CELEX: 62013CJ0004
Sosiaaliturva
Asetus (ETY) N:o 1408/71
Perhe-etuudet
Säännöt, joita sovelletaan, kun oikeudet perhe-etuuksiin ovat päällekkäisiä

Ennakkoratkaisupyyntö koskee sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97 (
EYVL 1997, L 28, s. 1
), sellaisena kuin se on muutettuna 29.6.1998 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1606/98 (
EYVL L 209, s. 1
; jäljempänä asetus N:o 1408/71), 76 artiklan 2 kohdan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Agentur für Arbeit Krefeld – Familienkasse (Krefeldin työvoimatoimisto – perhe-etuuskassa, jäljempänä Familienkasse) ja Susanne Fassbender-Firman, joka asuu Belgiassa ja työskentelee Saksassa, ja jossa on kyse Familienkassen Fessbender-Firmanille maksamien lapsilisien palauttamista koskevasta pyynnöstä.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Asetuksen N:o 1408/71 13 artiklan otsikko on ”Yleiset säännöt”, ja siinä säädetään seuraavaa:
”1.   Jollei 14 c tai 14 f artiklasta muuta johdu, henkilöt, joihin tätä asetusta sovelletaan, ovat vain yhden jäsenvaltion lainsäädännön alaisia. Tämä lainsäädäntö määrätään tämän osaston säännösten mukaisesti.
2.   Jollei 14–17 artiklasta muuta johdu:
a)
jäsenvaltion alueella työskentelevä henkilö on tämän valtion lainsäädännön alainen, vaikka hän asuu toisen jäsenvaltion alueella ja vaikka hänen työnantajanaan toimivan yrityksen tai yksityisen henkilön kotipaikka on toisen jäsenvaltion alueella;
– –”
Asetuksen N:o 1408/71 73 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Palkatulla työntekijällä tai itsenäisellä ammatinharjoittajalla, johon sovelletaan jäsenvaltion lainsäädäntöä, on toisessa jäsenvaltiossa asuvien perheenjäsentensä osalta oikeus perhe-etuuksiin, joista säädetään ensiksi mainitun jäsenvaltion lainsäädännössä, niin kuin he asuisivat tässä valtiossa, jollei liitteen VI säännöksistä muuta johdu.”
Kyseisen asetuksen 76 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jos samana aikana samaa perheenjäsentä varten ja ammatin harjoittamisen perusteella voidaan perhe-etuuksia suorittaa sen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti, jonka alueella perheenjäsenet asuvat, oikeus perhe-etuuksiin, jotka olisi tarvittaessa 73 tai 74 artiklan mukaan maksettava toisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti, keskeytetään määrään, josta säädetään ensiksi mainitun jäsenvaltion lainsäädännössä.
2.   Jos etuuksia ei haeta jäsenvaltiossa, jonka alueella perheenjäsenet asuvat, toisen jäsenvaltion toimivaltainen laitos voi soveltaa 1 kohdan säännöksiä, niin kuin etuudet olisi myönnetty ensiksi mainitussa jäsenvaltiossa.”
Asetuksen N:o 1408/71 täytäntöönpanomenettelystä 21.3.1972 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 574/72 (
EYVL L 74, s. 1
), sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna asetuksella N:o 118/97 (jäljempänä asetus N:o 574/72), 10 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”a)
Oikeus sellaisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaan maksettaviin perhe-etuuksiin tai [perheavustuksiin], jossa näitä etuuksia tai avustuksia koskevan oikeuden saavuttaminen ei edellytä vakuutusta, työskentelyä tai itsenäistä ammatinharjoittamista, [pidätetään], jos samat perheenjäsenet saavat samalta ajalta etuudet joko yksinomaan toisen jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön perusteella tai asetuksen [N:o 1408/71] 73, 74, 77 tai 78 artiklan säännösten mukaisesti[, näiden etuuksien määrää vastaavalta osalta].
