CELEX: 62009CJ0236
Előzetes döntéshozatal iránti kérelem
Alapvető jogok
A hátrányos megkülönböztetés elleni küzdelem
A nők és a férfiak közötti egyenlő bánásmód
Az árukhoz és szolgáltatásokhoz való hozzáférés, valamint azok értékesítése, illetve nyújtása
Biztosítási díjak és juttatások
Biztosításmatematikai tényezők
A nemi hovatartozás tényezőként történő figyelembevétele a biztosítandó kockázat értékelése során
Magán életbiztosítási szerződések
2004/113/EK irányelv
5. cikk, (2) bekezdés
Időbeli korlátozás nélküli eltérés
Az Európai Unió Alapjogi Chartája
21. és 23. cikk
Érvénytelenség

A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem a nők és férfiak közötti egyenlő bánásmód elvének az árukhoz és szolgáltatásokhoz
való hozzáférés, valamint azok értékesítése, illetve nyújtása tekintetében történő végrehajtásáról szóló, 2004. december 13‑i
2004/113/EK tanácsi irányelv (HL L 373., 37. o.) 5. cikke (2) bekezdésének értelmezésére vonatkozik.
A kérelmet az egyrészről az Association belge des Consommateurs Test‑Achats ASBL, valamint Y. van Vugt és Ch. Basselier, másrészről
a Conseil des ministres du Royaume de Belgique (a Belga Királyság Minisztertanácsa) között, a biztosítások terén a nők és
férfiak közötti, a nemi hovatartozás alapján történő hátrányos megkülönböztetés elleni küzdelemről szóló 2007. május 10‑i
törvény módosításáról szóló 2007. december 21‑i törvény (a Moniteur belge 2007. december 31‑i száma, 66175. o.; a továbbiakban:
a 2007. december 21‑i törvény) megsemmisítése tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.

Jogi háttér

Az uniós jog
A 2004/113 irányelvet az EK 13. cikk (1) bekezdése alapján fogadták el. Az irányelv (1), (4), (5), (12), (15), (18) és (19) preambulumbekezdésének
szövege a következő:
„(1)      Az Európai Unióról szóló szerződés 6. cikkével összhangban az Európai Unió a szabadság, a demokrácia, az emberi jogok és az
alapvető szabadságok tiszteletben tartása és a jogállamiság elvein alapul, amely alapelvek közösek a tagállamokban, továbbá
az Európai Unió a közösségi jog általános elveiként tartja tiszteletben az alapvető jogokat úgy, ahogyan azokat [az 1950.
november 4‑én Rómában aláírt,] az emberi jogok és [az] alapvető szabadságok védelméről szóló, európai egyezmény biztosítja,
illetve ahogyan azok a tagállamok közös alkotmányos hagyományaiból erednek.
[…]
(4)      A nők és férfiak közötti egyenlőség az Európai Unió egyik alapelve. Az Európai Unió Alapjogi Chartájának [a továbbiakban:
Charta] 21. és 23. cikke értelmében tilos a nemi hovatartozáson alapuló megkülönböztetés, és a nők és férfiak közötti egyenlőség
minden téren biztosítandó.
(5)      Az Európai Közösséget létrehozó Szerződés 2. cikke megállapítja, hogy ezen egyenlőség előmozdítása a Közösség egyik legfontosabb
feladata. Hasonlóképpen, a Szerződés 3. cikkének (2) bekezdése előírja, hogy a Közösségnek minden tevékenysége során törekednie
kell az egyenlőtlenségek kiküszöbölésére, valamint a nők és férfiak közötti egyenlőség előmozdítására.
[…]
(12)      A nemi hovatartozáson alapuló megkülönböztetés megakadályozása érdekében ez az irányelv vonatkoznia kell mind a közvetlen,
mind a közvetett megkülönböztetésre. Közvetlen megkülönböztetés csak az, amikor nemi hovatartozása miatt egy személy kevésbé
kedvező bánásmódban részesül, mint egy hasonló helyzetben lévő másik személy. Ennek megfelelően, például, a nők és férfiak
közötti, a nők és férfiak eltérő fizikai adottságaiból adódó különbségtétel az egészségügyi szolgáltatások nyújtása terén
nem minősül hasonló helyzetnek, így megkülönböztetésnek.
