CELEX: 62013CJ0004
Socialna varnost
Uredba (EGS) št. 1408/71
Družinske dajatve
Pravila v primeru prekrivanja upravičenosti do družinskih dajatev

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 76(2) Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, v različici, kakor je bila spremenjena in posodobljena z Uredbo Sveta (ES) št. 118/97 z dne 2. decembra 1996 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 3, str. 3), ki je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 1606/98 z dne 29. junija 1998 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 3, str. 308, v nadaljevanju: Uredba št. 1408/71).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Agentur für Arbeit Krefeld – Familienkasse (zaposlovalna agencija Krefeld – enota za družinske dajatve, v nadaljevanju: Familienkasse) in S. Fassbender-Firman, belgijsko rezidentko, ki je zaposlena v Nemčiji, glede zahteve za vračilo družinskih dodatkov, ki jih je zadnji izplačala Familienkasse.
Pravni okvir
Pravo Unije
Člen 13 Uredbe št. 1408/71, naslovljen „Splošna pravila“, določa:
„1.   Ob upoštevanju členov 14c in 14f se za osebe, za katere velja ta uredba, uporablja zakonodaja samo ene države članice. Zakonodaja, ki se uporabi, se določi v skladu z določbami tega naslova.
2.   V skladu s členi [od] 14 do 17:
(a)
za osebo, zaposleno na ozemlju ene države članice, velja zakonodaja te države, tudi če stalno prebiva na ozemlju druge države članice ali če je registrirani sedež ali poslovna enota podjetja ali posameznika, ki osebo zaposluje, na ozemlju druge države članice;
[…]“
Člen 73 Uredbe št. 1408/71 določa:
„Zaposlena ali samozaposlena oseba, za katero velja zakonodaja države članice, je za svoje družinske člane, ki stalno prebivajo v drugi državi članici, upravičena do družinskih dajatev, ki jih določa zakonodaja prve države, kot če bi ti stalno prebivali v tej državi, v skladu z določbami Priloge VI.“
Člen 76 te uredbe določa:
„1.   Kadar se v istem obdobju, za istega družinskega člana in zaradi opravljanja poklicne dejavnosti, družinske dajatve dodeljujejo po zakonodaji države članice, na ozemlju katere družinski člani stalno prebivajo, upravičenost do družinskih dajatev v skladu z zakonodajo druge države članice miruje do višine zneska, ki ga določa zakonodaja prve države članice, po potrebi v skladu s členom 73 ali 74.
2.   Če v državi članici, na katere ozemlju družinski člani stalno prebivajo, zahtevek za družinske dajatve ni vložen, lahko pristojni nosilec druge države članice uporablja določbe odstavka 1, kot če bi bile dajatve dodeljene v prvi državi članici.“
Člen 10(1) Uredbe Sveta (EGS) št. 574/72 z dne 21. marca 1972 o določitvi postopka za izvajanje Uredbe št. 1408/71 (UL, posebna izdaja v slovenščini: poglavje 5, zvezek 1, str. 83) v različici, kakor je bila spremenjena in posodobljena z Uredbo št. 118/97 (v nadaljevanju: Uredba št. 574/72), določa:
„(a)
Upravičenost do družinskih dajatev ali družinskih dodatkov po zakonodaji države članice, v skladu s katero pridobitev pravice do teh dajatev ali dodatkov ni pogojena z zavarovanjem, zaposlitvijo ali samozaposlitvijo, miruje, kadar so za isto obdobje in za istega družinskega člana dajatve dolgovane na podlagi nacionalne zakonodaje druge države članice ali na podlagi členov 73, 74, 77 ali 78 Uredbe [št. 1408/71] in to do zneska teh dajatev.