b)
Jos kuitenkin harjoitetaan [ammatillista] toimintaa ensiksi mainitun jäsenvaltion alueella:
i)
niissä tapauksissa, joissa on kysymys joko yksinomaan toisen jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön perusteella tai asetuksen 73 tai 74 artiklan mukaisesti maksettavista etuuksista, oikeus perhe-etuuksiin kyseisen jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön perusteella tai näiden artiklojen mukaisesti [pidätetään sen määrän osalta], joka vastaa sen jäsenvaltion lainsäädännön [mukaisia perhe-etuuksia], jonka alueella perheenjäsen asuu, henkilöltä, jolla on oikeus perhe-etuuksiin, tai henkilöltä, jolle ne maksetaan. Sen jäsenvaltion perhe-etuudet, jonka alueella perheenjäsen asuu, maksetaan tämän jäsenvaltion kustannuksella;
– –”
On huomautettava yhtäältä, että asetus N:o 1408/71 on korvattu sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisesta 29.4.2004 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 883/2004 (
EUVL L 166, s. 1
), ja toisaalta, että asetus N:o 574/72 on korvattu asetuksen N:o 883/2004 täytäntöönpanomenettelystä 16.9.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 987/2009 (
EUVL L 284, s. 1
), ja näitä uusia asetuksia on sovellettu 1.5.2010 alkaen asetuksen N:o 883/2004 91 artiklan ja asetuksen N:o 987/2009 97 artiklan mukaisesti. Kun pääasian tosiseikkojen tapahtuma-aika otetaan huomioon, pääasian tosiseikkoihin sovelletaan kuitenkin edelleen asetuksia N:o 1408/71 ja N:o 574/72.
Saksan oikeus
Tuloverolain (Einkommensteuergesetz), sellaisena kuin sitä sovellettiin pääasian tosiseikkoihin, 65 §:n otsikko on ”Muut lapsista suoritettavat etuudet”, ja siinä säädetään seuraavaa:
”1.   Lapsilisää ei makseta lapsista, joiden osalta on tai olisi, jos sitä haettaisiin, oikeus johonkin seuraavaan etuuteen:
1)
lakisääteisen tapaturmavakuutuksen tai lakisääteisen eläkevakuutuksen mukaiset lapsista maksettavat lisät
2)
ulkomailla myönnetyt lapsista suoritettavat etuudet, jotka vastaavat lapsilisää tai jotakin 1 kohdassa mainittua etuutta
– –”
Lapsilisistä annetun liittovaltion lain (Bundeskindergeldgesetz), sellaisena kuin sitä sovellettiin pääasian tosiseikkoihin, 4 §:n otsikko on ”Muut lapsista suoritettavat etuudet”, ja siinä säädetään seuraavaa:
”Lapsilisää ei makseta lapsista, joiden osalta on tai olisi, jos sitä haettaisiin, oikeus johonkin seuraavaan etuuteen:
1)
lakisääteisen tapaturmavakuutuksen tai lakisääteisen eläkevakuutuksen mukaiset lapsista maksettavat lisät
2)
Saksan ulkopuolella myönnetyt lapsista suoritettavat etuudet, jotka vastaavat lapsilisää tai jotakin 1 kohdassa mainittua etuutta
– –”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Susanne Fassbender-Firmanilla, joka on Saksan kansalainen, ja hänen puolisollaan, joka on Belgian kansalainen, on vuonna 1995 syntynyt poika. Saksassa asunut perhe muutti vuoden 2006 kesäkuussa Belgiaan ja on tuosta ajankohdasta saakka asunut kyseisessä jäsenvaltiossa. Fassbender-Firman tekee Saksassa työtä, josta on suoritettava sosiaaliturvamaksut. Hänen puolisonsa on vuoden 2006 marraskuusta lukien työskennellyt belgialaisessa vuokratyötoimistossa oltuaan tätä ennen työttömänä.
Fassbender-Firman sai Saksassa lapsensa osalta jatkuvasti lapsilisää. Hänen puolisonsa ei ole hakenut tällaisia avustuksia Belgiassa, eikä hän ole siis saanutkaan niitä.
Kun Familienkasse sai tietää perheen muutosta Belgiaan, se peruutti lapsilisän myöntämisen Fassbender-Firmanille vuoden 2006 heinäkuusta alkaen ja vaati Fassbender-Firmanille vuoden 2006 heinäkuun ja vuoden 2007 maaliskuun välisenä aikana (jäljempänä riidanalainen ajanjakso) maksettujen lapsilisien palauttamista.