[…]
(15)      A nők és férfiak közötti egyenlő bánásmód elvének végrehajtására már számos jogi eszköz létezik a szakmai élet és foglalkoztatás
terén. Ezért ez az irányelv nem alkalmazandó erre a területen. Ugyanez vonatkozik az önálló vállalkozói tevékenységre annyiban,
amennyiben azokat már létező jogi eszközök szabályozzák. Az irányelv csak a magán‑, önkéntes és a munkáltatói viszonytól független
biztosításra és a nyugdíjakra vonatkozik.
[…]
(18)      A nemekre vonatkozó biztosításmatematikai tényezők használata széles körben elterjedt a biztosítás és a kapcsolódó pénzügyi
szolgáltatások terén. A nők és férfiak közötti egyenlő bánásmód biztosítása érdekében, a nemnek mint biztosításmatematikai
tényezőnek a használata nem eredményezhet különbségeket az egyének biztosítási díjaiban és juttatásaiban. A piac hirtelen
alkalmazkodását elkerülendő, ez a szabály kizárólag az ezen irányelv nemzeti jogba való átültetésének időpontját követően
megkötött új szerződések tekintetében alkalmazandó.
(19)      A nemek között előfordulhatnak bizonyos eltérések a kockázati csoportokat illetően. Egyes esetekben a nemi hovatartozás csak
az egyik, de nem feltétlenül az egyedüli meghatározó tényező a biztosítandó kockázatok értékelésekor. Az ilyen típusú kockázatok
biztosítására vonatkozó szerződések esetére a tagállamok határozhatnak úgy, hogy mentességet [helyesen: eltérést] engedélyeznek
az uniszex biztosítási díjak és juttatások szabálya alól, amennyiben biztosítani tudják, hogy a kalkulációk alapjául szolgáló
biztosításmatematikai és statisztikai adatok megbízhatóak, rendszeresen frissítettek és a nyilvánosság számára hozzáférhetőek.
Mentesség [helyesen: eltérés] kizárólag abban az esetben engedélyezhető, ha a nemzeti jogszabály még nem alkalmazta az uniszex
szabályt. Öt évvel az ezen irányelv nemzeti jogba való átültetését követően a tagállamok újra megvizsgálják ezeknek a mentességeknek
[helyesen: eltéréseknek] az indokoltságát, a legfrissebb biztosításmatematikai és statisztikai adatoknak, valamint ezen irányelv
nemzeti jogba való átültetése után három évvel készített bizottsági jelentésnek a figyelembevételével.”
A 2004/113 irányelv célját az 1. cikke a következőképpen határozza meg:
„Ezen irányelv célja az árukhoz és szolgáltatásokhoz való hozzáférés, valamint azok értékesítése, illetve nyújtása tekintetében
megnyilvánuló, a nemi hovatartozáson alapuló megkülönböztetés elleni küzdelem keretrendszerének kialakítása a nők és férfiak
közötti egyenlő bánásmód elvének tagállamokbeli végrehajtása érdekében”.
Ezen irányelv 4. cikkének (1) bekezdése a következőket írja elő:
„(1)      Ezen irányelv alkalmazásában a nők és férfiak közötti egyenlő bánásmód elve azt jelenti, hogy:
a)      nincs nemi hovatartozáson alapuló közvetlen megkülönböztetés, beleértve a nők terhesség és anyaság miatti kevésbé kedvező
bánásmódban történő részesítését;
b)      nincs nemi hovatartozáson alapuló közvetett megkülönböztetés.”
Az említett irányelvnek a „Biztosításmatematikai tényezők” című 5. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)      A tagállamok biztosítják, hogy legkésőbb 2007. december 21. után kötött valamennyi új szerződésben a biztosítási, illetve
azzal kapcsolatos pénzügyi szolgáltatások alkalmazásakor a biztosítási díjak és juttatások számításában a nemi hovatartozás
tényezőként történő számbavétele az egyének biztosítási díjaiban és juttatásaiban nem eredményez különbséget.
(2)      Az (1) bekezdéstől eltérve  a tagállamok 2007. december 21. előtt dönthetnek úgy, hogy megengednek arányos különbségeket az
egyének biztosítási díjaiban és juttatásaiban, ha a vonatkozó és pontos biztosításmatematikai és statisztikai adatok alapján
a nemi hovatartozás alkalmazása a kockázatelemzésben meghatározó tényező. Az érintett tagállamok gondoskodnak arról, hogy
a nemi hovatartozás döntő biztosításmatematikai tényezőként történő alkalmazására vonatkozó pontos adatokat összeállítsák,
közzétegyék és rendszeresen frissítsék, és erről a Bizottságot tájékoztatják. Ezek a tagállamok 2007. december 21. után öt
évvel, a 16. cikkben említett bizottsági jelentést figyelembe véve, döntésüket áttekintő értékelésnek vetik alá, és ennek
eredményét megküldik a Bizottságnak.