(b)
Kadar pa se na ozemlju prve države članice opravlja poklicna dejavnost:
(i)
v primeru izplačljivih dajatev, ki izhajajo samo iz nacionalne zakonodaje druge države članice ali iz členov 73 ali 74 Uredbe, osebi, ki je upravičena do družinskih dajatev, ali osebi, ki se ji morajo dajatve izplačati, pravica do družinskih dajatev, ki izhajajo bodisi samo iz nacionalne zakonodaje te druge države članice bodisi iz omenjenih členov, miruje do zneska družinskih dajatev, določenih z zakonodajo države članice, na ozemlju katere družinski član stalno prebiva. Stroške teh dajatev, ki jih izplačuje država članica, na ozemlju katere družinski član stalno prebiva, krije ta država članica;
[…]“
Navesti je treba, na eni strani, da je Uredbo št. 1408/71 nadomestila Uredba (ES) št. 883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 5, str. 72) in, na drugi strani, da je Uredbo št. 574/72 nadomestila Uredba (ES) št. 987/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. septembra 2009 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe št. 883/2004 (
UL L 284, str. 1
), pri čemer se v skladu s členom 91 Uredbe št. 883/2004 in členom 97 Uredbe št. 987/2009 ti novi uredbi uporabljata od 1. maja 2010. Vendar ob upoštevanju obdobja, v katerem so nastala dejstva v postopku v glavni stvari, zanje še vedno veljata uredbi št. 1408/71 in št. 574/72.
Nemško pravo
Zakon o dohodnini (Einkommensteuergesetz) v različici, ki se uporabi za dejansko stanje iz postopka v glavni stvari, v členu 65, naslovljenem „Druge dajatve za otroke“, določa:
„(1)   Družinski dodatki se ne izplačujejo za otroka, ki je upravičen do ene od teh dajatev ali bi bil do nje upravičen, če bi bil vložen ustrezen zahtevek:
1.
otroški dodatki za vzdrževanega otroka iz naslova obveznega nezgodnega zavarovanja ali otroški dodatki na podlagi obveznega zavarovanja za invalidnost ali starost;
2.
dajatve za otroke, ki so dodeljene v tujini in so primerljive z družinskimi dodatki ali z eno od dajatev, navedenih v točki 1;
[…]“
Zakon o družinskih dodatkih za vzdrževane otroke (Bundeskindergeldgesetz) v različici, ki se uporabi v primeru dejstev v sporu o glavni stvari, v členu 4, naslovljenem „Druge dajatve za otroke“, določa:
„Družinski dodatki se ne dodelijo za otroka, ki je upravičen do ene od teh dajatev ali bi bil do nje upravičen, če bi bil vložen ustrezen zahtevek:
(1)
otroški dodatki za vzdrževanega otroka iz naslova obveznega nezgodnega zavarovanja ali otroški dodatki na podlagi obveznega zavarovanja za invalidnost ali starost;
(2)
dajatve za otroke, ki so dodeljene v tujini in so primerljive z družinskimi dodatki ali z eno od dajatev, navedenih v točki 1;
[…]“
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
S. Fassbender-Firman, ki je nemška državljanka, in njen zakonec, ki je belgijski državljan, imata sina, ki je bil rojen leta 1995. Družina, ki je živela v Nemčiji, se je junija 2006 preselila v Belgijo in ima od takrat stalno prebivališče v tej državi članici. S. Fassbender-Firman ima v Nemčiji zaposlitev, v okviru katere se plačujejo obvezni prispevki za socialno varnost. Njen zakonec se je novembra 2006 začasno zaposlil pri belgijskem podjetju, pred tem pa je bil brezposeln.
S. Fassbender-Firman je v Nemčiji še vedno prejemala družinske dajatve za svojega otroka. Njen mož v Belgiji ni zaprosil za izplačilo takih dodatkov in jih zato ni prejemal.
Ko je Familienkasse izvedela za preselitev družine v Belgijo, je preklicala dodelitev družinskih dodatkov S. Fassbender-Firman z učinkom od julija 2006 in zahtevala vračilo družinskih dajatev, ki so ji bili izplačani od julija 2006 do marca 2007 (v nadaljevanju: sporno obdobje).
V okviru upravne pritožbe, ki jo je vložila S. Fassbender-Firman, je Familienkasse menila, da je bila S. Fassbender-Firman na podlagi nemških predpisov za sporno obdobje upravičena do družinskih dodatkov, vendar je prav tako obstajalo upravičenje do takih dodatkov v Belgiji. Po mnenju Familienkasse je šlo za mesečne zneske v višini 77,05 EUR od julija do septembra 2006 in mesečne zneske v višini 78,59 EUR od oktobra 2006 do marca 2007. Familienkasse meni, da upravičenost do nemških družinskih dodatkov v skladu s členi od 76 do 79 Uredbe št. 1408/71 miruje v višini zneska belgijskih družinskih dodatkov, izplačana pa bi lahko bila samo razlika med zneski, dolgovanimi v Nemčiji in Belgiji. Po mnenju Familienkasse to, da v Belgiji ni bil vložen zahtevek za prejemanje družinskih dodatkov, z vidika člena 76(2) Uredbe št. 1408/71 ni pomembno. Namen te določbe je namreč ravno preprečiti, da se z nevložitvijo zahtevka za družinske dodatke obide sistem pristojnosti iz Uredbe št. 1408/71.