Fassbender-Firmanin tekemän oikaisuvaatimuksen yhteydessä Familienkasse katsoi, että vaikka Fassbender-Firmanilla oli Saksan säännöstön nojalla oikeus saada lapsilisää riidanalaisen ajanjakson osalta, oikeus tällaisiin perheavustuksiin oli olemassa myös Belgiassa. Kyseinen oikeus oli Familienkassen mukaan suuruudeltaan 77,05 euroa kuukaudessa vuoden 2006 heinäkuun ja syyskuun välisenä aikana ja 78,59 euroa kuukaudessa vuoden 2006 lokakuun ja vuoden 2007 maaliskuun välisenä aikana. Familienkassen mukaan oikeus lapsilisään Saksassa oli asetuksen N:o 1408/71 76–69 artiklan mukaan keskeytettävä Belgiassa maksettavien perheavustusten määrän osalta, ja ainoastaan Saksassa ja Belgiassa maksettavien määrien välinen erotus voitiin suorittaa. Familienkasse täsmensi, ettei se, ettei Belgiassa säädettyjä perheavustuksia ollut haettu, ollut ratkaisevaa asetuksen N:o 1408/71 76 artiklan 2 kohdan kannalta, koska kyseisellä säännöksellä pyritään nimenomaan estämään se, että asetuksella N:o 1408/71 käyttöön otettu toimivaltajärjestelmä kierretään sillä, että vakuutettu jättää perheavustuksia koskevan hakemuksen tekemättä.
Finanzgericht, jonka käsiteltäväksi Fassbender-Firman saattoi asian, katsoi, että kyseinen Familienkassen päätös lapsilisän peruuttamisesta ja takaisin perimisestä oli lainvastainen.
Finanzgericht näet totesi, että vaikka sovellettavissa säännöksissä vahvistetut aineelliset edellytykset Saksassa vain osittain maksettavan lapsilisän myöntämiselle olivat tosin täyttyneet, Familienkasse ei ollut kuitenkaan käyttänyt harkintavaltaa, joka sille on annettu asetuksen N:o 1408/71 76 artiklan – joka on merkityksellinen päällekkäisyyden estämistä koskeva säännös useampaan ammattitoimintaan perustuvien oikeuksien osalta – 2 kohdassa. Familienkasse on virheellisesti katsonut olevansa velvollinen vähentämään Belgiassa maksettavat perheavustukset, ja se on siis toiminut lainvastaisesti.
Finanzgerichtin mukaan päätös vähentää Saksassa maksettavien lapsilisien määrästä niiden avustusten määrä, jotka Belgiassa olisi myönnetty, kuuluu asetuksen N:o 1408/71 76 artiklan 2 kohdan mukaan viranomaisen harkintavaltaan. Finanzgericht oli siis sitä mieltä, ettei Familienkasse toiminut tällaisessa tilanteessa sidotun harkintavallan puitteissa.
Familienkasse väittää Finanzgerichtin tuomiosta vireille panemassaan Revision-menettelyssä, että asetuksen N:o 1408/71 76 artiklan 2 kohtaa ei ole ymmärrettävä siten, että siinä annetaan viranomaisille harkintavaltaa Saksan vero- ja sosiaalioikeudessa tarkoitetulla tavalla arvioitaessa niitä oikeudellisia seurauksia, jotka kyseinen viranomainen katsoo tosiseikoista aiheutuvan. Asetuksen N:o 1408/71 76 artiklan 1 kohdassa on vahvistettu perussäännöt, joiden avulla voidaan ratkaista perhe-etuuksia koskevien oikeuksien päällekkäisyyteen liittyvät ongelmat. Mainituista säännöistä seuraa, että oikeus Saksassa maksettavaan lapsilisään keskeytetään enintään perheavustusten sen määrän osalta, jota Fassbender-Firman voi vaatia asuinvaltiossaan siltä osin kuin tällaisten etuuksien maksamisesta on määrätty ammattitoiminnan tapauksessa. Tämä merkitsee sitä, että oikeus perhe-etuuksiin on tosin lähtökohtaisesti olemassa, mutta sitä ei tosiasiallisesti tarvitse panna täytäntöön. Vaikka kyse olisikin oikeudesta, joka voidaan jättää käyttämättä, keskeyttäminen puolestaan tapahtuu automaattisesti.
