CELEX: 62010CJ0078
Carinski zakonik Skupnosti
Členi 213, 233 in 239
Solidarna obveznost več dolžnikov za isti carinski dolg
Odpust uvoznih dajatev
Ugasnitev carinskega dolga
Možnost solidarnega dolžnika, da se sklicuje na odpust, odobren drugemu solidarnemu dolžniku
Neobstoj

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 213, 233 in 239 Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992
o carinskem zakoniku Skupnosti (UL L 302, str. 1), kakor je bila spremenjena z Uredbo Evropskega parlamenta in Sveta (ES)
št. 82/97 z dne 19. decembra 1996 (UL 1997, L 17, str. 1, v nadaljevanju: carinski zakonik).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med M. Berelom, pooblaščencem družbe Port Angot Développement, pravne naslednice družbe
Manutention de Produits Chimiques et Miniers Maprochim SAS (v nadaljevanju: Maprochim), družbama Rijn Schelde Mondia France
SA (v nadaljevanju: Mondia France) in Asia Pulp & Paper France EURL (v nadaljevanju: Asia P & P) ter administration des douanes
de Rouen, receveur principal des douanes du Havre in administration des douanes du Havre (v nadaljevanju: carinski organi)
v zvezi z izterjavo carinskega dolga, k plačilu katerega so solidarno zavezane družbe Maprochim, Asia P & P in Mondia France
in za katerega je bil zadnjenavedeni družbi priznan delni odpust plačila.

Pravni okvir

Pravo Unije
Člen 4 carinskega zakonika določa:
„V tem zakoniku veljajo naslednje opredelitve:
[…]
(9)       ‚Carinski dolg‘ pomeni obveznost, da oseba plača uvozne dajatve (carinski dolg pri uvozu) […], ki veljajo za določeno blago
po veljavnih predpisih Skupnosti.
[…]
(12)  ‚Dolžnik‘ pomeni osebo, ki je dolžna plačati carinski dolg.
[…]“
Člen 5 carinskega zakonika določa, da:
„1. […] lahko vsakdo imenuje zastopnika, ki zanj pri carinskih organih izvršuje opravila in formalnosti v skladu s carinskimi
predpisi.
2. Tako zastopanje je lahko:
–        neposredno, pri čemer zastopnik nastopa v tujem imenu in za tuj račun, ali
–        posredno, pri čemer zastopnik nastopa v svojem imenu, a za tuj račun.
[…]
4. Zastopnik mora izjaviti, da nastopa v imenu zastopane osebe, pojasniti, ali gre za neposredno ali za posredno zastopanje,
ter biti pooblaščen, da nastopa kot zastopnik.
Oseba, ki ne izjavi, da nastopa v tujem imenu ali za tuj račun, ali ki izjavi, da nastopa v tujem imenu in za tuj račun, pa
ni pooblaščena, se šteje, da nastopa v svojem imenu in za svoj račun.
[…]“
Člen 202 carinskega zakonika določa:
„1.       Carinski dolg pri uvozu nastane:
(a)       z nezakonitim vnosom blaga, zavezanega uvoznim dajatvam, na carinsko območje Skupnosti
[…]
V skladu s tem členom se šteje za nezakoniti vnos vsak vnos, pri katerem gre za kršitev členov 38 do 41 in druge alinee člena
177.
2.       Carinski dolg nastane v trenutku nezakonitega vnosa blaga.
3.       Dolžniki so:
–        oseba, ki je nezakonito vnesla blago,
–        osebe, ki so sodelovale pri vnosu in so vedele ali bi morale vedeti, da je bil vnos nezakonit,
–        kakor tudi osebe, ki so zadevno blago pridobile ali posedovale in so v trenutku pridobitve ali prejema tega blaga vedele ali
bi morale vedeti, da gre za blago, ki je bilo nezakonito vneseno.“
Člen 203 carinskega zakonika določa:
„1.       Carinski dolg pri uvozu nastane:
–        z nezakonito odstranitvijo blaga, zavezanega uvoznim dajatvam, izpod carinskega nadzora.