Finanzgericht, pred katerim je S. Fassbender-Firman začela postopek, je razsodilo, da je odločba Familienkasse o preklicu dodelitve in vračilu zadevnih družinskih dodatkov nezakonita.
Finanzgericht je presodilo, da so bili zakonski pogoji za zgolj sorazmerno dodelitev nemških družinskih dodatkov sicer izpolnjeni, vendar Familienkasse ni izvajala svojega pooblastila za odločanje po prostem preudarku v skladu s členom 76(2) Uredbe št. 1408/71, saj je navedeni člen 76 odločilno pravilo o preprečevanju prekrivanja upravičenosti, ker gre za zahtevke iz naslova opravljanja več poklicnih dejavnosti. Familienkasse naj bi napačno štela, da je obvezana vračunati belgijske družinske dodatke, in naj bi zato ravnala nezakonito.
Po mnenju Finanzgericht je odločitev o vračunanju zneska družinskih dodatkov, ki bi bil dodeljen v Belgiji, v znesek nemških družinskih dodatkov na podlagi člena 76(2) Uredbe št. 1408/71 v pristojnosti za odločanje po prostem preudarku pristojnega nosilca. Finanzgericht prav tako meni, da v takem primeru takšna odločitev Familienkasse ni spadala na področje vezane pristojnosti.
Familenkasse v reviziji, ki jo je pri predložitvenem sodišču vložila zoper sodbo Finanzgericht, vztraja pri trditvi, da se pri presoji pravnih posledic, ki po njenem mnenju izhajajo iz dejstev, člen 76(2) Uredbe št. 1408/71 ne sme šteti za določbo, na podlagi katere uprava odloča po prostem preudarku, v smislu nemškega davčnega in socialnega prava. V členu 76(1) Uredbe št. 1408/71 naj bi bilo določeno temeljno pravilo o preprečevanju prekrivanja upravičenosti do družinskih dajatev. Iz tega pravila naj bi izhajalo, da upravičenost do nemških družinskih dodatkov miruje do višine zneska družinskih dodatkov, za katere lahko S. Fassbender-Firman zaprosi v državi članici stalnega prebivališča, če so take dajatve predvidene zaradi opravljanja poklicne dejavnosti. To pomeni, da čeprav upravičenost do družinskih dajatev načeloma obstaja, te dejansko ni treba uveljavljati. Tudi če bi šlo za upravičenost, ki je morda ni mogoče uveljavljati, bi pravna posledica mirovanja nastopila samodejno.
Familienkasse zato meni, da besede „lahko“, uporabljene v členu 76(2) Uredbe št. 1408/71, ki predvideva možnost uporabe določb odstavka 1 tega člena, ni mogoče razlagati tako, da ima na njeni podlagi uprava pravico do prostega preudarka in da pomeni le, da sme država članica, katere dajatev miruje, dodeliti samo del družinskih dajatev, do katerih obstaja upravičenost, čeprav zahtevek za družinske dajatve v državi članici stalnega prebivališča družine ni bil vložen.
Familienkasse dodaja, da naj bi člen 76(2) Uredbe št. 1408/71 zaradi pravične delitve bremen glede družinskih dajatev preprečil, da bi se upravičenec do družinskih dajatev z vložitvijo ali nevložitvijo zahtevka za družinske dajatve lahko odločil, katero državo članico bodo izplačila teh dajatev bremenila.
S. Fassbender-Firman, nasprotno, meni, da je sodba Finanzgericht utemeljena. Trdi, da je iz besedila člena 76(2) Uredbe št. 1408/71 razvidno, da odločitev o vračunanju ali nevračunanju zneska družinskih dajatev, ki se dodelijo v drugi državi članici, v znesek družinskih dajatev, ki jih dodeli prvonavedena država članica, spada v pristojnost organa zadnjenavedene države članice, ki odloča po prostem preudarku. V okviru te odločitve po prostem preudarku bi bilo treba upoštevati možnost, da se potencialnemu upravičencu do družinskih dajatev prepreči, da določi državo članico, ki te dajatve dolguje.