Familienkasse katsoo tämän perusteella, ettei asetuksen N:o 1408/71 76 artiklan 2 kohdassa, jossa säädetään mahdollisuudesta soveltaa kyseisen artiklan 1 kohdan säännöksiä, käytetty ilmaisu ”voi” ole tulkittavissa siten, että sillä annettaisiin viranomaiselle harkintavaltaa, ja että se merkitsee pelkästään sitä, että jäsenvaltion, jonka etuus keskeytetään, on myönnettävä enää ainoastaan sille kuuluva osa perhe-etuuksista, ja näin on, vaikkei perhe-etuutta olisi edes haettu perheen asuinjäsenvaltiossa.
Familienkasse toteaa vielä, että asetuksen N:o 1408/71 76 artiklan 2 kohdan nojalla voidaan kohtuussyistä välttää perhe-etuuksista aiheutuvia kustannuksia jaettaessa se, että henkilö, jolla on oikeus perhe-etuuksiin, voisi päättää hakemalla tai jättämällä hakematta perhe-etuuksia siitä, minkä jäsenvaltion on vastattava tällaisten etuuksien maksamisesta aiheutuvista kustannuksista.
Fassbender-Firman katsoo sitä vastoin, että Finanzgerichtin tuomio on perusteltu. Hän päättelee siitä, mitä asetuksen N:o 1408/71 76 artiklan 2 kohdassa säädetään, että on jäsenvaltion viranomaisten harkintavallassa päättää siitä, vähennetäänkö kyseisen valtion myöntämien perhe-etuuksien määrästä sellaisten etuuksien määrä, jotka jokin toinen jäsenvaltio maksaa. Tämän harkintavallan yhteydessä on hänen mukaansa otettava huomioon mahdollisuus estää se, että perhe-etuuksien potentiaalinen edunsaaja voisi päättää siitä jäsenvaltiosta, jonka on maksettava kyseiset etuudet.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan asetuksen N:o 1408/71 76 artiklan 2 kohdan vaikutuksesta toimivaltaiselle laitokselle annetaan harkintavalta päättää siitä, sovelletaanko mainitun asetuksen 76 artiklan 1 kohtaa silloin, kun etuuksia ei ole haettu siirtotyöläisen perheenjäsenten asuinjäsenvaltiossa, ja siis keskeyttää kokonaan tai osittain oikeuden niihin perhe-etuuksiin, jotka kyseisen laitoksen on maksettava.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on sitä mieltä, että asetuksen N:o 1408/71 76 artiklan 1 kohdassa oleva käsite ”mukaiset etuudet” ei kata etuuksia, joita ei ole haettu. Mainitun 76 artiklan 2 kohta on erityissääntö, jota sovelletaan siinä erityistapauksessa, jossa etuuksien mahdollinen edunsaaja on jättänyt hakematta etuuksia, mikä ilmenee erityisesti kyseisen säännöksen syntyhistoriasta. Kun unionin lainsäätäjä lisäsi asetuksen N:o 1408/71 76 artiklan 2 kohdan, se halusi vastata yhteisöjen tuomioistuimen aikaisempaan oikeuskäytäntöön (ks. tuomio Salzano, 191/83, EU:C:1984:343; tuomio Ferraioli, 153/84,
EU:C:1986:168
ja tuomio Kracht, C‑117/89,
EU:C:1990:279
), jonka mukaan silloin, kun siirtotyöläisen perheenjäsenten asuinjäsenvaltiossa ei ole haettu etuuksia, oikeutta perhe-etuuksiin kyseisen siirtotyöläisen työskentelyjäsenvaltiossa ei saa keskeyttää.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa jo tarkastelleensa kysymystä asetuksen N:o 1408/71 76 artiklan 2 kohdassa myönnetystä harkintavallasta asiassa, jossa annettiin tuomio Schwemmer (C‑16/09,
EU:C:2010:605
), vaikka unionin tuomioistuimen ei mainitussa tuomiossa tarvinnutkaan ottaa kantaa tuohon kysymykseen.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää myös, että Saksassa vallitsevan käsityksen mukaan sanan ”voi” käyttäminen laissa tai asetuksessa ei välttämättä merkitse sitä, että viranomaiselle annetaan harkintavaltaa, koska lainsäätäjä käyttää kyseistä sanaa toisinaan myös ainoastaan synonyymina sanoille ”on toimivalta” tai ”on oikeus”. Se katsoo kuitenkin, ettei tällaista tulkintaa puolla mikään asetuksen N:o 1408/71 76 artiklan 2 kohdan soveltamisalaan kuuluva seikka ensisijaisuussääntönä päällekkäisten oikeuksien osalta. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on lisäksi sitä mieltä, että vaikkei harkintavallan käyttöön sovellettavissa olevia perusteita olekaan määritelty, se, että asetuksen N:o 1408/71 76 artiklan tulkinnan osalta on ajateltavissa useampia sovellettavissa olevia kriteereitä, saattaisi viitata siihen, että kyse on todellakin säännöksestä, jolla viranomaiselle myönnetään harkintavaltaa.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että jos asetuksen N:o 1408/71 76 artiklan 2 kohdassa toimivaltaiselle laitokselle annetaan toimivalta päättää siitä, sovelletaanko kyseisen asetuksen N:o 1408/71 76 artiklan 1 kohtaa silloin, kun etuuksia ei ole haettu asuinjäsenvaltiossa, on täsmennettävä seikat, joihin kyseisen laitoksen on nojauduttava päätöksessään. Se toteaa vielä, että tällaisessa tilanteessa tulee esiin myös kysymys sen tuomioistuinvalvonnan laajuudesta, joka tällaiseen päätökseen voidaan kohdistaa.