2.       Carinski dolg nastane v trenutku odstranitve blaga izpod carinskega nadzora.
3.       Dolžniki so:
–        oseba, ki je odstranila blago izpod carinskega nadzora,
–        osebe, ki so bile udeležene pri odstranitvi in so vedele ali bi morale vedeti, da gre za odstranitev blaga izpod carinskega
nadzora,
–        osebe, ki so zadevno blago pridobile ali posedovale in so v trenutku pridobitve ali prejema tega blaga vedele ali bi morale
vedeti, da gre za blago, ki je bilo odstranjeno izpod carinskega nadzora, kakor tudi
–        po potrebi oseba, ki mora izpolniti obveznosti, izhajajoče iz zadrževanja blaga v začasni hrambi ali uporabe carinskega postopka,
v katerega je bilo dano to blago.“
Člen 213 carinskega zakonika določa:
„Če obstaja za isti carinski dolg več dolžnikov, so ti solidarno zavezani plačilu tega dolga.“
Člen 233 navedenega zakonika določa, da:
„[…] carinski dolg ugasne:
(a)       s plačilom zneska dajatev;
(b)       z odpustom zneska dajatev;
[…]“
Člen 236 carinskega zakonika določa:
„1. Uvozne ali izvozne dajatve se povrnejo, kolikor se ugotovi, da v trenutku plačila znesek teh dajatev ni bil zakonsko dolgovan
ali da je bil vknjižen v nasprotju s členom 220(2).
Uvozne ali izvozne dajatve se odpustijo, kolikor se ugotovi, da v trenutku vknjižbe znesek teh dajatev ni bil zakonsko dolgovan
ali da je bil vknjižen v nasprotju s členom 220(2).
Povračilo ali odpust se ne odobri, če so dejstva, ki so povzročila plačilo ali vknjižbo zneska, ki ni bil zakonsko dolgovan,
posledica goljufivega dejanja udeleženega.
2. Povračilo ali odpust uvoznih ali izvoznih dajatev se odobri na podlagi zahtevka, vloženega pri pristojnem carinskem uradu
pred potekom roka treh let, ki se šteje od dneva posredovanja sporočila o teh dajatvah dolžniku.
Ta rok se podaljša, če udeleženi dokaže, da zahtevka v tem roku ni mogel vložiti zaradi nepredvidljivega dogodka ali višje
sile.
Carinski organi po službeni dolžnosti povrnejo ali odpustijo dajatve, če v tem roku sami ugotovijo, da gre za enega od primerov
iz prvega in drugega pododstavka odstavka 1.“
Člen 239 istega zakonika določa:
„1. Uvozne ali izvozne dajatve se lahko povrnejo ali odpustijo v drugih primerih, kot so predvideni v členih 236, 237 in 238:
–        ki se morajo določiti skladno s postopkom odbora;
–        ki izhajajo iz okoliščin, pri katerih ne gre niti za [očitno] malomarnost niti za goljufivo ravnanje udeleženega. Primeri,
v katerih je mogoče uporabiti to določbo, in podrobnosti postopka, ki jih je treba v ta namen upoštevati, se določijo skladno
s postopkom odbora. Povračilo ali odpust sta lahko odvisna od izpolnjevanja posebnih pogojev.
2. Povračilo ali odpust dajatev zaradi razlogov, opisanih v odstavku 1, se odobri na podlagi zahtevka, vloženega pri pristojnem
carinskem uradu pred potekom roka dvanajstih mesecev, ki se šteje od dneva posredovanja sporočila teh dajatev dolžniku.
[…]“
Člen 878(1) Uredbe Komisije (EGS) št. 2454/93 z dne 2. julija 1993 o določbah za izvajanje Uredbe št. 2913/92 (UL L 253, str.
1), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 1677/98 z dne 29. julija 1998 (UL L 212, str. 18, v nadaljevanju:
izvedbena uredba), določa:
„Zahtevek za povračilo ali odpust uvoznih ali izvoznih dajatev, v nadaljevanju ‚zahtevek za povračilo ali odpust‘, vloži oseba,
ki je plačala ali mora plačati te dajatve, oziroma osebe, ki so prevzele njene pravice in obveznosti.