Predložitveno sodišče meni, da je v skladu s členom 76(2) Uredbe št. 1408/71 pristojni nosilec pooblaščen, da po prostem preudarku odloči, ali se v primeru nevložitve zahtevka v državi članici, v kateri imajo družinski člani stalno prebivališče, uporabi člen 76(1) Uredbe št. 1408/71 in zato upravičenost, ki obstaja v državi članici pristojnega nosilca, v celoti ali delno miruje.
Navedeno sodišče meni, da v pojmu „dajatve, ki se dodeljujejo“ iz člena 76(1) Uredbe št. 1408/71 ni zajet primer dajatev, za katere zahtevek ni bil vložen. Člen 76(2) pomeni posebno ureditev, ki se nanaša na poseben primer, in sicer nevložitev zahtevka s strani potencialnega upravičenca, kar izhaja zlasti iz zgodovine nastanka določbe. Zakonodajalec Unije se je s tem, da je členu 76 Uredbe št. 1408/71 dodal odstavek 2, namensko odzval na predhodno sodno prakso Sodišča (glej sodbe Salzano, 191/83, EU:C:1984:343; Ferraioli, 153/84,
EU:C:1986:168
, in Kracht, C‑117/89,
EU:C:1990:279
), v skladu s katero v primeru nevložitve zahtevka v državi članici, v kateri imajo družinski člani stalno prebivališče, upravičenost do družinskih dajatev v državi članici zaposlitve ne sme prenehati.
To, da je člen 76(2) Uredbe št. 1408/71 določba, na podlagi katere se odloča po prostem preudarku, je predložitveno sodišče pojasnilo že v predložitveni odločbi v zadevi Schwemmer (C‑16/09,
EU:C:2010:605
), tako da Sodišču v sodbi tega vprašanja ni bilo treba obravnavati.
Poleg tega predložitveno sodišče navaja, da uporaba besede „lahko“ v besedilu zakona ali uredbe v skladu z nemškim pravnim pojmovanjem sicer ne pomeni nujno, da je upravnemu organu priznano pooblastilo za odločanje po prostem preudarku, saj je ta beseda sopomenka za „je pooblaščen(a)“ oziroma „je upravičen(a)“. Za tako razlago pa na področju uporabe člena 76(2) Uredbe št. 1408/71 kot prednostnega pravila za primer upravičenosti, ki se prekrivajo, ni podlage. Poleg tega prav tako ni pojasnjeno, katera merila za odločanje po prostem preudarku mora nosilec upoštevati, vendar dejstvo, da je iz razlage in uporabe člena 76 Uredbe št. 1408/71 mogoče izpeljati več meril, govori v prid temu, da uprava lahko odloča po prostem preudarku.
Predložitveno sodišče meni, da če lahko v skladu s členom 76(2) Uredbe št. 1408/71 pristojni nosilec po prostem preudarku odloča, ali se v primeru nevložitve zahtevka v državi članici, v kateri ima družinski član stalno prebivališče, uporabi člen 76(1) te uredbe, je treba razjasniti, katera merila mora ta nosilec upoštevati pri odločanju. Dodaja, da se v takem primeru poleg tega postavlja vprašanje obsega sodnega nadzora, ki se lahko izvaja v zvezi s takšno odločbo.
Bundesfinanzhof je v teh okoliščinah prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali je treba člen 76(2) Uredbe št. 1408/71 razlagati tako, da lahko pristojni nosilec države članice zaposlitve po prostem preudarku odloči, da se uporabi člen 76(1) te uredbe, če v državi članici, na katere ozemlju stalno prebivajo družinski člani, zahtevek za družinske dajatve ni vložen?
2.
Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen: na podlagi katerih meril odločanja po prostem preudarku lahko nosilec, ki je v državi zaposlitve pristojen za družinske dajatve, uporabi člen 76(1) Uredbe št. 1408/71, kot če bi bile dajatve dodeljene v državi, kjer družinski člani stalno prebivajo?
3.
Če je odgovor Sodišča na prvo vprašanje pritrdilen: v kolikšnem obsegu je odločba, ki jo pristojni nosilec sprejme po prostem preudarku, lahko predmet sodnega nadzora?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Prvo vprašanje
Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 76(2) Uredbe št. 1408/71 razlagati tako, da lahko pristojni nosilec države članice zaposlitve delavca migranta v primeru nevložitve zahtevka za družinske dajatve v državi članici stalnega prebivališča družine tega delavca po prostem preudarku odloči, da se uporabi pravilo o preprečevanju prekrivanja upravičenosti iz člena 76(1) te uredbe.