Tässä tilanteessa Bundesfinanzhof päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko asetuksen N:o 1408/71 76 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että työskentelyjäsenvaltion toimivaltaisella laitoksella on harkintavalta soveltaa asetuksen N:o 1408/71 76 artiklan 1 kohtaa, jos etuuksia ei haeta perheenjäsenen asuinjäsenvaltiossa?
2)
Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, minkä arviointiperusteiden nojalla työskentelyjäsenvaltion perhe-etuuksien osalta toimivaltainen laitos voi soveltaa asetuksen N:o 1408/71 76 artiklan 1 kohdan säännöksiä niin kuin etuudet olisi myönnetty perheenjäsenen asuinjäsenvaltiossa?
3)
Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, kuinka laajasti toimivaltaisen laitoksen vapaaseen harkintaan perustuva päätös kuuluu tuomioistuinvalvonnan piiriin?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään lähinnä, onko asetuksen N:o 1408/71 76 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että siirtotyöläisen työskentelyjäsenvaltion toimivaltaisella laitoksella on silloin, kun perhe-etuuksia ei ole haettu kyseisen työläisen perheenjäsenten asuinjäsenvaltiossa, harkintavaltaa mainitun asetuksen 76 artiklan 1 kohdassa säädetyn päällekkäisyyden estävän säännön soveltamisessa.
Alustavat huomautukset
Alustavasti on huomautettava, että vaikka asetuksen N:o 1408/71 73 artiklassa todetaan, että työntekijällä, johon sovelletaan jäsenvaltion lainsäädäntöä, on toisessa jäsenvaltiossa asuvien perheenjäsentensä osalta oikeus perhe-etuuksiin, joista säädetään ensiksi mainitun jäsenvaltion lainsäädännössä, niin kuin he asuisivat tässä valtiossa, ja samalla, kun mainittu säännös muodostaa pääsäännön perhe-etuuksien alalla, se ei ole kuitenkaan ehdoton sääntö (ks. tuomio Schwemmer,
EU:C:2010:605
, 41 ja 42 kohta ja tuomio Wiering, C‑347/12,
EU:C:2014:300
, 40 kohta).
Kun on siis olemassa vaara, että asuinjäsenvaltion lainsäädännössä säädetyt oikeudet ja työskentelyjäsenvaltion lainsäädännössä säädetyt oikeudet ovat päällekkäisiä, mainitun asetuksen 73 artiklaa on arvioitava suhteessa kyseisen asetuksen ja asetuksen N:o 574/72 päällekkäisyyden estäviin säännöksiin eli asetuksen N:o 1408/71 76 artiklaan ja asetuksen N:o 574/72 10 artiklaan (ks. tuomio Schwemmer,
EU:C:2010:605
, 43 kohta ja tuomio Wiering,
EU:C:2014:300
, 42 kohta).