(3)      A terhességgel és anyasággal kapcsolatos költségek semmiképp nem eredményezhetnek az egyének biztosítási díjaiban és juttatásaiban
különbözőségeket.
A tagállamok a jelen bekezdésnek történő megfeleléshez szükséges intézkedések végrehajtását legfeljebb 2007. december 21‑től
számított két évig halaszthatják. Ebben az esetben az érintett tagállamok haladéktalanul értesítik a Bizottságot.”
Ugyanezen irányelvnek a „Jelentések” című 16. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)      A tagállamok az ezen irányelv alkalmazásával kapcsolatos minden rendelkezésre álló információt közölnek a Bizottsággal legkésőbb
2009. december 21‑ig, és utána ötévenként.
A Bizottság összefoglaló jelentést készít, mely tartalmazza a tagállamok aktuális gyakorlatának áttekintését a 4. cikk vonatkozásában,
a biztosítási díjak és juttatások számításában a nemi hovatartozás tényezőként történő alkalmazásával kapcsolatban. Ezt a
jelentést legkésőbb 2010. december 21‑ig benyújtja az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak. A Bizottság a jelentését, szükség
szerint, az irányelv módosításáról szóló javaslatokkal kíséri.
(2)      A bizottsági jelentés figyelembe veszi az érdekeltek szempontjait.”
A 2004/113 irányelv 17. cikkének (1) bekezdése értelmében a tagállamok legkésőbb 2007. december 21‑ig hatályba léptetik az
ezen irányelvnek való megfeleléshez szükséges törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, és ezen rendelkezések
szövegét haladéktalanul közlik a Bizottsággal.

A nemzeti jog
A 2007. december 21‑i törvény 2. cikke szerint e törvény átülteti a nemzeti jogba a 2004/113 irányelvet.
E törvény 3. cikke foglalja magában azt a rendelkezést, amely a biztosítások terén a nők és férfiak közötti, a nemi hovatartozás
alapján történő hátrányos megkülönböztetés elleni küzdelemről szóló, 2007. május 10‑i törvény 10. cikkének a helyébe lép.
Az utóbbi törvény ezen új 10. cikkének a szövege a következő:
„1.§      A 8. cikktől eltérve a nemi hovatartozás alapján arányos, közvetlen különbségtétel alkalmazható a biztosítási díjak és juttatások
meghatározása során, ha a releváns és pontos biztosításmatematikai és statisztikai adatok alapján a nem a kockázatelemzésben
meghatározó tényező.
Ez az eltérés kizárólag a szárazföldi biztosítási szerződésekről szóló 1992. június 25‑i törvény 97. cikke szerinti életbiztosítási
szerződések esetében alkalmazható.
2. § 2007. december 1‑jétől a terhességgel és anyasággal kapcsolatos költségek semmiképp nem eredményezhetnek az egyének biztosítási
díjaiban és juttatásaiban különbözőségeket.
3. §      A Commission bancaire, financière et des Assurances [Bank‑, Pénz‑ és Biztosításügyi Bizottság] összegyűjti az 1. §‑ban említett
biztosításmatematikai és statisztikai adatokat, és biztosítja azok legkésőbb 2008. június 20‑áig történő közzétételét, majd
ezt követően a frissített adatok kétévente történő közzétételét, valamint azokat az internetes oldalán is közzéteszi. Ezen
adatokat kétévente frissíteni kell.
A Commission bancaire, financière et des Assurances jogosult az e célból szükséges adatokat az érintett intézményektől, vállalkozásoktól
vagy személyektől bekérni. Pontosan meghatározza, hogy mely adatokat, milyen módon és milyen formában kell közölni.
4. §      A Commission bancaire, financière et des Assurances legkésőbb 2009. december 21‑ig benyújtja az Európai Bizottságnak a jelen
cikk alapján rendelkezésére álló adatokat. Ezen adatokat minden frissítés alkalmával továbbítja az Európai Bizottságnak.