Uvodne ugotovitve
Najprej je treba spomniti, da člen 73 Uredbe št. 1408/71, ki določa, da je delavec, za katerega velja zakonodaja države članice, za svoje družinske člane, ki stalno prebivajo v drugi državi članici, upravičen do družinskih dajatev, ki jih določa zakonodaja prve države, kot če bi ti stalno prebivali v tej državi – čeprav je splošno pravilo na področju družinskih dajatev – ni absolutno pravilo (glej sodbi Schwemmer,
EU:C:2010:605
, točki 41 in 42, in Wiering, C‑347/12,
EU:C:2014:300
, točka 40).
Če obstaja verjetnost prekrivanja pravic, določenih z zakonodajo države stalnega prebivališča, s pravicami, določenimi z zakonodajo države zaposlitve, je tako treba člen 73 te uredbe upoštevati glede na določbe o preprečevanju prekrivanja iz te uredbe in Uredbe št. 574/72, in sicer zlasti glede na člen 76 Uredbe št. 1408/71 in člen 10 Uredbe št. 574/72 (glej sodbi Schwemmer,
EU:C:2010:605
, točka 43, in Wiering,
EU:C:2014:300
, točka 42).
Člen 76 Uredbe št. 1408/71 v skladu s svojim naslovom vsebuje „[p]rednostna pravila v primeru prekrivanja upravičenosti do družinskih dajatev po zakonodaji pristojne države in po zakonodaji države članice, kjer imajo družinski člani stalno prebivališče“. Iz besedila te določbe je razvidno, da je njen namen rešitev vprašanja prekrivanja pravic do družinskih dajatev, ki so, prvič, zlasti v skladu s členom 73 te uredbe in, drugič, v skladu z nacionalno zakonodajo države stalnega prebivališča dolgovane družinskim članom, ki imajo pravico do družinskih dajatev zaradi opravljanja poklicne dejavnosti (glej sodbi Dodl in Oberhollenzer, C‑543/03,
EU:C:2005:364
, točka 53, in Schwemmer,
EU:C:2010:605
, točka 45).
V postopku v glavni stvari je bila S. Fassbender-Firman v skladu s členom 73 Uredbe št. 1408/71 v spornem obdobju v Nemčiji upravičena do izplačila družinskih dodatkov za svojega sina. Iz predložitvene odločbe je poleg tega razvidno, da je bil njen zakonec za isto obdobje in za istega otroka v Belgiji prav tako upravičen do takih dodatkov zaradi opravljanja poklicne dejavnosti, najprej kot brezposelni delavec, ki prejema nadomestilo, nato pa zaradi opravljanja poklicne dejavnosti v tej državi članici.
Iz tega izhaja, da se člen 76 Uredbe št. 1408/71 uporablja za dejansko stanje, kot je v postopku v glavni stvari.
V skladu s pravilom o preprečevanju prekrivanja upravičenosti do družinskih dajatev iz člena 76(1) Uredbe št. 1408/71 velja, da kadar se v istem obdobju za istega družinskega člana zaradi opravljanja poklicne dejavnosti družinske dajatve dodeljujejo po zakonodaji države članice, na ozemlju katere družinski člani stalno prebivajo, upravičenost do družinskih dajatev v skladu z zakonodajo druge države članice miruje do višine zneska, ki ga določa zakonodaja države članice stalnega prebivališča.
V postopku v glavni stvari v skladu s tem pravilom upravičenost do družinskih dodatkov S. Fassbender-Firman na podlagi nemške zakonodaje miruje do višine zneska družinskih dodatkov, ki jih določa belgijska zakonodaja.
Iz predložitvene odločbe pa je razvidno, da zakonec S. Fassbender-Firman v Belgiji ni niti vložil zahtevka za družinske dodatke niti jih ni prejemal.
Člen 76(2) Uredbe št. 1408/71 določa, da če v državi članici, na ozemlju katere družinski člani stalno prebivajo, zahtevek za družinske dajatve ni vložen, lahko pristojni nosilec države članice zaposlitve uporablja določbe odstavka 1 navedenega člena, kot če bi bile dajatve dodeljene v državi članici stalnega prebivališča.