Asetuksen N:o 1408/71 76 artikla sisältää sen otsikon sanamuodon mukaan ”ensisijaisuussäännöt tilanteessa, jossa toimivaltaisen valtion lainsäädännön mukainen ja perheenjäsenten asuinvaltion lainsäädännön mukainen oikeus [perhe-etuuteen] on päällekkäinen”. Tämän säännöksen sanamuodosta käy ilmi, että sen tavoitteena on ratkaista yhtäältä erityisesti kyseisen asetuksen 73 artiklan mukaan maksettavia ja toisaalta ammatilliseen toimintaan perustuviin perhe-etuuksiin oikeuttavan perheenjäsenten asuinvaltion kansallisen lainsäädännön mukaan maksettavia perhe-etuuksia koskevien oikeuksien päällekkäisyys (ks. tuomio Dodl ja Oberhollenzer, C‑543/03,
EU:C:2005:364
, 53 kohta ja tuomio Schwemmer,
EU:C:2010:605
, 45 kohta).
Pääasiassa Fassbender-Firmanilla oli asetuksen N:o 1408/71 73 artiklan mukaan oikeus saada Saksassa riidanalaisen ajanjakson aikana perheavustuksia pojastaan. Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee lisäksi, että mainitun ajanjakson aikana ja saman lapsen osalta myös Fassbender-Firmanin puolisolla oli Belgiassa oikeus tällaisiin ammattitoimintaan perustuviin avustuksiin aluksi sen vuoksi, että hän oli korvausta saava työtön työntekijä, ja tämän jälkeen sen vuoksi, että hän harjoitti kyseisessä jäsenvaltiossa ammattitoimintaa.
Näistä seikoista seuraa, että asetuksen N:o 1408/71 76 artiklaa sovelletaan pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen asian tosiseikkoihin.
Asetuksen N:o 1408/71 76 artiklan 1 kohdassa vahvistetun päällekkäisyyden estävän säännön mukaan on niin, että jos samana aikana samaa perheenjäsentä varten ja ammatin harjoittamisen perusteella voidaan perhe-etuuksia suorittaa asuinjäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti, oikeus perhe-etuuksiin, jotka olisi mainitun asetuksen 73 artiklan mukaan maksettava siirtotyöläisen työskentelyjäsenvaltion jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti, keskeytetään enintään sen määrän osalta, josta säädetään asuinjäsenvaltion lainsäädännössä.
Pääasiassa on kyseisen säännön mukaisesti niin, että oikeus Fassbender-Firmanille Saksan lainsäädännön nojalla maksettaviin lapsilisiin on siis lähtökohtaisesti keskeytetty enintään Belgian lainsäädännössä säädettyjen perheavustusten määrän osalta.
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee kuitenkin, ettei Fassbender-Firmanin puoliso ole hakenut eikä saanut perheavustuksia Belgiassa.
Asetuksen N:o 1408/71 76 artiklan 2 kohdassa säädetään, että jos etuuksia ei haeta jäsenvaltiossa, jonka alueella perheenjäsenet asuvat, työskentelyjäsenvaltion toimivaltainen laitos voi soveltaa mainitun artiklan 1 kohdan säännöksiä, niin kuin etuudet olisi myönnetty asuinjäsenvaltiossa.
Unionin tuomioistuin on katsonut, että viimeksi mainitun säännöksen tarkoituksena on mahdollistaa se, että työskentelyjäsenvaltio voi keskeyttää oikeuden perhe-etuuksiin, vaikka niitä ei ole haettu asuinjäsenvaltiossa ja vaikka tämä valtio ei näin ollen ole maksanut niitä (ks. tuomio Schwemmer,
EU:C:2010:605
, 56 kohta ja tuomio Pérez García ym., C‑225/10,
EU:C:2011:678
, 49 kohta).
Vaikka oikeuskäytännössä on ennen 2 kohdan lisäämistä asetuksen N:o 1408/71 76 artiklaan 30.10.1989 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 3427/89 (
EYVL L 331, s. 1
) katsottu, ettei oikeutta jommankumman vanhemman työskentelyjäsenvaltiossa maksettaviin perhe-etuuksiin keskeytetä silloin, kun toinen vanhempi asuu lastensa kanssa toisessa jäsenvaltiossa ja harjoittaa siellä ammattia saamatta kuitenkaan perhe-etuuksia lapsista sen vuoksi, etteivät kaikki kyseisen jäsenvaltion lainsäädännössä mainittujen etuuksien tosiasialliselle saamiselle asetetut edellytykset ole täyttyneet, mukaan luettuna edellytys, että etuuksia on haettu etukäteen (tuomio Salzano,
EU:C:1984:343
, 11 kohta; tuomio Ferraioli,
EU:C:1986:168
, 15 kohta ja tuomio Kracht,
EU:C:1990:279
, 11 kohta), asetuksen N:o 1408/71 76 artiklaa on muutettu kyseisellä tavalla kuitenkin siksi, että oikeus perhe-etuuksiin voidaan keskeyttää kyseisen asetuksen 76 artiklan 1 kohdassa säädetyllä tavalla jopa silloin, kun etuuksia ei ole haettu asuinjäsenvaltiossa.
