CELEX: 62011TJ0443
Dumpning
Import av bestruket finpapper med ursprung i Kina
Status som företag som verkar i en marknadsekonomi
Frist för antagande av beslut avseende denna status
Omsorgsfull och opartisk granskning
Rätten till försvar
Uppenbart oriktig bedömning
Principen om god förvaltningssed
Bevisbörda
Skada
Fastställande av vinstmarginalen
Definition av den berörda produkten
Gemenskapsindustrin
Orsakssamband

Tillämpliga bestämmelser
1.
WTO-rätt
I artikel VI.1 i Allmänna tull- och handelsavtalet 1994 (Gatt-avtalet) anges följande: ”De avtalsslutande parterna erkänner att dumping, varigenom ett lands varor införes på marknaden i ett annat land till lägre pris än varornas normala värde, bör fördömas, om den förorsakar eller hotar att förorsaka väsentlig skada på en inom en avtalsslutande parts område befintlig industri eller avsevärt försenar upprättandet av en inhemsk industri.”
Avtal om tillämpning av artikel VI i GATT-avtalet (
EGT L 336, 1994, s. 103
; svensk specialutgåva, område 11, volym 38, s. 105) (nedan kallat antidumpningsavtalet) återfinns i bilaga 1A till Avtal om upprättande av Världshandelsorganisationen (WTO) (
EGT L 336, 1994, s. 3
; svensk specialutgåva, område 11, volym 38, s. 5).
Artikel 6.8 i antidumpningsavtalet har följande lydelse:
”I de fall berörd part vägrar tillgång till eller på annat sätt inte lämnar ut nödvändiga uppgifter inom en rimlig tid eller avsevärt hindrar undersökningen, får preliminära och slutliga beslut, positiva eller negativa, grundas på tillgängliga uppgifter. Bestämmelserna i bilaga II skall iakttas vid tillämpningen av denna punkt.”
Bilaga II till antidumpningsavtalet har rubriken ”Bästa tillgängliga uppgifter enligt artikel 6.8”. I punkt 7 i bilagan föreskrivs följande:
”Om myndigheterna måste grunda sina beslut, inklusive beslut om normalvärdet, på uppgifter från andrahandskällor, inbegripet uppgifterna i ansökan om att påbörja en undersökning, skall detta göras med särskild försiktighet. I sådana fall skall myndigheterna, när så är görligt, kontrollera uppgifterna via andra oberoende källor som står till myndigheternas förfogande, t.ex. offentliga prislistor, officiell importstatistik och tulldokument, samt uppgifter som erhållits från andra berörda parter under undersökningens gång. Om en berörd part inte samarbetar och relevanta uppgifter därför undanhålles från myndigheterna skulle det kunna leda till ett resultat som är mindre gynnsamt för parten än om denna hade samarbetat.”
I artikel 32.1 i WTO-avtalet, som har rubriken ”Avtal om subventioner och utjämningsåtgärder”(
EGT L 336, 1994, s. 156
; svensk specialutgåva, område 11, volym 38, s. 158) föreskrivs följande: ”Ingen särskild åtgärd får vidtas mot annan medlems subvention utom i överensstämmelse med bestämmelserna i GATT 1994 såsom de tolkas i detta avtal.”
2.
Unionsrätt
De grundläggande antidumpningsbestämmelserna återfinns i rådets förordning (EG) nr 1225/2009 av den 30 november 2009 om skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen (
EUT L 343, s. 51
, rättelse i
EUT L 7, 2010, s. 22
) (nedan kallad grundförordningen), vilken har ersatt rådets förordning (EG) nr 384/96 av den 22 december 1995 om skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen (
EGT L 56, 1996, s. 1
), i dess ändrade lydelse.
I artikel 2.7 b i grundförordningen anges följande: ”I fråga om antidumpningsundersökningar rörande import från Folkrepubliken Kina, Vietnam och Kazakstan och alla länder som inte är marknadsekonomier men som är medlemmar i WTO den dag då undersökningen inleds ska normalvärdet bestämmas i enlighet med punkterna 1–6, om det på grundval av korrekt underbyggda ansökningar från en eller flera tillverkare som omfattas av undersökningen och i enlighet med de kriterier och förfaranden som anges i led c visas att marknadsekonomiska förhållanden råder för tillverkaren eller tillverkarna i samband med produktion och försäljning av den berörda likadana produkten. Om så inte är fallet ska de regler som anges i led a tillämpas.”
I artikel 2.7 c i grundförordningen föreskrivs att:
”Ett krav enligt led b måste göras skriftligen och innehålla tillräcklig bevisning [om] att tillverkarna är verksamma under marknadsmässiga förhållanden, det vill säga om
—
företagens beslut om priser, kostnader och insatsvaror, exempelvis vad gäller råmaterial, kostnader för teknik och arbetskraft, produktion, försäljning samt investeringar, fattas som svar på marknadssignaler som återspeglar utbud och efterfrågan och utan ett större statligt inflytande i detta hänseende, och kostnader för de viktigaste insatsvarorna återspeglar i stort sett marknadsvärden,
—
företagen har en enda uppsättning räkenskaper som är föremål för en självständig revision i överensstämmelse med internationella redovisningsnormer och som tillämpas för alla ändamål,
—
företagens tillverkningskostnader och ekonomiska situation inte är föremål för betydande snedvridningar till följd av det tidigare icke-marknadsekonomiska systemet, särskilt vad gäller avskrivning av tillgångar, andra nedskrivningar, byteshandel och betalning genom skuldavskrivning,
…
Beslut om tillverkare uppfyller ovan nämnda kriterier ska fattas inom tre månader efter det att undersökningen har inletts, efter särskilt samråd med rådgivande kommittén och efter det att gemenskapsindustrin har givits möjlighet att yttra sig. Detta beslut ska förbli gällande under hela undersökningen.”
I artikel 3 i grundförordningen föreskrivs följande:
”1.   Enligt denna förordning ska, om inte annat anges, begreppet skada avse väsentlig ’skada’ för gemenskapsindustrin, risk för väsentlig skada för gemenskapsindustrin eller avsevärd försening av etablerandet av sådan industri och begreppet ska tolkas enligt bestämmelserna i denna artikel.
2.   Fastställande av skada ska grundas på faktiska bevis och ska inbegripa en objektiv granskning av såväl
a)
den dumpade importens omfattning och inverkan på priserna på gemenskapsmarknaden för likadana produkter, som
b)
denna imports inverkan på gemenskapsindustrin.
3.   Med avseende på den dumpade importens omfattning ska det övervägas huruvida en betydande ökning av dumpad import ägt rum antingen i absoluta tal eller i förhållande till produktion eller konsumtion i gemenskapen. Vad avser den dumpade importens inverkan på priserna ska det övervägas huruvida de dumpade importprodukterna sålts till betydligt lägre pris än priset för den likadana produkten framställd av gemenskapsindustrin, eller om denna import annars leder till att priserna sänks väsentligt eller till att väsentliga prisökningar som annars skulle ha ägt rum förhindras. Varken en enskild faktor eller flera av dessa faktorer behöver nödvändigtvis vara avgörande.