5. §      A Chambres législatives [Jogalkotó kamarák] 2011. március 1‑jéig értékelik e cikk alkalmazását a 3. és 4. §‑ban említett adatok,
az Európai Bizottságnak a 2004/113/EK irányelv 16. cikke szerinti jelentése, valamint az Európai Unió más tagállamaiban tapasztalt
helyzet alapján.
Ez az értékelés a Chambres législatives részére az értékelő bizottság által két éven belül benyújtandó jelentés alapján történik.
A Conseil des ministres által megtárgyalt rendeletben a király meghatározza az értékelő bizottság összetételére és kinevezésére,
a jelentés tartalmára és formájára vonatkozó részletes szabályokat.
A bizottság jelentést készít többek között e cikk piaci helyzetre gyakorolt hatásairól, és megvizsgálja a nemi hovatartozáson
kívüli többi szegmentációs szempontot.
6. §      E rendelkezés nem alkalmazható a kiegészítő szociális biztonsági rendszerek keretében kötött szerződésekre. E szerződésekre
kizárólag a 12. cikk irányadó.”

Az alapügy tényállása és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
Az alapügy felperesei a 2004/113 irányelvet a belga jogba átültető, 2007. december 21‑i törvény megsemmisítése iránt keresetett
nyújtottak be a Cour constitutionnelle‑hez.
Az alapügy felperesei úgy vélték, hogy a 2007. december 21‑i törvény, amely a 2004/113 irányelv 5. cikkének (2) bekezdésében
biztosított eltérési lehetőséget hajtja végre, ellentétes a nők és a férfiak közötti egyenlőség elvével.
Mivel a 2007. december 21‑i törvény a 2004/113 irányelv 5. cikkének (2) bekezdésében előírt, eltérésre vonatkozó lehetőséggel
él, a Cour constitutionnelle, úgy értékelve, hogy az elé terjesztett kereset egy uniós irányelvi rendelkezés érvényességének
a problémáját érinti, akként határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket
terjeszti a Bíróság elé:
„1)      Összeegyeztethető‑e a […] 2004/113 irányelv 5. cikkének (2) bekezdése az [EU] 6. cikk (2) bekezdésével, közelebbről az egyenlőségnek
és a hátrányos megkülönböztetés tilalmának az e rendelkezés által biztosított elvével?
2)      Az első kérdésre adott nemleges válasz esetén, abban az esetben is összeegyeztethetetlen‑e az [EU] 6. cikk (2) bekezdésével
[ezen] irányelv ugyanezen 5. cikkének (2) bekezdése, ha annak alkalmazhatósága kizárólagosan az életbiztosítási szerződésekre
korlátozott?”

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az előterjesztő bíróság az első kérdésével lényegében arra vár választ, hogy a 2004/113 irányelv 5. cikkének (2) bekezdése
a nők és a férfiak közötti egyenlő bánásmód elvére tekintettel érvényes‑e.
Az Európai Unióról szóló szerződés 6. cikke, amelyre a kérdést előterjesztő bíróság a kérdéseiben hivatkozik, és amelyet a
2004/113 irányelv (1) preambulumbekezdése is említ, a (2) bekezdésében azt írta elő, hogy az Unió a közösségi jog általános
elveiként tartja tiszteletben az alapvető jogokat úgy, ahogyan azokat az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről
szóló európai egyezmény biztosítja, illetve ahogyan azok a tagállamok közös alkotmányos hagyományaiból erednek. Az alapjogokat
magában foglalja a Charta, amely 2009. december 1‑jétől jogi szempontból a Szerződésekkel egyenértékű.
A Charta 21. és 23. cikke előírja, hogy egyrészt tilos minden nemi alapú hátrányos megkülönböztetés, másrészt a nők és férfiak
közötti egyenlőséget minden területen biztosítani kell. Mivel a 2004/113 irányelv (4) preambulumbekezdése kifejezetten hivatkozik
e cikkekre, az irányelv 5. cikke (2) bekezdésének érvényességét a Charta említett rendelkezéseire tekintettel kell értékelni
(lásd ebben az értelemben a C‑92/09 és C‑93/09. sz., Volker und Markus Schecke és Eifert egyesített ügyekben 2010. november
9‑én hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 46. pontját).
