nagrinėdamas Bendrojo susitarimo taikymą pareigūnų ir valstybių narių viešosios valdžios institucijų ginčuose, Teisingumo Teismas nusprendė, kad galimas skirtingas požiūris į statutinius tarnautojus ir sutartininkus nepatenka į Bendrajame susitarime įtvirtinto nediskriminavimo principo taikymo sritį, nes šis skirtingas požiūris pagrįstas ne terminuota arba neterminuota darbo santykių trukme, o šių santykių statutiniu ar sutartiniu pobūdžiu (Nutarties
Rivas Montes
,
EU:C:2013:150
, 44 ir 45 punktai).
Nagrinėjamu atveju reikia konstatuoti, kad Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsnyje neįtvirtintas skirtingas požiūris į terminuotai dirbančius darbuotojus ir neterminuotai dirbančius darbuotojus. Vienintelis veiksnys, į kurį atsižvelgiama Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsnyje, yra atitinkamų tarnautojų darbo santykių teisinis pobūdis, dėl kurio pareigūnų ir kitų tarnautojų tarnybos stažas vertinamas skirtingai. Tačiau pagal teismo praktiką toks skirtingas požiūris nepatenka į Bendrajame susitarime įtvirtinto nediskriminavimo principo taikymo sritį (žr. Nutarties
Rivas Montes
,
EU:C:2013:150
, 44 ir 47 punktus).
Todėl ieškovė Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsnio neteisėtumu grindžiamo prieštaravimo negali paremti Bendrojo susitarimo 4 punkto 1 dalies pažeidimu ar šia nuostata įgyvendinamo vienodo požiūrio principo pažeidimu.
Bet kuriuo atveju ieškovė negali remtis Teisingumo Teismo Sprendime
Rosado Santana
(
EU:C:2011:557
) nurodytais principais. Ieškovas pagrindinėje byloje kaip statutinis pareigūnas iš esmės siekė užginčyti nevienodą požiūrį, kurį, jo manymu, sudarė tai, kad vykstant vidinei atrankos procedūrai buvo atsižvelgta į tarnybos stažą, įgytą einant pareigas kaip statutiniam pareigūnui, tačiau neatsižvelgta į stažą, įgytą einant pareigas kaip laikinajam tarnautojui (Sprendimo
Rosado Santana
,
EU:C:2011:557
, 42 punktas). Nagrinėjamoje byloje ieškovė ginčija skirtingo požiūrio į pareigūnus, į kurių tarnybos stažą atsižvelgiama taikant Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsnį, ir į laikinuosius tarnautojus, nesvarbu, ar dirbama pagal neterminuotą ar terminuotą sutartį, teisėtumą.
Todėl visą pirmąjį ieškinio pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl antrojo ieškinio pagrindo, paremto vienodo požiūrio principo pažeidimu
Ieškovė atkreipia dėmesį į tai, kad pareigūnų, kurių pareigos buvo paaukštintos, sąraše yra „keli pareigūnai“, kurie, kaip ir ji, buvo laikinieji tarnautojai ir turėjo tą patį tarnybos „einant pareigas“ stažą, bet priimti į nuolatinę tarnybą anksčiau. Tokiomis aplinkybėmis nustatydama pareigūnų, kurių pareigos paaukštintos, sąrašą, paskyrimų tarnyba neatliko palyginimo, kuris pagal nusistovėjusią teismo praktiką turi būti atliktas kruopščiai ir nešališkai, laikantis tarnybos interesų ir paisant vienodo požiūrio principo, ir pažeidė būtent vienodo požiūrio principą.
Tačiau reikia konstatuoti, kad ieškinyje ieškovė nenurodo, kurių pareigūnų pareigos paaukštintos atlikus palyginimą, kuriuo buvo pažeistas vienodo požiūrio principas, ir nepateikė Tarnautojų teismui jokios informacijos, leidžiančios patikrinti jos argumentų tikrumą. Ieškovė siūlo „atskleisti“ šių pareigūnų pavardes, jei Tarnautojų teismas paprašytų, tačiau tokio pasiūlymo nepakanka norint pašalinti ieškinio aiškumo trūkumą.
Todėl antrasis ieškinio pagrindas turi būti atmestas kaip nepagrįstas.
Dėl trečiojo ieškinio pagrindo, paremto rūpestingumo pareigos pažeidimu
Ieškovė teigia, kad priimdama ginčijamą sprendimą paskyrimų tarnyba neatsižvelgė į jos interesus ir taip pažeidė rūpestingumo pareigą.
Tarnautojų teismas pažymi, kad trečiasis ieškinio pagrindas nebuvo nurodytas skunde ir jo negalima susieti su jokiu ieškinyje nurodytu pagrindu ar argumentu; ieškinyje nurodyta tik akivaizdi vertinimo klaida ir terminuotai ir neterminuotai dirbančių darbuotojų nediskriminavimo principo pažeidimas.
Taigi trečiąjį ieškinio pagrindą reikia atmesti kaip nepriimtiną, nes jis pirmą kartą nurodytas ieškinyje, o tai pažeidžia pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 91 straipsnio 2 dalį paduoto skundo ir vėliau pareikšto ieškinio atitikties taisyklę; pagal šią taisyklę reikalaujama, kad Sąjungos teisme nurodyti ir tiesiogiai prieš asmens nenaudai priimtą aktą nukreipti pagrindai būtų tie patys, kuriais remtasi per ikiteisminę procedūrą, kad paskyrimų tarnyba arba sudaryti tarnybos sutartis įgaliota tarnyba galėtų žinoti argumentus, kuriais suinteresuotasis asmuo remiasi kritikuodamas ginčijamą sprendimą, antraip ieškinys yra nepriimtinas (Sprendimo