4.   Om en antidumpningsundersökning samtidigt inbegriper import av en produkt från mer än ett land, ska verkan av denna import slås samman endast om det fastställs att
a)
varje lands dumpningsmarginal är högre än miniminivån enligt artikel 9.3 och omfattningen av importen från varje enskilt land inte är försumbar samt
b)
det är lämpligt att slå samman verkan av importen vid skadebedömningen med hänsyn till konkurrensvillkoren mellan de olika importerade produkterna och konkurrensvillkoren mellan de importerade produkterna och den likadana gemenskapsprodukten.
5.   Granskningen av den dumpade importens inverkan på den berörda gemenskapsindustrin ska innefatta en bedömning av alla relevanta ekonomiska faktorer och förhållanden som har betydelse för industrins tillstånd, inbegripet den omständigheten att en industri ännu inte har återhämtat sig från verkan av tidigare dumpning eller subventionering, storleken på den faktiska dumpningsmarginalen, faktisk och möjlig nedgång i försäljning, vinst, tillverkningsvolym, marknadsandel, produktivitet, avkastning på investeringar, kapacitetsutnyttjande, faktorer som påverkar gemenskapspriser, faktiska och möjliga negativa verkningar på likviditetsflödet, lagerhållning, sysselsättning, löner, tillväxt och förmåga att anskaffa kapital eller investeringsmedel. Denna uppräkning är inte uttömmande och varken en enskild faktor eller flera av dessa faktorer behöver nödvändigtvis vara avgörande.
6.   Av den relevanta bevisning som framläggs enligt punkt 2 ska det framgå att den dumpade importen vållar skada i den mening som avses i denna förordning. Detta innebär särskilt att det påvisas att den omfattning eller de prisnivåer som avses i punkt 3 ligger bakom den inverkan på gemenskapsindustrin som avses i punkt 5 och att denna inverkan är så omfattande att den kan betecknas som väsentlig.
7.   Andra kända faktorer utöver den dumpade importen vilka samtidigt med denna skadar gemenskapsindustrin ska även granskas för att säkerställa att den skada som vållas av dessa faktorer inte tillskrivs den dumpade importen enligt punkt 6. Faktorer som kan beaktas i detta sammanhang inbegriper omfattningen av och priserna på importprodukter som inte säljs till dumpade priser, minskad efterfrågan eller förändringar i konsumtionsmönstren, handelsbegränsande åtgärder som tillämpas av och konkurrens mellan producenter i tredjeland och gemenskapsproducenter och gemenskapsindustrins tekniska utveckling, exportutveckling och produktivitet.
8.   Verkan av den dumpade importen ska bedömas i förhållande till gemenskapsindustrins produktion av den likadana produkten när tillgängliga uppgifter möjliggör att denna produktion särskiljs på grundval av kriterier sådana som produktionsprocessen, producenternas försäljning samt vinst. Om produktionen inte på detta sätt kan särskiljas, ska verkningarna av den dumpade importen bedömas genom undersökning av produktionen av den minsta varugrupp eller produktserie som inbegriper den likadana produkten och för vilken nödvändiga uppgifter kan lämnas.
9.   Fastställande av risk för väsentlig skada ska grundas på fakta och inte endast på påståenden, förmodanden eller avlägsna möjligheter. Den förändring i förhållanden som skulle kunna skapa en situation där dumpning skulle vålla skada måste klart kunna förutses och vara nära förestående.
Vid en prövning av om det finns risk för väsentlig skada ska bland annat följande faktorer beaktas:
a)
En betydande ökningstakt för dumpad import till gemenskapsmarknaden vilket tyder på att en starkt ökad import är sannolik.
b)
Tillräcklig fritt tillgänglig kapacitet hos exportören eller en omedelbart förestående betydande ökning av denna kapacitet som innebär sannolikhet för en starkt ökad dumpad export till gemenskapen, med hänsyn tagen till förekomsten av andra exportmarknader som skulle kunna ta emot ytterligare export.
c)
Huruvida importen sker till priser som väsentligen skulle kunna sänka priser eller förhindra prisökningar som annars skulle ha ägt rum och som sannolikt skulle öka efterfrågan på ytterligare import.
d)
Lagerhållningen av den undersökta produkten.
Ingen av de faktorer som anges ovan kan i sig vara avgörande men de undersökta faktorerna måste sammantagna leda till slutsatsen att ytterligare dumpad export är nära förestående och att väsentlig skada kommer att uppstå om inte skyddsåtgärder vidtas.”
Artikel 4 i grundförordningen avser definition av gemenskapsindustrin. I artikel 4.1 föreskrivs följande:
”Vid tillämpning av denna förordning ska begreppet ’gemenskapsindustri’ avse alla producenter inom gemenskapen vilka tillverkar den likadana produkten eller de producenter vars sammanlagda tillverkning av produkten utgör en betydande del, enligt definitionen i artikel 5.4, av gemenskapens sammanlagda tillverkning av denna produkt, utom i följande fall:
a)
När producenter är förbundna med exportörer eller importörer eller själva är importörer av den produkt som påstås vara dumpad, får begreppet ’gemenskapsindustri’ begränsas till att avse övriga producenter.
b)
I undantagsfall får gemenskapens territorium med avseende på den aktuella produktionen indelas i två eller flera konkurrerande marknader och producenterna inom varje marknad får betraktas som en separat industri om
i)
producenterna inom en sådan marknad säljer hela eller nästan hela sin tillverkning av den ifrågavarande produkten på denna marknad, och
ii)
efterfrågan på denna marknad inte i väsentlig omfattning tillgodoses av producenter av den ifrågavarande produkten som har sin verksamhet någon annanstans inom gemenskapen. Under sådana omständigheter kan skada anses föreligga även då en större del av den sammanlagda gemenskapsindustrin inte vållats någon skada, under förutsättning att en koncentration av dumpad import till en sådan isolerad marknad föreligger och vidare under förutsättning att den dumpade importen vållar skada för de producenter som står för hela eller nästan hela produktionen inom en sådan marknad.”
Artikel 5 i grundförordningen avser inledande av förfaranden. I artikel 5.4 föreskrivs följande:
”En undersökning enligt punkt 1 ska endast inledas om det, på grundval av en granskning av i vilken grad det bland gemenskapsproducenter av likadan produkt finns stöd för eller motstånd mot klagomålet, fastställs att klagomålet är ingivet av gemenskapsindustrin eller för dess räkning. Klagomålet ska anses vara ingivet av gemenskapsindustrin eller för dess räkning om det stöds av gemenskapsproducenter vars sammanlagda produktion utgör mer än 50 % av den totala produktionen av den likadana produkten för den del av gemenskapsindustrin som antingen uttrycker stöd för eller motsätter sig klagomålet. Undersökningen ska dock inte inledas om de gemenskapsproducenter som uttryckligen stöder klagomålet tillsammans svarar för mindre än 25 % av gemenskapsindustrins sammanlagda produktion av den likadana produkten.”
Artikel 9 i grundförordningen avser avslutande utan åtgärder. I artikel 9.4 föreskrivs följande:
”Om det av de faktiska omständigheter som slutgiltigt konstateras framgår att dumpning och därav följande skada föreligger och att gemenskapens intresse kräver ett ingripande i enlighet med artikel 21, ska rådet på förslag av kommissionen efter samråd med rådgivande kommittén införa en slutgiltig antidumpningstull. Förslaget ska antas av rådet, såvida inte rådet med enkel majoritet inom en månad efter kommissionens framläggande av förslaget beslutar att avvisa det. Om preliminära tullar är i kraft ska ett förslag avseende slutgiltiga åtgärder läggas fram för rådet senast en månad innan dessa tullar upphör att gälla. Storleken på antidumpningstullen får inte överstiga den fastställda dumpningsmarginalen och bör vara lägre än den marginalen om en sådan lägre tull är tillräcklig för att undanröja skadan för gemenskapsindustrin.”