Zahtevek za povračilo ali odpust lahko vloži tudi zastopnik osebe iz prvega odstavka.“
Člen 899 izvedbene uredbe določa:
„Če carinski organ odločanja, kateremu je bil predložen zahtevek za povračilo ali odpust iz člena 239(2) zakonika, brez poseganja
v druge okoliščine, ki jih je treba primer za primerom presoditi v okviru postopka iz členov 905 do 909, ugotovi:
–        da razlogi za utemeljitev tega zahtevka ustrezajo eni od okoliščin iz členov 900 do 903 in te okoliščine ne vključujejo niti
goljufivega ravnanja niti [očitne] malomarnosti udeleženega, odobri povračilo ali odpust zneska zadevnih uvoznih dajatev.
–      ‚Udeleženi‘ pomeni osebo ali osebe iz člena 878(1) ali po potrebi vsako drugo osebo, ki je sodelovala pri izvajanju carinskih
formalnosti za zadevno blago ali dala potrebna navodila za izvedbo teh formalnosti,
–        da razlogi za utemeljitev tega zahtevka ustrezajo eni od okoliščin iz člena 904, ne odobrijo povračila ali odpusta zneska
zadevnih uvoznih dajatev.“
Člen 900(1)(o) izvedbene uredbe določa:
„Povračilo ali odpust uvoznih dajatev se opravi:
[…]
(o)       če je carinski dolg nastal drugače kakor po členu 201 [carinskega] zakonika in zadevna oseba lahko predloži potrdilo o poreklu
[…] ali drugo ustrezno listino, ki izkazuje, da bi bilo uvoženo blago, če bi se vneslo za prosti promet, upravičeno do skupnostne
obravnave ali preferencialne tarifne obravnave, pod pogojem, da bi bili izpolnjeni drugi pogoji iz člena 890.“

Nacionalno pravo
Člen 1208 civilnega zakonika določa:
„Solidarni dolžnik, ki ga upnik terja pred sodiščem, lahko uveljavlja vse ugovore, ki izhajajo iz narave obveznosti, in vse
tiste, ki jih ima dolžnik osebno ali ki so skupni vsem solidarnim dolžnikom.
Solidarni dolžnik ne more uveljavljati izključno osebnih ugovorov nekaterih od drugih solidarnih dolžnikov.“
Člen 1285 civilnega zakonika določa:
„Odpust dolga ali oprostitev po sporazumu v korist enega od solidarnih dolžnikov pomeni, da so zaradi prenehanja obveznosti
prosti tudi vsi drugi dolžniki, razen če ni upnik izrecno pridržal svoje pravice proti njim.
V zadnjenavedenem primeru se solidarna obveznost zmanjša za del, ki pripade dolžniku, ki mu je bil dolg odpuščen.“

Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
Družba Mondia France je specializirana za uvoz in izvoz gozdarskih proizvodov, zlasti papirja in celuloze, ter za skladiščenje
in distribucijo tega blaga. Za to ima obratovalno dovoljenje za skladišča in območja za začasno hrambo (SOZH) v Rouenu in
Le Havru.
Družba Asia P & P, ki je stranka družbe Mondia France, je tej zaupala opravljanje poslov, povezanih s prevozom, skladiščenjem
in carinjenjem blaga, ki ga trži v Evropski uniji, predvsem papirja indonezijskega porekla.
Družba Mondia France je pooblastila družbo Maprochim, ki je carinski zastopnik, da za njen račun opravlja postopke carinjenja
navedenega blaga.
Carinski organi so aprila 2000 izvedli preiskavo uvoznih postopkov za to blago, ki so bili izvedeni v letih 1998 in 1999 v
Le Havru in Rouenu.
V tej preiskavi je bilo ugotovljeno, da je bil del blaga, ki je bilo shranjeno v skladiščih družbe Mondia France, dobavljen
družbi Asia P & P, ne da bi bile opravljene carinske formalnosti. Navedeni organi so v zvezi s tem blagom ugotovili kršitev,
in sicer uvoz brez deklaracije.