Komisija / Moschonaki
, T‑476/11 P,
EU:T:2013:557
, 71 punktas).
Taigi reikia atmesti visus reikalavimus panaikinti ginčijamą sprendimą.
Dėl reikalavimo atlyginti žalą
Pirma, ieškovė teigia, kad patyrė turtinę žalą, nes jeigu Taryba būtų ją įtraukiusi į pareigūnų, kurių pareigos gali būti paaukštintos, sąrašą, atsižvelgusi į tarnybos stažą, įgytą einant vertėjo pareigas Taryboje, kaip į vidutinę laikotarpio einant konkretaus lygio pareigas trukmę, į labai teigiamas jos vertinimo ataskaitas ir į tai, kad kai kurie pareigūnai, vykdantys tas pačias pareigas, buvo paaukštinti, jos šansas būti paaukštintai būtų lygus 90 %. Atsižvelgdama į tai, kad jos kilimas karjeros laiptais sulėtėjo ir tai turėjo įtakos darbo užmokesčiui ir pensinėms teisėms, ieškovė įvertina šią žalą 30000 EUR.
Antra, ieškovė teigia patyrusi neturtinę žalą, kuri negalėtų būti atlyginta vien panaikinus ginčijamą sprendimą, nes, net jeigu būtų galima imtis visų priemonių ir ištaisyti padarytą pažeidimą, negalima atmesti galimybės, kad Taryba tik įtrauktų ieškovės pavardę į pareigūnų, kurių pareigos galėjo būti paaukštintos, sąrašą, tačiau nesiimtų kitų veiksmų teismo sprendimui dėl panaikinimo įvykdyti. Šią neturtinę žalą ieškovė įvertina 10000 EUR.
Tarnautojų teismas primena, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką, jei nurodytą žalą ieškovas teigia patyręs dėl sprendimo, kurį prašoma panaikinti, priėmimo, reikalavimo dėl panaikinimo atmetimas iš esmės lemia reikalavimo atlyginti žalą atmetimą, nes pastarasis reikalavimas su reikalavimu panaikinti yra glaudžiai susijęs (Sprendimo
Arguelles Arias / Taryba
, F‑122/12,
EU:F:2013:185
, 127 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
Nagrinėjamu atveju reikia nurodyti, kad turtinė ir neturtinė žala, kurią ieškovė teigia patyrusi, galėtų kilti dėl Tarybos sprendimo neįtraukti jos pavardės į pareigūnų, kurių pareigos gali būti paaukštintos, sąrašą. Kadangi reikalavimas panaikinti ginčijamą sprendimą atmestas, nes Tarnautojų teismas nepripažino, kad priimdama sprendimą Taryba padarė pažeidimą, reikia atmesti ieškovės reikalavimą atlyginti žalą.
Remiantis visais nurodytais argumentais reikia atmesti visą ieškinį.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 101 straipsnį, nepažeidžiant kitų šio reglamento II antraštinės dalies 8 skyriaus nuostatų, pralaimėjusi šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas ir iš jos priteisiamos kitos šalies patirtos bylinėjimosi išlaidos, jei ši to reikalavo. Pagal Procedūros reglamento 102 straipsnio 1 dalį tuo atveju, kai to reikalauja teisingumas, Tarnautojų teismas gali nuspręsti, kad pralaimėjusi šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas; tačiau jis gali priteisti iš jos tik dalį kitos šalies patirtų bylinėjimosi išlaidų arba nuspręsti, kad iš pralaimėjusios šalies jos visai neturi būti priteistos. Galiausiai pagal Procedūros reglamento 103 straipsnio 4 dalį į bylą įstojusios institucijos pačios padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Iš išdėstytų šio sprendimo motyvų matyti, kad ieškovė pralaimėjo bylą. Be to, Taryba reikalavimuose aiškiai prašė priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas. Kadangi šios bylos aplinkybės nepateisina Procedūros reglamento 102 straipsnio 1 dalies taikymo, ieškovė turi padengti savo bylinėjimosi išlaidas ir iš jos priteisiamos Tarybos patirtos bylinėjimosi išlaidos.
Galiausiai pagal Procedūros reglamento 103 straipsnio 4 dalies pirmą sakinį Komisija ir Audito Rūmai patys padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Remdamasis šiais motyvais,
TARNAUTOJŲ TEISMAS (antroji kolegija)
nusprendžia:

1.
Atmesti ieškinį.

2.
V. Todorova Androva padengia savo bylinėjimosi išlaidas ir iš jos priteisiamos Europos Sąjungos Tarybos patirtos bylinėjimosi išlaidos.

3.
Europos Komisija ir Europos Sąjungos Audito Rūmai patys padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Bradley
Kreppel
Rofes i Pujol
Paskelbta 2015 m. balandžio 29 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Kanclerė
W. Hakenberg
Pirmininkas
K. Bradley
(
*1
)	Proceso kalba: prancūzų.