I artikel 18 i grundförordningen, som avser bristande samarbete, föreskrivs följande:
”1.   I sådana fall där någon berörd part vägrar att ge tillgång till eller på något annat sätt inte lämnar nödvändiga uppgifter inom den föreskrivna tidsfristen enligt denna förordning eller väsentligen hindrar undersökningen kan preliminära eller slutgiltiga, positiva eller negativa avgöranden fattas på grundval av tillgängliga uppgifter. Om det framkommer att någon berörd part har lämnat oriktiga eller vilseledande uppgifter ska dessa lämnas utan beaktande och tillgängliga uppgifter kan användas. Berörda parter bör göras uppmärksamma på konsekvenserna av bristande samarbete.
…
3.   Även om de uppgifter som lämnas av en berörd part inte är fullkomliga i varje avseende bör de inte lämnas utan beaktande, under förutsättning att eventuella brister inte är sådana att de gör det orimligt svårt att komma fram till ett rimligt tillförlitligt avgörande, att uppgifterna lämnas på ett korrekt sätt i god tid och är kontrollerbara och att parten har handlat efter bästa förmåga.
…
6.   Om någon berörd part inte samarbetar eller endast delvis samarbetar så att relevanta uppgifter därigenom undanhålls, kan resultatet utfalla mindre gynnsamt för parten än om denne hade samarbetat.”
Bakgrund till tvisten
Sökandena, Gold East Paper (Jiangsu) Co. Ltd (nedan kallad GE) och Gold Huasheng Paper (Suzhou Industrial Park) Co. Ltd (nedan kallad GHS), är närstående bolag till koncernen Asia Pulp and Paper China (nedan kallad APP-koncernen), som i Kina tillverkar bestruket finpapper som de exporterar till Europeiska unionen.
1.
Undersökning
Bestruket finpapper har varit föremål för två olika parallella undersökningar. För det första har en antidumpningsundersökning lett till antagandet av rådets genomförandeförordning (EU) nr 451/2011 av den 6 maj 2011 om införande av en slutgiltig antidumpningstull och slutgiltigt uttag av den preliminära tull som införts på import av bestruket finpapper med ursprung i Folkrepubliken Kina (
EUT L 128, s. 1
) (nedan kallad den angripna förordningen). För det andra ledde en antisubventionsundersökning till att rådets genomförandeförordning (EU) nr 452/2011 av den 6 maj 2011 om införande av en slutgiltig utjämningstull på import av bestruket finpapper med ursprung i Folkrepubliken Kina (
EUT L 128, s. 18
) antogs.
Den 18 februari 2010 offentliggjordes den Europeiska kommissionens tillkännagivande om inledande av ett antidumpningsförfarande beträffande import av bestruket finpapper med ursprung i Folkrepubliken Kina i
Europeiska unionens officiella tidning
(
EUT C 41, s. 6
).
Fristen för berörda parter att lämna synpunkter avseende status som företag som verkar i en marknadsekonomi (nedan kallad marknadsekonomisk status) sattes till den 30 mars 2010. Den 22 mars 2010 förlängde kommissionen, på begäran av APP, denna frist till den 12 april 2010.
Den 12 april 2010 ansökte sökandena om marknadsekonomisk status för egen del och för samtliga närstående företag som var berörda av tillverkning eller försäljning av bestruket finpapper eller råvaruframställning, i enlighet med kommissionens begäran vid den tiden.
Den 16 april 2010 lämnade sökandena sina synpunkter avseende vissa delar av undersökningen och det klagomål som ingetts av Cepifine AISBL, den europeiska organisationen för tillverkare av finpapper, vars klagomål gett upphov till den aktuella undersökningen.
Kommissonen skickade fyra skrivelser till APP-koncernen för att få de relevanta uppgifter som stödde deras ansökan om marknadsekonomisk status:
—
i skrivelse av den 19 maj 2010 begärde kommissionen att GE senast den 21 maj 2010 skulle komplettera formuläret,
—
i skrivelse av den 21 maj 2010 begärde kommissionen att GE skulle ge in bilagor och relevanta översättningar senast den 1 juni 2010. GE begärde detta datum att fristen skulle förlängas vilket medgavs av kommissionen som fastställde den nya fristen till den 4 juni 2010,
—
i skrivelse av den 27 maj 2010 begärde kommissionen att GHS skulle tillhandahålla kommissionens tjänstemän de relevanta bilagorna från och med den första dagen av kontrollbesöket,
—
i skrivelse av den 2 juni 2010 begärde kommissionen att APP-koncernen skulle komplettera vissa delar av sin ansökan om marknadsekonomisk status och göra vissa förtydliganden.
Sökandena lämnande i skrivelse av den 8 juni 2010 sina synpunkter angående verkningarna av att en antidumpningsundersökning inleddes parallellt med bedömningen av deras ansökningar om marknadsekonomisk status.
Kommissionen genomförde mellan den 8 och den 18 juni ett första kontrollbesök hos fyra till ACC‑koncernen närstående exporterande tillverkare, däribland sökandena.
Kommissionen genomförde mellan den 23 juni och den 12 juli 2010 ett andra kontrollbesök i sökandenas lokaler, i syfte att kontrollera deras svar i frågeformuläret. Den 9, 10 och 13 september 2010 genomförde kommissionen ett tredje kontrollbesök i APP Italys lokaler, vilket bolag är en till sökandena närstående grossist i unionen.
Den 2 september 2010 skickade kommissionen ett informationsdokument avseende ansökningarna om marknadsekonomisk status i vilket kommissionen preliminärt slog fast att ingen av de fyra ACC‑koncernen närstående exporterande tillverkarna uppfyllde de första, andra och tredje kriterierna för att erhålla marknadsekonomisk status. Fristen för sökandena att yttra sig fastställdes av kommissionen till den 12 september 2010.
Kommissionen skickade samma dag en avskrift av sitt arbetsdokument med förslag till avslag på sökandenas ansökningar om marknadsekonomisk status till den rådgivande antidumpningskommittén.
Den 9 september 2010 begärde sökandena att fristen att lämna synpunkter på kommissionens informationsdokument avseende marknadsekonomisk status skulle förlängas till den 28 september 2010. Kommissionen medgav endast en förlängning till och med den 16 september 2010. Kommissionen föreslog även att en utfrågning skulle hållas den 17 september 2010 och bad sökandena bekräfta huruvida detta datum gick bra för deras del.
Den 14 september 2010 granskades förslaget avseende sökandenas ansökningar om marknadsekonomisk status vid den rådgivande antidumpningskommitténs sammanträde.
Sökandena lämnade sina preliminära synpunkter på informationsdokumentet avseende deras ansökningar om marknadsekonomisk status genom e‑postmeddelande den 17 september 2010 och angav däri att de den 27 september 2010 avsåg att inkomma med en kompletterad och ändrad skrivelse.
Samma dag ägde en utfrågning rum vid kommissionen.
Den 21 september 2010 skickade kommissionen en sammanfattning av sökandenas synpunkter på informationsdokumentet avseende ansökan om marknadsekonomisk status till den rådgivande antidumpningskommittén och fastställde dess frist för att yttra sig till den 24 september 2010.