Za preostali del blaga je bilo ugotovljeno, da je bilo dobavljeno brez opravljenih carinskih formalnosti, ker so bile te opravljene
šele potem, ko je to blago zapustilo pooblaščeno skladišče družbe Mondia France. Carinski organi so v zvezi s tem blagom ugotovili
kršitev, in sicer odstranitev blaga izpod carinskega nadzora.
Carinski organi so zato družbe Mondia France, Asia P & P in Maprochim obvestili o ugotovljenih kršitvah ter zahtevali plačilo
dajatev in pristojbin, ki se plačujejo za dobavo tega blaga, in sicer carin in drugih dajatev. Nato so tem trem družbam izdali
odločbo o izterjavi, zlasti carin.
Zadevne družbe so potem, ko so carinski organi zavrnili pritožbe, ki so jih te vložile zoper navedene odločbe, pri tribunal
d’instance du Havre in tribunal d'instance de Rouen vložile tožbo za odpravo odločb o izterjavi, ki se nanašajo nanje, in
odločb, s katerimi so bile zavrnjene njihove pritožbe. Tribunal d’instance du Havre je nato zaradi povezanosti zadevnih tožb
zadeve odstopilo tribunal d’instance de Rouen.
Družba Mondia France je poleg tega 31. oktobra 2000 pri generalni carinski upravi vložila zahtevek za odpust dajatev v skladu
s členom 239 carinskega zakonika in členom 900(1)(o) izvedbene uredbe, pri čemer se je sklicevala na neobstoj goljufivega
ravnanja ali očitne malomarnosti in zahtevala naknadno preferencialno tarifno obravnavo, ki velja za papir indonezijskega
porekla.
Prvič, ta zahtevek je bil zavrnjen, ker je generalna carinska uprava predhodno pridobila mnenje Komisije Evropskih skupnosti,
ki je v dopisu z dne 7. oktobra 2004 presodila, da bi bilo treba upoštevati očitno malomarnost družbe Mondia France. Tožba
zoper ta dopis je bila s sklepom Sodišča prve stopnje z dne 25. januarja 2007 v zadevi Rijn Schelde Mondia France proti Komisiji
(T-55/05) zavržena kot očitno nedopustna.
Drugič, carinski organi pa so glede na nove dokaze, za katere so izvedeli, z dopisoma z dne 6. februarja in 3. marca 2006
družbi Mondia France odobrili delni odpust dajatev.
Tribunal d’instance de Rouen je s sodbo z dne 11. aprila 2008 ob upoštevanju tega odpusta zavrnilo predloge družb Mondia France,
Asia P & P in Maprochim za odpravo odločb o izterjavi dajatev, ki se nanašajo na njih.
Glede odpusta dajatev, ki sta ga zahtevali družbi Asia P & P in Maprochim, je navedeno sodišče razsodilo, da je iz člena 1208
civilnega zakonika razvidno, da je treba vsakega solidarnega dolžnika šteti za nujnega zastopnika drugih sodolžnikov, torej
kar je bilo razsojeno glede enega, zavezuje tudi druge, in to tudi, kadar ti zadnji niso bili stranke v postopku.
Ugotovilo je, da je treba za družbo Mondia France, ker je vložila zahtevek za odpust dajatev, šteti, da ni ravnala samo za
svoj račun, ampak tudi kot zastopnica solidarnega dolžnika, to je družbe Asia P & P.
Zato je tribunal d’instance de Rouen znesek carinskega dolga družbe Asia P & P znižalo za znesek dajatev, ki so bile delno
odpuščene družbi Mondia France, tako da je znesek tega dolga enak znesku, ki ga dolguje zadnjenavedena družba. Tako je bil
znesek dolga družbe Asia P & P, ki je znašal 980.058,65 EUR, znižan na 224.390,73 EUR.
Tribunal d’instance de Rouen je glede družbe Maprochim ugotovilo, da je zavezana k plačilu carinskega dolga 49.284 EUR v skladu
s členom 203(3) carinskega zakonika, ker je sodelovala pri odstranitvi blaga izpod carinskega nadzora, pri čemer je vedela
ali bi morala vedeti, da je šlo za tako odstranitev.