Sodišče je presodilo, da ta zadnja določba državi članici zaposlitve omogoča, da uveljavlja mirovanje pravice do družinskih dajatev, če zahtevek za te dajatve ni bil vložen v državi članici stalnega prebivališča in zato ta država članica ni opravila izplačila (glej sodbi Schwemmer,
EU:C:2010:605
, točka 56, in Pérez García in drugi, C‑225/10,
EU:C:2011:678
, točka 49).
Sodišče je sicer, preden je bil v člen 76 Uredbe št. 1408/71 z Uredbo Sveta (EGS) št. 3427/87 z dne 30. oktobra 1989 (
UL L 331, str. 1
) vstavljen odstavek 2, presodilo, da upravičenost do družinskih dajatev, ki jih je treba izplačati v državi članici zaposlitve enega od staršev, ne miruje, če drugi roditelj z otroki prebiva v drugi državi članici in tam opravlja poklicno dejavnost, vendar ne prejema družinskih dajatev za otroke, ker niso izpolnjene vse predpostavke na podlagi predpisov te države členice, da bi bile te dajatve dejansko izplačane, vključno s predpostavko, da je bila predhodno vložena zahteva (sodbe Salzano,
EU:C:1984:343
, točka 11; Ferraioli,
EU:C:1986:168
, točka 15, in Kracht,
EU:C:1990:279
, točka 11), vendar je bila navedena sprememba člena 76 Uredbe št. 1408/71 izvedena, da bi se omogočilo mirovanje upravičenosti do družinskih dajatev, določeno v členu 76(1) te uredbe, čeprav v državi članici stalnega prebivališča ni bila vložena zahteva.
Glede besedila člena 76(2) Uredbe št. 1408/71, v skladu s katerim „‚lahko‘ pristojni nosilec druge države članice uporablja določbe odstavka 1“ člena 76 Uredbe št. 1408/71, je prav tako treba preučiti, če – kot je navedla S. Fassbender-Firman pred predložitvenim sodiščem – pristojni nosilec, kot je ta v postopku v glavni stvari, namreč Familienkasse, lahko po prostem preudarku odloči, ali v primeru nevložitve zahtevka v državi članici stalnega prebivališča upravičenost do družinskih dajatev v skladu z zakonodajo druge države članice zaposlitve miruje do višine zneska, ki ga določa zakonodaja države članice stalnega prebivališča.
Odgovor Sodišča
Iz besedila člena 76(2) Uredbe št. 1408/71 je razvidno, da ta člen ne nalaga mirovanja upravičenosti do družinskih dajatev, dolgovanih na podlagi zakonodaje druge države članice, do višine zneska, ki ga določa zakonodaja države članice stalnega prebivališča, temveč tako mirovanje dopušča.
Kot je ugotovil generalni pravobranilec v točkah 48 in 49 sklepnih predlogov, člen 76(2) Uredbe št. 1408/71 tudi v primeru neobstoja dejanskega prekrivanja družinskih dajatev omogoča, da se te dajatve, odobrene na podlagi zakonodaje države članice, delavcu migrantu ali njegovim družinskim članom ne priznajo, posledica tega pa je, da bodo dobili znesek družinskih dajatev, ki je nižji od zneska, določenega v zakonodaji tako države članice zaposlitve kot tudi države članice stalnega prebivališča družine. To določbo je treba z vidika njenih učinkov razlagati ozko.
V zvezi s tem je treba spomniti, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso dajatev mogoče šteti za dajatev socialne varnosti, če se upravičencem dodeli na podlagi zakonsko opredeljenega položaja, brez vsakršne individualne ali diskrecijske presoje osebnih potreb, in če se nanaša na eno od tveganj, izrecno naštetih v členu 4(1) Uredbe št. 1408/71 (glej sodbo Lachheb, C‑177/12,
EU:C:2013:689
, točka 30 in navedena sodna praksa).
Z zahtevo, da je treba družinske dajatve dodeliti na podlagi zakonsko opredeljenega položaja, se implicira, da morajo biti v zakonodaji države članice, v obravnavanem primeru pa zlasti v zakonodaji države članice zaposlitve, določeni ne le pogoji za njihovo dodelitev, temveč po potrebi tudi pogoji za njihovo mirovanje.
Zahteva po pravni varnosti in preglednosti določa, da je pravni položaj delavcev migrantov ali njihovih upravičencev dovolj določen in jasen, kar jim omogoča, da se seznanijo ne le z vsemi svojimi pravicami, temveč po potrebi tudi z omejitvami teh pravic (glej po analogiji sodbo Altmark Trans in Regierungspräsidium Magdeburg, C‑280/00,
EU:C:2003:415
, točki 58 in 59).