Den 12 oktober 2010 antog kommissionen sitt beslut avseende sökandenas ansökningar om marknadsekonomisk status (nedan kallat beslutet om marknadsekonomisk status). I detta beslut bekräftade kommissionen sitt avslag på ansökningarna.
Samma dag ingav sökandena en skrivelse till kommissionen och invände mot att kommissionen antagit beslutet om marknadsekonomisk status innan utfrågningen i närvaro av förhörsombudet ägt rum. De framlade även sina kompletterande synpunkter avseende skadan.
Den 13 oktober 2010 inkom sökandena med en sammanfattning av de frågor som de önskade att kommissionen skulle besvara.
Den 15 oktober 2010 höll kommissionen en utfrågning i närvaro av förhörsombudet. Sökandena skickade den 19 oktober 2010 en sammanfattning av de argument som framförts under utfrågningen till kommissionen. Den 28 oktober 2010 inkom sökandena med nya synpunkter på informationsdokumentet avseende ansökan om marknadsekonomisk status.
Den 17 november 2010 skickade kommissionen en skrivelse till sökandena. Till denna skrivelse bifogades en kopia av kommissionens förordning (EU) nr 1042/2010 av den 16 november 2010 om införande av en preliminär antidumpningstull på import av bestruket finpapper med ursprung i Folkrepubliken Kina (
EUT L 299, s. 7
) (nedan kallad förordingen om preliminär antidumpningstull), en sammanfattning av den metod som använts för att beräkna dumpningen och nivån för undanröjande av skada samt svar på sökandenas argument.
Den 13 och den 17 december 2010 framförde sökandena i tre skrivelser sina synpunkter avseende de preliminära åtgärderna.
Den 16 mars 2011 skickade kommissionen ett informationsdokument till sökandena i vilket den förklarade att den avsåg föreslå att Europeiska unionens råd skulle inrätta en slutlig antidumpningstull på deras export till EU. Sökandena inkom med sina synpunkter den 28 mars 2011.
Den 29 mars 2011 skickade kommissionen, på förhörsombudets begäran, en skrivelse om uppdatering av akten till sökandena. I denna anteckning förklarade kommissionen den metod som använts för att beräkna vinstmålet i avsaknad av dumpad import.
Den 11 april 2011 inkom sökandena med sina synpunkter på den metod som kommissionen använt för att fastställa vinstmålet.
2.
Den angripna förordningen
Den 6 maj 2011 antogs den angripna förordningen av rådet.
Sökandena gavs i den angripna förordningen inte marknadsekonomisk status. Skälen till detta var för det första att det bland annat inte gick att hitta underlag för betalningar som gjorts för överlåtelser av företagens aktier eller för kostnaden för huvudsakliga råvaruinsatser, för det andra att internationella redovisningsstandarder inte hade iakttagits i bokföringen eller vid revision av denna, vilket medförde att trovärdigheten hos bolagens bokföring kunde ifrågasättas, och för det tredje att det rådde osäkerhet avseende rätten att använda sökandenas mark.
Vidare räknades inte rullar som används vid rulloffset med vid fastställande av den berörda produkten (skälen 17 och 41 i den angripna förordningen). Det ansågs därför att branschen skulle kunna uppnå en vinstmarginal på 8 procent om det inte förekom dumpad import (skäl 158 i den angripna förordningen).
Genom artikel 1 i den angripna förordningen infördes en slutgiltig antidumpningstull på 8 procent på import till unionen av bestruket finpapper som tillverkas av sökandena. Enligt punkt 3 i samma artikel ska högst 12 procent av den slutgiltiga antidumpningstullen på 20 procent som föreskrivs i artikel 1.2 inte tas ut vad avser sökandena, såvitt motsvarande belopp tas ut i enlighet med genomförandeförordning nr 452/2011 (se punkt 15 ovan).
Förfarandet och parternas yrkanden
Sökandena har väckt förevarande talan genom ansökan som inkom till tribunalens kansli den 8 augusti 2011.
Kommissionen ansökte om att få intervenera i förevarande mål till stöd för rådets yrkanden, genom ansökan som inkom till tribunalens kansli den 24 november 2011.
Cepifine, Sappi Europe SA, Burgo Group SpA och Lecta SA (nedan kallade de privata intervenienterna) ansökte om att få intervenera i förevarande mål till stöd för rådets yrkanden, genom ansökan som inkom till tribunalens kansli den 1 december 2011. Kommissionen framförde inte några invändningar mot denna intervention i sitt yttrande, vilket ingavs den 24 januari 2012.
Ordföranden på tribunalens tredje avdelning tillät genom beslut av den 23 januari 2012 kommissionen att intervenera. Kommissionen inkom med interventionsinlagan inom den utsatta fristen.
Sökandena begärde den 8 februari 2012 att vissa konfidentiella delar i deras inlagor och bilagorna till dessa skulle behandlas konfidentiellt med avseende på de privata intervenienterna. De lämnade in en icke konfidentiell version av dessa olika inlagor.
Genom beslut av tribunalens ordförande av den 8 mars 2012 tilläts de privata intervenienterna att intervenera vid förhandlingen till stöd för rådets yrkanden. Ordföranden på tredje avdelningen beslutade samtidigt att dels frågan om huruvida sökandena skulle erhålla förhandlingsrapporten i syfte att identifiera de delar som kunde betraktas som konfidentiella, dels frågan om huruvida de privata intervenienterna skulle erhålla en provisorisk, icke-konfidentiell version i syfte att eventuellt kunna yttra sig över begäran om konfidentiell behandling, skulle anstå.
På grundval av referentens rapport beslutade tribunalen (tredje avdelningen) att inleda det muntliga förfarandet. Som en åtgärd för processledning anmodade tribunalen rådet att förete vissa handlingar. Rådet efterkom denna begäran inom den utsatta fristen.
Parterna och intervenienterna utvecklade sin talan och svarade på tribunalens frågor vid förhandlingen den 12 november 2013.
Sökandena har yrkat att tribunalen ska
—
ogiltigförklara den angripna förordningen i den del den berör sökandena,
—
förplikta rådet att ersätta rättegångskostnaderna.
Rådet har yrkat att tribunalen ska
—
ogilla talan,
—
förplikta sökandena att ersätta rättegångskostnaderna.
Kommissionen har yrkat att tribunalen ska
—
ogilla talan,
—
förplikta sökandena att ersätta rättegångskostnaderna.
De privata intervenienterna har ställt sig bakom rådets yrkanden.
Rättslig bedömning
Sökandena har till stöd för sin talan anfört åtta grunder. Dessa grunder kan delas in i två kategorier.
Grunderna i den första kategorin rör sökandenas ansökningar om marknadsekonomisk status och avser:
—
den första grunden: åsidosättande av artikel 2.7 c andra stycket i grundförordningen, genom att kommissionen avslog sökandenas ansökningar om marknadsekonomisk status mot bakgrund av vad kommissionen visste om ett sådant avslags inverkan på sökandenas dumpningsmarginal,
—
den andra grunden: åsidosättande av de väsentliga formkrav som stadgas i artikel 2.7 c andra stycket i grundförordningen, samt åsidosättande av rätten till försvar,
—
den tredje grunden: uppenbart oriktig bedömning vad avser tillämpningen av artikel 2.7 c första stycket i grundförordningen och bristande motivering,
—
den fjärde grunden: orättvist och partiskt genomförande av undersökningen och en orimlig bevisbörda.