To sodišče je prav tako razsodilo, da družba Maprochim ne more zahtevati odpusta dajatev na podlagi člena 236 navedenega zakonika,
saj se ta določba ne uporablja za carinski dolg, ki nastane zaradi odstranitve blaga izpod carinskega nadzora, in ne zaradi
njegove sprostitve v prosti promet.
Družbe Mondia France, Asia P & P in Maprochim ter carinski organi so zoper to sodbo vložili pritožbo na cour d’appel de Rouen.
Predložitveno sodišče najprej meni, da družba Asia P & P – ker so bile odločbe o izterjavi, ki so ji bile vročene, zakonite
– ni več mogla vložiti zahtevka za odpust dolga pred tem sodiščem, saj je potekel dvanajstmesečni rok iz člena 239(2) carinskega
zakonika.
Dalje, predložitveno sodišče je zavrnilo trditev družbe Asia P & P, da bi morala biti upravičena do odpusta, odobrenega družbi
Mondia France, ker je ta imela splošno pooblastilo za zastopanje in naj bi zato zahtevek za odpust vložila tudi za račun družbe
Asia P & P. Predložitveno sodišče je v zvezi s tem razsodilo, da so pogoji iz člena 5(4) carinskega zakonika splošni in da
v obravnavani zadevi nobeden od njih ni bil izpolnjen.
Nazadnje, predložitveno sodišče je glede družbe Asia P & P prav tako ugotovilo, da je bila odločba o odpustu dajatev, odobrenem
družbi Mondia France, osebni ugovor te družbe v smislu člena 1208 civilnega zakonika, na katerega – kot takega – se družba
Asia P & P ni mogla sklicevati, in ga tudi ni mogla uveljavljati, ker ni bil skupen vsem drugim solidarnim dolžnikom.
Vendar se to sodišče sprašuje, ali členi 213, 233 in 239 carinskega zakonika nasprotujejo uporabi načela vzajemnega zastopanja
solidarnih dolžnikov, ki v nekaterih okoliščinah izhaja iz členov 1200 in naslednjih civilnega zakonika in ki bi družbi Asia
P & P, ki je družbo Mondia France pooblastila za opravljanje postopkov carinjenja, tako omogočilo, da postane upravičena do
odpusta, odobrenega zadnjenavedeni družbi na podlagi člena 239 navedenega zakonika in člena 900(1)(o) izvedbene uredbe.
Enako se sprašuje tudi glede družbe Port Angot Développement, ki je pravna naslednica družbe Maprochim in proti kateri je
bil uveden stečajni postopek, ker je pred predložitvenim sodiščem predlagala, naj se ji upošteva odpust, odobren družbi Mondia
France, kar je na podlagi istega načela vzajemnega zastopanja solidarnih dolžnikov storilo tribunal d’instance de Rouen v
primeru družbe Asia P & P.
V teh okoliščinah je cour d’appel de Rouen prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali členi 213, 233 in 239 carinskega zakonika […] nasprotujejo temu, da se lahko solidarni dolžnik carinskega dolga, ki mu
ni bila izdana odločba o odpustu navedenega dolga, zato, da bi bil oproščen plačila tega dolga, pri organu, odgovornem za
izterjavo, sklicuje na odločbo o odpustu na podlagi člena 239 [tega zakonika], ki jo je organ vročil drugemu solidarnemu dolžniku?“

Vprašanje za predhodno odločanje
Predložitveno sodišče s tem vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člene 213, 233 in 239 carinskega zakonika razlagati
tako, da ti v okviru solidarne obveznosti glede carinskega dolga v smislu navedenega člena 213, kakršen je ta v postopku v
glavni stvari, nasprotujejo uporabi načela nacionalnega prava, po katerem se na delni odpust dajatev, odobren enemu od solidarnih
dolžnikov na podlagi navedenega člena 239, lahko sklicujejo vsi drugi solidarni dolžniki, tako da se ugasnitev dolga, določena
v členu 233, prvi odstavek, točka (b), istega zakonika, nanaša na dolg kot tak in so zato vsi solidarni dolžniki oproščeni
plačila dolga do zneska, za katerega je bil odobren odpust.