Kun otetaan huomioon asetuksen N:o 1408/71 76 artiklan 2 kohdan sanamuoto, jonka mukaan työskentelyjäsenvaltion ”toimivaltainen laitos””voi” soveltaa asetuksen N:o 1408/71 76 artiklan 1 kohdan säännöksiä, on siis määritettävä, onko pääasiassa kyseessä olevan kaltaisella laitoksella eli Familienkassella harkintavaltaa – kuten Fassbender-Firman on ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa väittänyt – silloin, kun se päättää tilanteessa, jossa perhe-etuuksia ei ole haettu asuinjäsenvaltiossa, että oikeus työskentelyjäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti maksettaviin perhe-etuuksiin keskeytetään enintään sen määrän osalta, josta säädetään asuinjäsenvaltion lainsäädännössä.
Unionin tuomioistuimen vastaus
Asetuksen N:o 1408/71 76 artiklan 2 kohdan sanamuodosta ilmenee, ettei kyseisessä säännöksessä velvoiteta keskeyttämään oikeutta työskentelyjäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti maksettaviin perhe-etuuksiin enintään sen määrän osalta, josta säädetään asuinjäsenvaltion lainsäädännössä, vaan siinä annetaan oikeus tällaiseen keskeyttämiseen.
Kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 48 ja 49 kohdassa todennut, asetuksen N:o 1408/71 76 artiklan 2 kohdan mukaan siirtotyöläiseltä tai hänen perheenjäseniltään voidaan ottaa pois jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti myönnetyt perhe-etuudet myös siinä tapauksessa, etteivät perhe-etuudet ole tosiasiallisesti päällekkäisiä, mistä on se seuraus, että he voisivat saada pienemmän määrän perhe-etuuksia kuin mistä niin työskentelyjäsenvaltion kuin perheenjäsenten asuinjäsenvaltionkin lainsäädännössä säädetään. Kyseistä säännöstä on vaikutustensa perusteella tulkittava suppeasti.
Tässä yhteydessä on huomautettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan etuutta voidaan pitää sosiaaliturvaetuutena, jos sen myöntäminen etuudensaajille perustuu tiettyyn laissa määriteltyyn asemaan eikä riipu tapauskohtaisesta tarveharkinnasta ja jos etuus liittyy johonkin asetuksen N:o 1408/71 4 artiklan 1 kohdassa nimenomaisesti mainittuun vakuutustapahtumaan (ks. tuomio Lachheb, C‑177/12,
EU:C:2013:689
, 30 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Vaatimus siitä, että perhe-etuus myönnetään laissa määritellyn aseman perusteella, edellyttää sitä, että paitsi sen myöntämistä sääntelevät edellytykset mahdollisesti myös tarvittaessa sen keskeyttämistä sääntelevät edellytykset on määritelty jäsenvaltioiden ja tässä tapauksessa työskentelyjäsenvaltion lainsäädännössä.
Oikeusvarmuutta ja avoimuutta koskeva vaatimus näet edellyttää, että siirtotyöläisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudellinen asema on selvä ja täsmällinen, jotta heillä on mahdollisuus tuntea paitsi kaikki oikeutensa myös mahdollisesti kyseisiä oikeuksia koskevat rajoitukset (ks. analogisesti tuomio Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg, C‑280/00,
EU:C:2003:415
, 58 ja 59 kohta).
Kuten Euroopan komissio on kirjallisissa huomautuksissaan väittänyt, sosiaaliturvan piiriin kuuluvien oikeus perhe-etuuksiin ei siis voi riippua toimivaltaisen laitoksen harkintavallasta.