Grunderna i den andra kategorin rör bedömningen av skadan och avser:
—
den femte grunden: åsidosättande av artikel 3.2 i grundförordningen,
—
den sjätte grunden: åsidosättande av artiklarna 3.1 och 9.4 i grundförordningen,
—
den sjunde grunden: åsidosättande av artiklarna 3, 4.1 och 5.4 i grundförordningen,
—
den åttonde grunden: åsidosättande av artikel 3.2 och 3.7 i grundförordningen.
1.
Räckvidden av yrkandena om ogiltigförklaring
Genom den angripna förordningen införs en slutgiltig antidumpningstull på import av bestruket finpapper med ursprung i Kina.
Sökandena har inom ramen för flera grunder yrkat att den angripna förordningen ska ogiltigförklaras i sin helhet. De har emellertid i föremålet för talan och i sina yrkanden begränsat sig till att bestrida antidumpningstullens lagenlighet i den mån den påförts sökandena och berör dem.
Tribunalen finner härvid att en eventuell rättsstridighet av denna tull endast påverkar den angripna förordningens lagenlighet i den mån sökandena därigenom påförs en antidumpningstull. En sådan rättsstridighet påverkar däremot inte lagenligheten av andra delar i den angripna förordningen, det vill säga särskilt inte de antidumpningstullar som påförs de övriga bolag till vilka den riktar sig.
Det framgår av rättspraxis att när ett antal bolag påförs olika tullar i en förordning om införande av en antidumpningstull är ett bolag endast individuellt berört av de bestämmelser genom vilka det påförs en särskild antidumpningstull och dess belopp bestäms, och inte av bestämmelser genom vilka andra bolag påförs tull, med följd att detta bolags talan endast kan tas upp till prövning i den mån den avser ogiltigförklaring av de bestämmelser i förordningen som bara gäller det bolaget (se, analogt, domstolens dom av den 15 februari 2011 i mål C‑239/99, Nachi Europe, REU 2011, s. I‑1197, punkt 22, och där angiven rättspraxis).
Förevarande talan om ogiltigförklaring ska under dessa förhållanden endast anses avse delvis ogiltigförklaring av den angripna förordningen, i den del det däri föreskrivs en slutgiltig antidumpningstull för sökandena.
2.
Grunderna avseende sökandenas ansökningar om marknadsekonomisk status
Den första grunden: åsidosättande av artikel 2.7 c andra stycket i grundförordningen, genom att kommissionen avslog sökandenas ansökningar om marknadsekonomisk status mot bakgrund av vad kommissionen visste om ett sådant avslags inverkan på sökandenas dumpningsmarginal
Sökandena har med sin första grund anfört att kommissionens beslut om att avslå bolagets ansökningar om marknadsekonomisk status fattades med utgångspunkt i vad kommissionen kände till om den inverkan ett sådant avslagsbeslut skulle få på sökandens dumpningsmarginal, vilket strider mot artikel 2.7 c andra stycket i grundförordningen, såsom den har tolkats av förstainstansrätten i dom av den 14 november 2006 i mål
T-138/02, Nanjing Metalink mot rådet (REG 2006, s. II-4347)
, punkt 44, och av den 18 mars 2009 i mål
T-299/05, Shanghai Excell M&E Enterprise och Shanghai Adeptech Precision mot rådet (REG 2009, s. II-565)
, punkterna 127 och 138.
Sökandena har även gjort gällande att det skett ett ”uppenbart åsidosättande av rätten till försvar”, eftersom kommissionen ”gjort allt … för att avvisa samtliga förklaringar [som sökandena har tillhandahållit] under undersökningen och som syftar till att visa att de väl uppfyller kraven för marknadsekonomisk status”.
När det gäller det påstådda åsidosättandet av sökandens rätt till försvar ska det inledningsvis erinras om att enligt artikel 21 i Europeiska domstolens stadga och artikel 44.1 i tribunalens rättegångsregler ska ansökan genom vilken talan väckts innehålla en kortfattad framställning av grunderna för talan. Dessa uppgifter ska vara så klara och precisa att svaranden kan förbereda sitt försvar och att tribunalen kan pröva talan, i förekommande fall utan att ha tillgång till andra uppgifter. Ansökan ska av den anledningen klart uttrycka vad grunden för talan består i, vilket innebär att en abstrakt redogörelse i sig inte uppfyller kraven i rättegångsreglerna (förstainstansrättens dom av den 12 januari 1995 i mål
T-102/92, Viho mot kommissionen, REG 1995, s. II-17
, punkt 68, av den 14 maj 1998 i mål
T-352/94, Mo och Domsjö mot kommissionen, REG 1998, s. II-1989
, punkt 333, och tribunalens dom av den 12 oktober 2011 i mål T‑224/10, Association belge des consommateurs test-achats mot kommissionen, REU 2011, s. II‑7177, punkt 71). Sökandena har inte utvecklat grunden avseende åsidosättande av deras rätt till försvar på ett sådant sätt att tribunalen kan identifiera föremålet för talan, varför denna invändning ska lämnas utan avseende.
Sökandena har, vad gäller åsidosättandet av artikel 2.7 c andra stycket i grundförordningen, gjort gällande att kommissionen samma dag som den lade fram förslaget om marknadsekonomisk status hade tillgång till samtliga detaljerade uppgifter som behövdes för att beräkna sökandenas dumpningsmarginal, med eller utan marknadsekonomisk status, i Kina eller i ett jämförbart land.
Sökanden preciserade under förhandlingen, som svar på en fråga från tribunalen, att fristen på tre månader i sig inte var av betydelse, utan det var skyddet för de exporterande tillverkarnas rättigheter som var viktigt.
I artikel 2.7 c andra stycket i grundförordningen föreskrivs att beslut om huruvida en tillverkare verkar under marknadsekonomiska förhållanden ”ska fattas inom tre månader efter det att undersökningen har inletts, efter särskilt samråd med rådgivande kommittén och efter det att gemenskapsindustrin har givits möjlighet att yttra sig”och att ”[d]etta beslut ska förbli gällande under hela undersökningen”.
Till skillnad från vad sökandena har hävdat har tribunalen, i domarna i de ovan i punkt 64 nämnda målen Nanjing Metalink mot rådet, Shanghai Excell M&E Enterprise och Shanghai Adeptech Precision mot rådet, och i dom av den 8 november 2011 i mål T‑274/07, Zhejiang Harmonic Hardware Products mot rådet (ej publicerad i rättsfallssamlingen), inte bedömt att
ratio legis
för artikel 2.7 c andra stycket i grundförordningen motiverar att en förordning som inför slutgiltiga antidumpningstullar ogiltigförklaras i förhållande till ett företag varje gång kommissionen har kunnat ha kännedom om hur ett beslut om marknadsekonomisk status påverkar beräkningen av detta företags dumpningsmarginal och av det enkla skälet att sådan kännedom förelåg vid tidpunkten då beslutet om marknadsekonomisk status fattades. Det ska framhållas, såsom rådet har gjort, att det inte föreligger någon direkt koppling mellan tremånadersfristen i artikel 2.7 c andra stycket i grundförordningen och kommissionens eventuella kännedom om hur ett beslut om marknadsekonomisk status kommer att inverka på ett företags dumpningsmarginal.