V zvezi s tem je treba opozoriti, da v nasprotju s členoma 3, drugi odstavek, in 4(1), drugi pododstavek, Uredbe Sveta (EGS)
št. 1031/88 z dne 18. aprila 1988 o določitvi oseb, zavezanih plačilu carinskega dolga (UL L 102, str. 5), ki v primeru več
dolžnikov za isti carinski dolg določata „[solidarno zavezanost] v skladu z veljavnimi predpisi v državah članicah“, člen
213 carinskega zakonika, ki je nadomestil navedeni določbi, ne napotuje več na nacionalno pravo.
Iz navedenega člena 213 izhaja le načelo solidarnosti v primeru več dolžnikov za isti carinski dolg. Ne določa namreč nobenega
podrobnejšega pravila v zvezi z izvedbo te solidarnosti, zlasti v zvezi z morebitnim vplivom odpusta, odobrenega enemu od
solidarnih dolžnikov, na obveznosti drugih dolžnikov.
Tako pravilo prav tako ni izrecno določeno niti v drugih določbah carinskega zakonika niti v izvedbeni uredbi.
Čeprav člen 233, prvi odstavek, točka (b), carinskega zakonika določa ugasnitev carinskega dolga z odpustom zneska dajatev,
pa v tej določbi ni navedeno, ali se v primeru več dolžnikov ta ugasnitev nanaša le na vlagatelja zahtevka za odpust ali se
prav tako in nujno nanaša tudi na druge sodolžnike.
Vendar se zdi razlaga te določbe, po kateri se ugasnitev carinskega dolga nanaša le na vlagatelja zahtevka za odpust, glede
na vse ujemajoče se dejavnike utemeljena.
Prvič, kadar je odpust dajatev v skladu s členom 233, prvi odstavek, točka (b), carinskega zakonika razlog za ugasnitev carinskega
dolga, je treba ta odpust razlagati ozko. Ta člen namreč upošteva nujnost varstva lastnih sredstev Unije (glej v tem smislu
zlasti sodbo z dne 29. aprila 2010 v zadevi Dansk Transport og Logistik, C-230/08, še neobjavljeno v ZOdl., točka 51 in navedena
sodna praksa).
Drugič, iz sodne prakse Sodišča prav tako izhaja, da države članice ohranijo možnost sprejetja ukrepov, ki lahko učinkovito
prispevajo k uveljavitvi ciljev carinskih predpisov, zlasti tistega o zagotavljanju učinkovite izterjave carinskega dolga,
in lahko ob upoštevanju teh ciljev in v skladu z načelom sorazmernosti po potrebi določijo pravila, ki določajo pogoje za
uporabo določb teh predpisov (glej v tem smislu sodbo z dne 23. septembra 2004 v zadevi Spedition Ulustrans, C‑414/02, ZOdl.,
str. I-8633, točka 38 in navedena sodna praksa).
Dodati je treba, da je člen 213 carinskega zakonika namenjen prav doseganju tega cilja učinkovite izterjave carinskega dolga
in zato zagotavljanju varstva lastnih sredstev Unije. Sistem solidarnosti je namreč dodaten pravni instrument, ki ga imajo
nacionalni organi za povečanje učinkovitosti svojih ukrepov na področju izterjave carinskega dolga.
Uporaba načela nacionalnega prava – kakršno je načelo vzajemnega zastopanja solidarnih dolžnikov, na katero se sklicuje predložitveno
sodišče in po katerem se na odpust, odobren enemu od solidarnih dolžnikov na podlagi člena 239 carinskega zakonika, lahko
sklicujejo vsi drugi solidarni dolžniki, da bi ugovarjali plačilu dolga, tako da bi se ugasnitev tega dolga, kot je določena
v členu 233, prvi odstavek, točka (b), istega zakonika, nujno nanašala na dolg v celoti – v okviru solidarne obveznosti glede
carinskega dolga v smislu člena 213 navedenega zakonika ne bi prispevala k doseganju navedenega cilja, ki je za carinske predpise
bistven.
Tretjič, zdi se, da uporaba tega načela nacionalnega prava in resne posledice te uporabe za carinski dolg niso upravičene
glede na značilnosti odločbe o odpustu dajatev – utemeljene s členom 239 carinskega zakonika – kakršna je ta v postopku v
glavni stvari.