Zato pristojni nosilec, kot je navedla tudi Evropska komisija v pisnih stališčih, ne more po prostem preudarku odločati o pravici upravičenca do družinskih dajatev.
Zato je treba izhajati iz tega, da država članica zaposlitve na podlagi člena 76(2) Uredbe št. 1408/71 v svoji zakonodaji določi možnost, da pristojni nosilec povzroči mirovanje pravice do družinskih dajatev, če v državi članici stalnega prebivališča ni bil vložen zahtevek za te dajatve. V takih okoliščinah navedeni nosilec nima pristojnosti, da v skladu s členom 76(2) Uredbe št. 1408/71 po prostem preudarku odloči, da se uporabi pravilo o preprečevanju prekrivanja upravičenosti iz člena 76(1) te uredbe, temveč mora to pravilo uporabiti, če je njegova uporaba predvidena v zakonodaji države članice zaposlitve in če so izpolnjeni pogoji za njegovo uporabo, določeni v tej zakonodaji.
V obravnavanem primeru je s pridržkom preverb, ki jih mora opraviti predložitveno sodišče, iz pisnega odgovora nemške vlade na vprašanje Sodišča razvidno, da je mirovanje upravičenosti do družinskih dajatev, če v državi članici stalnega prebivališča ni bil vložen zahtevek, predvideno v nemški zakonodaji, namreč v členu 65 zakona o dohodnini v različici, ki je veljala v času nastanka dejstev v postopku v glavni stvari, in v členu 4 zakona o družinskih dodatkih za vzdrževane otroke v različici, ki je veljala v času nastanka dejstev v postopku v glavni stvari, ki sta se razlagala in uporabila v skladu s pravom Unije, ob upoštevanju sodbe Hudzinski in Wawrzyniak (C‑611/10 in C‑612/10,
EU:C:2012:339
), tako da se – glede na primer – vedno izplača razlika med nemškimi družinskimi dajatvami in družinskimi dajatvami, ki jih dodeli druga država članica.
V takem primeru mora nosilec, kot je ta v postopku v glavni stvari, povzročiti mirovanje upravičenosti do družinskih dajatev, dolgovanih v skladu z zakonodajo države članice zaposlitve, do višine zneska, ki ga določa zakonodaja države članice stalnega prebivališča.
Glede na zgornje navedbe je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 76(2) Uredbe št. 1408/71 razlagati tako, da državi članici zaposlitve dopušča, da v svoji zakonodaji določi možnost, da pristojni nosilec povzroči mirovanje upravičenosti do družinskih dajatev, če v državi članici stalnega prebivališča zahtevek za družinske dajatve ni bil vložen. V takih okoliščinah, če država članica zaposlitve v nacionalni zakonodaji določa tako mirovanje upravičenosti do družinskih dajatev, mora pristojni nosilec v skladu s tem členom 76(2) povzročiti mirovanje, če so izpolnjeni pogoji za njeno uporabo, določeni v tej zakonodaji, pri čemer pristojni nosilec v zvezi s tem nima pooblastila za odločanje po prostem preudarku.
Drugo in tretje vprašanje
Ob upoštevanju odgovora na prvo vprašanje na drugo in tretje vprašanje ni treba odgovoriti.
Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopkih v glavni stvari ena od stopenj v postopkih pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:

Člen 76(2) Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, kakor je bila spremenjena in posodobljena z Uredbo Sveta (ES) št. 118/97 z dne 2. decembra 1996, ki je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 1606/98 z dne 29. junija 1998, je treba razlagati tako, da državi članici zaposlitve dopušča, da v svoji zakonodaji določi možnost, da pristojni nosilec povzroči mirovanje upravičenosti do družinskih dajatev, če v državi članici stalnega prebivališča zahtevek za družinske dajatve ni bil vložen. V takih okoliščinah, če država članica zaposlitve v nacionalni zakonodaji določa tako mirovanje upravičenosti do družinskih dajatev, mora pristojni nosilec v skladu s tem členom 76(2) povzročiti mirovanje, če so izpolnjeni pogoji za njeno uporabo, določeni v tej zakonodaji, pri čemer pristojni nosilec v zvezi s tem nima pooblastila za odločanje po prostem preudarku.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.