I grundförordningen föreskrivs inte heller att beslutet om marknadsekonomisk status måste fattas vid en tidpunkt då kommissionen inte har kännedom om de uppgifter som gör det möjligt för den att ta reda på hur ett beslut om marknadsekonomisk status kommer att inverka på ett företags dumpningsmarginal. Härvid kan det inte uteslutas att, även om beslutet om marknadsekonomisk status fattas inom fristen, kommissionen antar ett sådant beslut trots att den redan förfogar över de uppgifter som gör det möjligt för den att beräkna hur beslutet om marknadsekonomisk status kommer att påverka det berörda företagets dumpningsmarginal.
Under alla förhållanden följer det av domstolens dom av den 1 oktober 2009 i mål
C-141/08 P, Foshan Shunde Yongjian Housewares & Hardware mot rådet (REG 2009, s. I-9147)
, att domstolen, mot bakgrund av legalitetsprincipen och principen om god förvaltningssed, och med förbehåll för de processuella skyddsreglerna i grundförordningen, avser att prioritera en korrekt tillämpning av de materiella villkoren i artikel 2.7 c i grundförordningen framför ett krav på att beslutet om marknadsekonomisk status ska vara oföränderligt eller att det vid den tidpunkt då ett beslut om marknadsekonomisk status fattas inte får föreligga kännedom om hur beslutet kommer att påverka ett företags dumpningsmarginal.
Såsom tribunalen erinrade om i domen i det ovan i punkt 70 nämnda målet Zhejiang Harmonic Hardware Products mot rådet (punkt 39), fann domstolen nämligen i domen i det ovan i punkt 72 nämnda målet Foshan Shunde Yongjian Housewares & Hardware mot rådet, att mot bakgrund av legalitetsprincipen och principen om god förvaltningssed kan artikel 2.7 c i grundförordningen inte tolkas på ett sätt som tvingar kommissionen att föreslå rådet slutliga åtgärder som vidmakthåller ett fel som begåtts vid den inledande bedömningen av de materiella villkoren till förfång för det berörda företaget. Om kommissionen under utredningens gång blir varse att ett företag, tvärtemot vad den ursprungligen bedömt, uppfyller de villkor som föreskrivs i artikel 2.7 c första stycket i grundförordningen, åligger det den således att dra lämpliga slutsatser härav och samtidigt se till att de processuella skyddsreglerna i grundförordningen iakttas (domen i det ovan i punkt 72 nämnda målet Foshan Shunde Yongjian Housewares & Hardware mot rådet, punkterna 111 och 112).
Mot bakgrund av övervägandena ovan ska det konstateras att även om alla beslut om marknadsekonomisk status, enligt ordalydelsen i artikel 2.7 c andra stycket, i princip ska fattas inom tre månader från inledandet av undersökningen, och även om den valda lösningen ska förbli gällande under hela undersökningen, är det ändock så att, på unionsrättens nuvarande stadium, enligt unionsdomstolens tolkning av denna bestämmelse, vilken det erinras om ovan i punkterna 70 och 73, dels det faktum att ett beslut fattas efter fristens utgång inte i sig räcker för att en förordning som inför en antidumpningstull ska ogiltigförklaras, dels ett sådant beslut kan ändras under förfarandets gång om det visar sig vara felaktigt.
I det aktuella fallet fattades det slutgiltiga beslutet om att avslå sökandenas ansökningar om marknadsekonomisk status inte inom den tremånadersfrist som föreskrivs i artikel 2.7 c andra stycket i grundförordningen. Meddelandet om att inleda förfarandet offentliggjordes nämligen i
Europeiska unionens officiella tidning
den 18 februari 2010 och det slutgiltiga beslutet att inte bevilja marknadsekonomisk status föreslogs den 2 september 2010 och bekräftades den 12 oktober 2010.
Det framgår vidare av handlingarna i målet att sökandenas svar på antidumpningsfrågeformuläret ingavs till kommissionen den 7 respektive den 10 maj 2010 och att kontrollbesöken ägde rum mellan den 23 juni och den 12 juli 2010. Kontrollbesöken i det jämförbara landet skedde under den sista veckan i augusti 2010. Endast de besök som avsåg sökandenas exportförsäljning till unionen via deras närstående bolag hade ännu inte ägt rum. Enligt sökandena framgår det av tidföljden av de angivna omständigheterna att kommissionen, när den tillkännagav sitt förslag att avslå deras ansökningar om marknadsekonomisk status, hade tillgång till samtliga handlingar och uppgifter för att kunna beräkna sökandenas antidumpningsmarginal, såväl för det fall de skulle ha getts marknadsekonomisk status som för det fall de inte skulle ha getts sådan status.
Rådets argument, vilket stöds av kommissionen, att kommissionen inte då den skickade informationsdokumentet om marknadsekonomisk status till sökandena kunde bedöma hur beslutet om sådan status skulle komma att påverka dumpningsmarginalen, kan således inte godtas.
Det ska härvid erinras om att möjligheten att frågan om beviljande av marknadsekonomisk status avgörs i förhållande till dess påverkan på beräkningen av dumpningsmarginalen, inte innebär att det krävs en exakt kunskap om denna marginal, beräknad på grundval av uppgifter om sökandenas normalvärde, utan det krävs endast att kännedom finns om uppgifter avseende den inverkan ett beviljande av marknadsekonomisk status kan få på denna marginal enligt de båda möjliga beräkningsmetoderna.
Även om det antas att det faktum att kommissionen på grund av åsidosättandet av tremånadersfristen enligt artikel 2.7 c andra stycket i grundförordningen har kunnat ha kännedom om hur beslutet om sökandenas marknadsekonomiska status skulle påverka bolagens dumpningsmarginal kan vara av betydelse, i den mån det anses att kommissionen kan ha varit påverkad av denna kunskap när den fattade sitt beslut, ska det dock, med hänsyn till ovanstående resonemang, konstateras att sökandena inte har visat att den angripna förordningen skulle kunna ha haft ett annat innehåll om det fel som förfarandet för antagandet av beslutet om marknadsekonomisk status påstås ha varit behäftat med inte hade förekommit.
Sökandenas argument enligt vilket kommissionen fattade sitt beslut om avslag på sökandenas ansökningar om marknadsekonomisk status utifrån vad kommissionen visste om hur beslutet skulle påverka bolagens dumpningsmarginal och att beslutet skulle kunna ha blivit ett annat om kommissionen inte hade förfogat över den informationen, kan inte godtas.
Endast kunskapen i sig om hur ett beslut om marknadsekonomisk status skulle påverka ett företags dumpningsmarginal innebär nämligen inte nödvändigtvis att ett sådant beslut – och följaktligen den angripna förordningen – skulle kunna ha haft ett annat innehåll om beslutet hade fattats inom tremånadersfristen i artikel 2.7 c i grundförordningen.
Även om kommissionen förfogar över uppgifter som gör att den kan beräkna dumpningsmarginalen för en viss tillverkare vid den tidpunkt då den fattar beslut om huruvida tillverkaren ska beviljas marknadsekonomisk status, kvarstår alltid möjligheten att beslutet – och den förordning som inför slutgiltiga antidumpningstullar – inte skulle kunna ha varit annorlunda.