V obravnavani zadevi solidarna obveznost treh družb dolžnic carinskega dolga ne izhaja iz istega dogodka. Nekatere od njih
so namreč zavezane k plačilu tega dolga kot storilke dejanja, ki je povzročilo nastanek carinskega dolga – v obravnavani zadevi
je to bodisi nezakonit vnos blaga na carinsko območje Unije v smislu člena 202 carinskega zakonika bodisi odstranitev blaga
izpod carinskega nadzora v smislu člena 203 istega zakonika. Solidarna obveznost drugih družb izhaja iz njihovega sodelovanja
pri takem vnosu ali taki odstranitvi ali pa iz dejstva, da so pridobile ali hranile navedeno blago.
V teh okoliščinah je treba preizkus neobstoja goljufivega ravnanja in očitne malomarnosti udeleženega, s katerim člen 239
carinskega zakonika pogojuje odobritev odpusta uvoznih dajatev, opraviti glede na posebne okoliščine, upoštevne za dogodek,
ki je za vsakega sodolžnika posebej povzročil nastanek carinskega dolga, in glede na strokovne izkušnje in skrbno ravnanje
vsakega sodolžnika v zvezi z dejstvi, ki so jim očitana in s katerimi je utemeljena njihova solidarna obveznost.
Iz tega prav tako izhaja, da v okoliščinah, kakršne so te v postopku v glavni stvari, sklepov, ki izhajajo iz preizkusa položaja
sodolžnika, načeloma ni mogoče razširiti tudi na druge sodolžnike.
Poleg tega v nasprotju s trditvami družbe Asia P & P taka razširitev v obravnavani zadevi ni utemeljena, ker je družba Mondia
France, ki je vložila zahtevek za odpust dajatev, to storila kot splošna zastopnica za carinske posle družbe Asia P & P, druge
sodolžnice carinskega dolga.
Kot je poudarilo predložitveno sodišče, je namreč tako zastopanje na področju odpusta dajatev podrejeno spoštovanju pogojev
iz člena 5(4) carinskega zakonika. Poleg tega zadostuje ugotovitev, da je predložitveno sodišče, ki je edino pristojno za
uporabo prava Unije za dejansko stanje iz postopka v glavni stvari, razsodilo, da glede zahtevka za odpust dajatev, ki ga
je vložila družba Mondia France, nobeden od navedenih pogojev ni bil izpolnjen.
Glede družbe Maprochim je jasno, da ta družba, ki je sama ravnala kot zastopnica družbe Mondia France v smislu člena 5 carinskega
zakonika glede opravljanja formalnosti, povezanih s carinjenjem blaga, za njen račun, ne more trditi, da jo je zadnjenavedena
družba zastopala, ko je ta zahtevala, da se ji upošteva odpust dajatev.
Družba Maprochim se ne more sklicevati na neobstoj očitne malomarnosti, ki je bila ugotovljena v zvezi z družbo Mondia France,
gospodarskim subjektom, ki ga zastopa.
V zvezi s tem je Sodišče pojasnilo, da je gospodarski subjekt, ki se je obrnil na carinskega zastopnika v okviru neposrednega
ali posrednega zastopanja, v vsakem primeru dolžnik carinskega dolga nasproti carinskim organom in da se ne more razbremeniti
svoje odgovornosti s tem, da bi se skliceval na napake, ki jih je zagrešil ta zastopnik (glej sodbo z dne 20. novembra 2008
v zadevi Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading proti Komisiji, C-38/07 P, ZOdl., str. I‑8599, točka 52).
Enako je Sodišče razsodilo, da je treba dejavnike, ki se nanašajo na morebitno malomarnost zastopnika, vključno z ravnijo
njegovih strokovnih izkušenj, upoštevati pri presoji malomarnosti zastopanega uvoznika, ker ni mogoče sprejeti, da bi se subjekti,
ki uporabijo storitve carinskega zastopnika, izognili naknadni izterjavi carin s tem, da bi se sklicevali na neizkušenost
pri carinskih poslih (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading proti Komisiji, točki
53 in 54).