A nők és a férfiak közötti egyenlő bánásmódhoz való jog az EUM‑Szerződés rendelkezéseinek tárgyát képezi. Egyrészt az EUMSZ 157. cikk
(1) bekezdése értelmében minden tagállam biztosítja annak az elvnek az alkalmazását, hogy a férfiak és a nők egyenlő vagy
egyenlő értékű munkáért egyenlő díjazást kapjanak. Másrészt az EUMSZ 19. cikk (1) bekezdése előírja, hogy a Tanács az Európai
Parlament egyetértését követően megfelelő intézkedéseket tehet a nemen, faji vagy etnikai származáson, valláson vagy meggyőződésen,
fogyatékosságon, koron vagy szexuális irányultságon alapuló megkülönböztetések leküzdésére.
Míg az EUMSZ 157. cikk (1) bekezdése egy konkrét területen írja elő a nők és a férfiak közötti egyenlő bánásmód elvét, addig
az EUMSZ 19. cikk (1) bekezdése felhatalmazást ad a Tanácsnak, amelynek gyakorlása során a Tanácsnak be kell tartania többek
közt az EUSZ 3. cikk (3) bekezdésének második albekezdését – amelynek értelmében az Unió küzd a társadalmi kirekesztés és
megkülönböztetés ellen, és előmozdítja a társadalmi igazságosságot és védelmet, a nők és férfiak közötti egyenlőséget, a nemzedékek
közötti szolidaritást és a gyermekek jogainak védelmét – , valamint az EUMSZ 8. cikkét, amely szerint az Unió tevékenységeinek
folytatása során törekszik az egyenlőtlenségek kiküszöbölésére, valamint a férfiak és nők közötti egyenlőség előmozdítására.
Ezen egyenlőség fokozatos megvalósítása során – az EUSZ 3. cikk (3) bekezdésének második albekezdése és az EUMSZ 8. cikk által
az Unióra vonatkozóan előírt feladatot mérlegelve – az uniós jogalkotó határozza meg a beavatkozás időpontját, az uniós gazdasági
és társadalmi körülmények fejlődésére tekintettel.
Amennyiben azonban a jogalkotó ilyen beavatkozást határoz el, annak koherens módon a kitűzött cél elérésére kell irányulnia,
ami nem zárja ki átmeneti időszakok vagy korlátozott terjedelmű eltérések előírását.
Amint azt a 2004/113 irányelv (18) preambulumbekezdése megállapítja, az említett irányelv elfogadásának időpontjában a nemekre
vonatkozó biztosításmatematikai tényezők használata széles körben elterjedt volt a biztosítási szolgáltatások terén.
Következésképpen az uniós jogalkotó a nők és férfiak közti egyenlőség elvét, pontosabban az uniszex biztosítási díjak és juttatások
szabályának alkalmazását érvényre juttathatja fokozatosan, a megfelelő átmeneti időszakok előírásával.
Az uniós jogalkotó ebben az értelemben írta elő a 2004/113 irányelv 5. cikkének (1) bekezdésében, hogy a biztosítási díjaknak
és juttatásoknak a különbségeit, amelyek a nemi hovatartozásnak az e díjak és juttatások kiszámításánál tényezőként történő
alkalmazásából származnak, legkésőbb 2007. december 21‑ig meg kell szüntetni.
Az 5. cikk (1) bekezdésében az uniszex biztosítási díjakra és juttatásokra vonatkozóan bevezetett főszabálytól eltérve ugyanezen
cikk (2) bekezdése azon tagállamok részére, amelyeknek a nemzeti joga a 2004/113 irányelv elfogadásának időpontjában még nem
alkalmazta ezt a szabályt, előírta annak a lehetőségét, hogy 2007. december 21. előtt úgy határozzanak, hogy arányos különbségeket
engednek meg az egyének biztosítási díjaiban és juttatásaiban, ha a vonatkozó és pontos biztosításmatematikai és statisztikai
adatok alapján a nemi hovatartozás alkalmazása a kockázatelemzésben meghatározó tényező.
Ugyanezen bekezdés szerint ezt a lehetőséget 2007. december 21. után öt évvel a Bizottság jelentésének figyelembevételével
felül kell vizsgálni, de a 2004/113 irányelv nem tartalmaz rendelkezést a különbségek alkalmazásának időtartamára, az említett
lehetőséggel élő tagállamok számára tehát időbeli korlátozás nélkül megengedett, hogy lehetővé tegyék a biztosítók számára
ennek az egyenlőtlen bánásmódnak az alkalmazását.