Så skulle kunna vara fallet om det var uppenbart att en sådan tillverkare inte skulle kunna beviljas marknadsekonomisk status på grund av att kommissionen med fog hade fastslagit att tillverkaren inte uppfyllde kraven för beviljande av marknadsekonomisk status i artikel 2.7 c i grundförordningen, och att förutsättningarna för att kunna införa antidumpningstullar förelåg.
Kommissionens bedömning av huruvida kriterierna för beviljande av marknadsekonomisk status har uppfyllts ska prövas inom ramen för den tredje grunden.
Sökandena har i förevarande mål begränsat sig till att påstå att den omständigheten att kommissionen hade tillgång till samtliga handlingar och uppgifter för att kunna beräkna sökandenas antidumpningsmarginal ”påverkar opartiskheten hos kommissionens därpå följande beslut om markandsekonomisk status”och att ”detta i vart fall ger upphov till grundade och rimliga misstankar om att kommissionen möjligtvis beslutade att avslå sökandenas ansökningar om marknadsekonomisk status, inte på grundval av en objektiv prövning av dessa ansökningar i sak, utan därför att kommissionen önskade införa en antidumpningstull på sökandenas import”.
Vidare har sökandena inte lämnat någon upplysning om vilka delar av beslutet om marknadsekonomisk status som skulle kunna ha utformats på ett annat sätt om kommissionens beslut hade fattats inom tremånadersfristen eller hade fattats helt utan kännedom om beslutets inverkan på dumpningsmarginalen.
Sökandena har endast gjort gällande att ”om deras ansökningar om marknadsekonomisk status hade beviljats … hade deras dumpningsmarginal – på grundval av en jämförelse mellan deras exportförsäljning och deras lönsamma inhemska försäljning i Kina – varit 0,01 procent, det vill säga under miniminivån på 2 procent”och att ”kommissionen följaktligen hade varit helt medveten om verkan av dess beslut om ansökningarna om marknadsekonomisk status på resultatet av undersökningen, eftersom beviljande av marknadsekonomisk status skulle ha lett till att undersökningen avslutades med avseende på sökandena”.
Sökandena har tillagt att ”om kommissionen när den antog sitt beslut om ansökningarna om marknadsekonomisk status inte känt till att dumpningsmarginalen låg under miniminivån (för det fall marknadsekonomisk status hade beviljats) eller att den var mycket hög på grund av normalvärdet i det jämförbara landet (för det fall marknadsekonomisk status inte hade beviljats), kan det inte uteslutas att [kommissionen] använt sitt utrymme för skönsmässig bedömning på ett annat sätt än vad den gjort i samband med undersökningen”.
Sökandena har härav dragit slutsatsen att ”det är möjligt att avslaget på deras ansökningar om marknadsekonomisk status i det aktuella fallet avgjordes ”i förhållande till dess inverkan på beräkningen av dumpningsmarginalen”.
Även om det skulle antas att sökandena med sina argument avsett att visa att det förekommit maktmissbruk från kommissionens sida, kan dessa argument inte godtas. Det framgår av fast rättspraxis att ett beslut eller en rättsakt från unionen innebär maktmissbruk endast om det på grundval av objektiva, relevanta och samstämmiga uppgifter kan antas att den har antagits för att uppnå andra mål än de som angetts (domstolens dom av den 11 juli 1990 i mål
C-323/88, Sermes, REG 1990, s. I-3027
, punkt 33, förstainstansrättens dom av den 18 september 1995 i mål
T-167/94, Nölle mot rådet och kommissionen, REG 1995, s. II-2589
, punkt 66, och av den 15 oktober 1998 i mål
T-2/95, Industrie des poudres sphériques mot rådet, REG 1998, s. II-3939
, punkt 376). Sökandena har dock inte tillhandahållit några sådana uppgifter.
Sökandena anser dessutom att deras eget agerande inte hade kunnat leda till att kommissionen försenades när den antog sitt beslut om deras ansökningar om marknadsekonomisk status, som kommissionen och rådet har hävdat, eftersom kommissionen själv hade insisterat på att uppgifterna om dumpningen skulle inges samtidigt som den genomförde sin prövning av sökandenas ansökningar om marknadsekonomisk status och den hade begärt kompletterande uppgifter.
Frågan om ansvaret för förseningen saknar emellertid betydelse i förevarande fall och ska således inte prövas.
Talan kan följaktligen inte vinna bifall såvitt avser den första grunden.
Den andra grunden: åsidosättande av de väsentliga formkrav som stadgas i artikel 2.7 c andra stycket i grundförordningen, samt åsidosättande av rätten till försvar
Denna grund har två delar, vilka avser huruvida den rådgivande antidumpningskommittén faktiskt hade hörts respektive åsidosättande av rätten till försvar.
Grundens första del: huruvida den rådgivande antidumpningskommittén faktiskt hade hörts
Sökandena har hävdat att kommissionen inte lämnat ”vissa nödvändiga uppgifter till [den] rådgivande antidumpningskommittén”och att den ”vilselett [kommittén]” genom att till den lämna ett förslag om marknadsekonomisk status med ”allvarliga oriktigheter och utelämnanden” och genom att göra en felaktig framställning av sökandenas yttrande över kommissionens förslag, vilket lett till att kommittén inte kunnat yttra sig med en fullständig kännedom om omständigheterna.
Det ska inledningsvis konstateras att domstolen i sin dom av den 7 maj 1991 i mål
C-69/89, Nakajima mot rådet, REG 1991, s. I-2069
; svensk specialutgåva, volym 11, s. I‑149), punkterna 48–51, slagit fast att fysiska eller juridiska personer inte med framgång kan åberopa ett påstått åsidosättande av regler vars syfte inte är att skydda enskilda utan att organisera det interna arbetet för att uppnå en god administration. Till dessa regler hör regler om iakttagande av en frist som tillkommit för att en preliminär dagordning för att rådsmöte ska kunna upprättas eller för att samtliga språkversioner ska finnas tillgängliga den dag då en förordning antas.
Detta innebär emellertid inte att en enskild aldrig med framgång kan åberopa åsidosättande av en handläggningsregel för den beslutsprocess som leder till antagandet av en unionsrättsakt. Det ska nämligen göras en åtskillnad bland de handläggningsregler som avser en institutions interna förfaranden – mellan dem som fysiska och juridiska personer inte med framgång kan åberopa vid åsidosättande, eftersom de endast avser sådana interna förfaranden vid institutionen som inte kan påverka deras rättsliga situation – och dem som tvärtemot kan åberopas vid åsidosättande, då de kan ge upphov till rättigheter och utgör en rättssäkerhetsfaktor för de berörda personerna.
Åsidosättande av en regel avseende hörande av en kommitté kan således inte medföra att institutionens slutliga beslut blir rättsstridigt annat än om detta åsidosättande är tillräckligt betydande och har en negativ inverkan på den rättsliga och faktiska situationen för den part som har åberopat ett förfarandefel.
Hörande av en kommitté utgör nämligen ett väsentligt formkrav som påverkar lagenligheten av en akt som antagits efter det att kommittén hörts om det kan visas att den omständigheten att vissa väsentliga uppgifter inte lämnats till kommittén medfört att denna inte har kunnat yttra sig med full kännedom om saken, det vill säga utan att ha vilseletts i en väsentlig fråga genom oriktigheter eller utelämnanden (se, för ett liknande resonemang, tribunalens dom av den 17 februari 2011 i mål T‑122/09, Zhejiang Xinshiji Foods och Hubei Xinshiji Foods mot rådet, ej publicerad i rättsfallssamlingen, punkt 104 och där angiven rättspraxis).