Vendar iz tega nikakor ne izhaja, da bi lahko, nasprotno, carinski zastopnik, čigar storitve se običajno zahtevajo zaradi
njegovih strokovnih izkušenj pri carinskih poslih, imel korist od neizkušenosti gospodarskega subjekta, ki ga zastopa, na
tem področju.
Na podlagi tega je treba ugotoviti, da iz sistematike člena 239 carinskega zakonika izhaja, da se je mogoče na odločbo o odpustu
dajatev – utemeljeno s to določbo – kakršna je ta v postopku v glavni stvari, sklicevati le v korist vlagatelja zahtevka za
odpust.
To ugotovitev poleg tega potrjuje tudi načelo, da sta povračilo ali odpust uvoznih ali izvoznih dajatev, ki ju je mogoče odobriti
le pod določenimi pogoji in v posebej določenih primerih, izjemi od običajne ureditve uvoza in izvoza in je zato določbe o
takem povračilu ali takem odpustu treba razlagati ozko (glej zlasti sodbo z dne 11. novembra 1999 v zadevi Söhl & Söhlke,
C-48/98, Recueil, str. I-7877, točka 52).
Nazadnje, če bi se v okoliščinah, kakršne so te v postopku v glavni stvari, lahko uporabilo načelo nacionalnega prava, ki
določa vzajemno zastopanje solidarnih dolžnikov, bi iz tega izhajalo, da carinskega dolga v nobenem primeru ne bi bilo več
mogoče izterjati, čeprav bi glede sodolžnikov, ki niso vlagatelji zahtevka za odpust, obstajala nevarnost neizpolnjevanja
pogoja v zvezi z neobstojem goljufivega ravnanja in očitne malomarnosti ob upoštevanju posebnih okoliščin dogodka, zaradi
katerega je nastala njihova solidarna obveznost v zvezi s carinskim dolgom, ter njihovih strokovnih izkušenj in skrbnega ravnanja.
Taka posledica ne bi bila sorazmerna in bi, kot je bilo opozorjeno v točki 47 te sodbe, presegala obseg proste presoje, ki
jo imajo države članice za določitev pogojev za uporabo določb carinskih predpisov.
Zato se pri solidarni obveznosti v zvezi s carinskim dolgom, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, ugasnitev tega dolga
zaradi odpusta zneska dajatev iz člena 233, prvi odstavek, točka (b), carinskega zakonika nanaša le na vlagatelja zahtevka
za odpust dajatev, ne pa tudi na ostale sodolžnike.
Glede na navedeno je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člene 213, 233 in 239 carinskega zakonika razlagati
tako, da ti v okviru solidarne obveznosti glede carinskega dolga v smislu navedenega člena 213, kakršen je ta v postopku v
glavni stvari, nasprotujejo uporabi načela nacionalnega prava, po katerem se na delni odpust dajatev, odobren enemu od solidarnih
dolžnikov na podlagi navedenega člena 239, lahko sklicujejo vsi drugi solidarni dolžniki, tako da se ugasnitev dolga, določena
v členu 233, prvi odstavek, točka (b), istega zakonika, nanaša na dolg kot tak in so zato vsi solidarni dolžniki oproščeni
plačila dolga do zneska, za katerega je bil odobren odpust.

Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:
Člene 213, 233 in 239 Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti, kakor je bila
spremenjena z Uredbo Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 82/97 z dne 19. decembra 1996, je treba razlagati tako, da ti
v okviru solidarne obveznosti glede carinskega dolga v smislu navedenega člena 213, kakršen je ta v postopku v glavni stvari,
nasprotujejo uporabi načela nacionalnega prava, po katerem se na delni odpust dajatev, odobren enemu od solidarnih dolžnikov
na podlagi navedenega člena 239, lahko sklicujejo vsi drugi solidarni dolžniki, tako da se ugasnitev dolga, določena v členu
233, prvi odstavek, točka (b), istega zakonika, nanaša na dolg kot tak in so zato vsi solidarni dolžniki oproščeni plačila
dolga do zneska, za katerega je bil odobren odpust.
Podpisi
*
Jezik postopka: francoščina.