A Tanács kételyeit fejezi ki azt illetően, hogy a női és a férfi biztosítottak helyzete a magánbiztosítás egyes ágazatai keretében
hasonlónak tekinthető‑e, tekintettel arra, hogy a biztosítók által alkalmazott, a kockázatokat statisztikák alapján kategóriákba
soroló technika szempontjából a biztosítási kockázat szintjei a nők és a férfiak esetében eltérőek lehetnek. Érvelése szerint
a 2004/113 irányelv 5. cikkének (2) bekezdésében foglalt lehetőség csak annak lehetővé tételére irányul, hogy a különböző
helyzetekre vonatkozóan ne alkalmazzanak egyenlő bánásmódot.
A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata értelmében az egyenlő bánásmód általános elve megköveteli, hogy a hasonló helyzeteket
ne kezeljék eltérő módon, és hogy az eltérő helyzeteket ne kezeljék egyenlő módon, kivéve ha az ilyen bánásmód objektíven
igazolható (lásd a C‑127/07. sz., Arcelor Atlantique et Lorraine és társai ügyben 2008. december 16‑án hozott ítélet [EBHT 2008.,
I‑9895. o.] 23. pontját).
E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy a helyzetek hasonló jellegét főként a szóban forgó különbségtételt létrehozó uniós jogi
aktus tárgyának és céljának fényében kell meghatározni és értékelni (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Arcelor Atlantique
et Lorraine és társai ügyben hozott ítélet 26. pontját). A jelen ügyben ezt a különbségtételt a 2004/113 irányelv 5. cikkének
(2) bekezdése hozza létre.
Vitathatatlan, hogy a 2004/113 irányelv célja a biztosítási szolgáltatások területén – amint az az 5. cikkének (1) bekezdéséből
is kitűnik – az uniszex biztosítási díjak és szolgáltatások szabályának az alkalmazása. Az említett irányelv (18) preambulumbekezdése
kifejezetten  előírja, hogy a nők és férfiak közötti egyenlő bánásmód biztosítása érdekében, a nemnek mint biztosításmatematikai
tényezőnek a használata nem eredményezhet különbségeket az egyének biztosítási díjaiban és juttatásaiban. Az említett irányelv
(19) preambulumbekezdése „mentességként [helyesen: eltérésként]” említi a tagállamok azon lehetőségét, hogy az uniszex biztosítási
díjak és juttatások szabályát ne alkalmazzák. A 2004/113 irányelv tehát azon az előfeltevésen alapul, hogy a Charta 21. és
23. cikkében előírt, a nők és a férfiak közötti egyenlő bánásmódra vonatkozó elv alkalmazása tekintetében a nők, illetve a
férfiak helyzete az általuk kötött szerződésekben szereplő biztosítási díjak és juttatások vonatkozásában hasonló.
E körülmények között fennáll annak a kockázata, hogy a nők és a férfiak közötti egyenlő bánásmód elvétől való, a 2004/113
irányelv 5. cikkének (2) bekezdésében előírt eltérést az uniós jog határozatlan időre engedélyezi.
Az ilyen rendelkezés, amely az érintett tagállamok számára lehetővé teszi, hogy időbeli korlátok nélkül hatályban tartsák
az uniszex biztosítási díjak és juttatások szabályától való eltérést, ellentétes a nők és férfiak közötti egyenlő bánásmódra
irányuló, a 2004/113 irányelv által követett cél elérésével, és ellentétes a Charta 21. és 23. cikkével.
Következésképpen ezt a rendelkezést a megfelelő átmeneti időszak leteltét követően érvénytelennek kell tekinteni.
A fentiekre tekintettel az első előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2004/113 irányelv 5. cikkének (2) bekezdése
2012. december 21‑i hatállyal érvénytelen.
E válaszra tekintettel az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésre nem kell válaszolni.

A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (nagytanács) a következőképpen határozott:
A nők és férfiak közötti egyenlő bánásmód elvének az árukhoz és szolgáltatásokhoz való hozzáférés, valamint azok értékesítése,
illetve nyújtása tekintetében történő végrehajtásáról szóló, 2004. december 13‑i 2004/113/EK tanácsi irányelv 5. cikkének
(2) bekezdése 2012. december 21‑i hatállyal érvénytelen.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: francia.