Näin ollen on katsottava, että asetuksen N:o 1408/71 76 artiklan 2 kohdan mukaan työskentelyjäsenvaltio voi säätää lainsäädännössään siitä, että toimivaltainen laitos keskeyttää oikeuden perhe-etuuksiin siinä tapauksessa, ettei perhe-etuuksia ole haettu asuinjäsenvaltiossa. Tällaisessa tilanteessa mainitulla laitoksella ei ole harkintavaltaa siltä osin kuin on kyse asetuksen N:o 1408/71 76 artiklan 1 kohdassa säädetyn päällekkäisyyden estävän säännön soveltamisesta mainitun asetuksen 76 artiklan 2 kohdan perusteella, vaan sen on sovellettava kyseistä päällekkäisyyden estävää sääntöä, jos työskentelyjäsenvaltion lainsäädännössä säädetään tällaisesta soveltamisesta ja jos mainitussa lainsäädännössä kyseiselle soveltamiselle asetetut edellytykset ovat täyttyneet.
Ellei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen suorittamasta selvityksestä muuta johdu, käsiteltävässä tapauksessa Saksan hallituksen unionin tuomioistuimen esittämään kysymykseen antamasta kirjallisesta vastauksesta ilmenee, että Saksan lainsäädännön ja tässä tapauksessa tuloverolain, sellaisena kuin sitä sovellettiin pääasian tosiseikkoihin, 65 §:n ja lapsilisistä annetun liittovaltion lain, sellaisena kuin sitä sovellettiin pääasian tosiseikkoihin, 4 §:n – joita on tulkittu ja sovellettu unionin oikeuden mukaisesti tuomion Hudzinski ja Wawrzyniak (C‑611/10 ja C‑612/10,
EU:C:2012:339
) johdosta – mukaan on niin, että jos perhe-etuuksia ei ole haettu asuinjäsenvaltiossa, oikeus perhe-etuuksiin keskeytetään siten, että Saksassa myönnettyjen perheavustusten ja toisessa jäsenvaltiossa myönnettyjen perheavustusten välinen mahdollinen erotus maksetaan tarvittaessa aina.
Tällaisessa tilanteessa pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen laitoksen on keskeytettävä oikeus työskentelyjäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti maksettaviin perhe-etuuksiin enintään sen määrän osalta, josta säädetään asuinjäsenvaltion lainsäädännössä.
Kaikkien edellä esitettyjen seikkojen perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että asetuksen N:o 1408/71 76 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että sen mukaan työskentelyjäsenvaltio voi säätää lainsäädännössään siitä, että toimivaltainen laitos keskeyttää oikeuden perhe-etuuksiin siinä tapauksessa, ettei perhe-etuuksia ole haettu asuinjäsenvaltiossa. Tällaisessa tilanteessa on niin, että jos työskentelyjäsenvaltio säätää kansallisessa lainsäädännössään tällaisesta perhe-etuuksia koskevan oikeuden keskeyttämisestä, toimivaltaisen laitoksen on kyseisen 76 artiklan 2 kohdan nojalla keskeytettävä oikeus perhe-etuuksiin siltä osin kuin kyseiselle keskeyttämiselle tuossa lainsäädännössä asetetut edellytykset ovat täyttyneet, eikä sillä ole tältä osin mitään harkintavaltaa.
Toinen ja kolmas kysymys
Kun otetaan huomioon ensimmäiseen kysymykseen annettu vastaus, toiseen ja kolmanteen kysymykseen ei ole tarpeen vastata.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (viides jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97, sellaisena kuin se on muutettuna 29.6.1998 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1606/98, 76 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että sen mukaan työskentelyjäsenvaltio voi säätää lainsäädännössään siitä, että toimivaltainen laitos keskeyttää oikeuden perhe-etuuksiin siinä tapauksessa, ettei perhe-etuuksia ole haettu asuinjäsenvaltiossa. Tällaisessa tilanteessa on niin, että jos työskentelyjäsenvaltio säätää kansallisessa lainsäädännössään tällaisesta perhe-etuuksia koskevan oikeuden keskeyttämisestä, toimivaltaisen laitoksen on kyseisen 76 artiklan 2 kohdan nojalla keskeytettävä oikeus perhe-etuuksiin siltä osin kuin kyseiselle keskeyttämiselle tuossa lainsäädännössä asetetut edellytykset ovat täyttyneet, eikä sillä ole tältä osin mitään harkintavaltaa.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: saksa.