Detta är inte fallet när de handlingar som inte lämnats till kommittén, eller som lämnats för sent, inte innehåller några för bedömningen viktiga omständigheter eller sådana omständigheter som inte tidigare angetts i de handlingar som lämnats till kommittén vid sammankallandet. I ett sådant fall påverkar nämligen den uteblivna eller för sent lämnade handlingen från kommissionen inte resultatet av konsultationsförfarandet.
En sådan underlåtenhet medför således inte att hela det administrativa förfarandet blir felaktigt och att lagenligheten av den slutliga akten därför kan ifrågasättas (se, för ett likande resonemang, domen i det ovan i punkt 99 nämnda målet Zhejiang Xinshiji Foods och Hubei Xinshiji Foods mot rådet, punkt 105, och där angiven rättspraxis).
Möjligheten att ett åsidosättande av reglerna för hörande av en kommitté kan påverka lagenligheten av den akt som slutligen antas påverkas inte heller av den omständigheten att kommitténs yttrande inte är tvingande.
I det aktuella fallet skickade kommissionen sitt preliminära informationsdokument avseende ansökningarna om marknadsekonomisk status den 2 september 2010, samtidigt till sökandena och till den rådgivande antidumpningskommittén. Kommissionen fastställde fristen för sökandena att yttra sig till den 12 september 2010. Kommissionen beviljade, efter en begäran från sökandena, en förlängning av fristen till och med den 16 september 2010. Den rådgivande antidumpningskommittén hade sitt sammanträde den 14 september 2010. Den 17 september 2010 inkom sökandena med sina preliminära yttranden över det preliminära informationsdokumentet. Utfrågningen hölls samma dag. Den 21 september 2010 skickade kommissionen, efter att ha inlett en analys och en fullständig utvärdering av ansökan om marknadsekonomisk status, en sammanfattning av de yttranden som sökandena avgett avseende informationsdokumentet om marknadsekonomisk status och vid utfrågningen, till den rådgivande antidumpningskommittén. Kommissionen fastställde även den rådgivande antidumpningskommitténs frist för att avge sitt yttrande till den 24 september 2010. Under förhandlingen vid tribunalen preciserade rådet, som svar på en fråga, att ledamöterna i nämnda rådgivande kommitté hade tillgång till handlingarna i ärendet och att de kunde begära att kommissionen överlämnade vissa handlingar som den inhämtat under undersökningen. Enligt sökandena får ledamöterna i kommittén endast tillgång till sammanfattningen. Sökandena har således betonat betydelsen av denna sammanfattning.
Det ska, i likhet med vad rådet har hävdat, för det första konstateras att sökandena inte har lagt fram några bevis vad gäller det sätt på vilket kommissionen skulle ha vilselett den rådgivande antidumpningskommittén, för det andra, att de inte har angett vilka de ”allvarliga oriktigheter och utelämnanden”är som de har åberopat, för det tredje att de inte har angett varför framställningen av deras yttranden i förslaget till marknadsekonomisk status är felaktig, och för det fjärde att de inte har förklarat hur kommissionen ”hindrats i sin möjlighet att ändra förslaget mot bakgrund av deras yttranden”.
Det framgår till att börja med av handlingarna i målet att sökandena inte iakttog fristen, vilken förlängts till och med den 16 september 2010, för att inkomma med yttrande om informationsdokumentet om marknadsekonomisk status (se punkt 103 ovan). Sökandena har vidare, i sina yttranden som ingavs genom e‑postmeddelande den 17 september 2010, angett att de i dessa yttranden analyserat samtliga kommissionens anmärkningar och att ”då nödvändiga uppgifter för att visa att APP[-koncernens] förklaringar var välgrundade inte var tillgängliga när [koncernen] var ålagd att yttra sig [hade denna] angett”att ”en ny skrivelse [skulle komma] att skickas den 27 september 2010, när [APP-koncernen] skulle ha tillgång till samtliga nödvändiga handlingar”. Det fullständiga och reviderade yttrandet ingavs slutligen av sökandena den 28 oktober 2010.
Sökandena kunde således inte heller göra gällande att den omständigheten att kommissionen inte inväntade deras yttranden om det preliminära informationsdokumentet innan den kontaktade den rådgivande antidumpningskommittén eller att den under alla omständigheter inte sköt upp diskussonen om förslaget till ett senare sammanträde med kommittén, efter det att den tagit emot och analyserat dessa yttranden, utgör ett sådant åsidosättande av en väsentlig formföreskrift som anges i artikel 2.7 c i grundförordningen och som påverkar den angripna förordningens lagenlighet.
Det framgår för övrigt av undersökningen av sökandenas yttrande om informationsdokumentet av den 2 september 2010 och av den handling som kommissionen skickade den 21 september 2010 till ledamöterna i den rådgivande antidumpningskommittén att kommissionen inte hade lämnat ett förslag om marknadsekonomisk status med ”allvarliga oriktigheter och utelämnanden” till kommittén. Kommissionen har härvidlag upprättat en sammanfattning av sökandenas yttranden avseende de tre första villkoren för beviljande av marknadsekonomisk status och därvid återgett de delar som var nya i förhållande till vad som angavs i det preliminära informationsdokumentet av den 2 september 2010.
Den rådgivande antidumpningskommittén har således inte blivit vilseledd på någon väsentlig punkt genom oriktigheter eller utelämnanden och har varit i stånd att avge sitt yttrande med full kännedom om ärendet.
Talan kan följaktligen inte vinna bifall såvitt avser den andra grundens första del.
Grundens andra del: åsidosättande av rätten till försvar
Sökandena har i förevarande mål gjort gällande att deras rätt till försvar och deras rätt till ett korrekt förfarande har åsidosatts, eftersom kommissionen, den 2 september 2010, samtidigt skickade en kopia av utkastet avseende dess förslag till den rådgivande antidumpningskommittén och informationsdokumentet om marknadsekonomisk status till sökandena.
De gör härvidlag gällande att kommissionen den 2 september 2010 redan hade beslutat att avslå deras ansökningar om marknadsekonomisk status och att den inte alls hade någon avsikt att analysera deras yttranden innan den lämnade ett slutligt förslag till den rådgivande antidumpningskommittén, samt att kommissionen dessutom ”hade vägrat att korrigera det [preliminära] informationsdokumentet om marknadsekonomisk status” till följd av deras yttrande av den 16 september 2010.
Denna omständighet hade enligt sökandena ”antagligen påverkat de slutsatser som [kommissionen] hade kunnat dra av dessa yttranden”.
Det ska erinras om att ett sådant åsidosättande av rätten till försvar, om det skulle visa sig ha förekommit, utgör en oegentlighet i det administrativa förfarandet. Enligt fast rättspraxis kan en oegentlighet hänförlig till förfarandet leda till ogiltigförklaring eller delvis ogiltigförklaring av ett beslut endast om det visas att det administrativa förfarandet utan oegentligheten i fråga skulle ha kunnat leda till ett annat resultat, och att beslutet om ansökningarna om marknadsekonomisk status därmed hade kunnat få ett annat innehåll (se, för ett liknande resonemang förstainstansrättens domar av den 12 mars 2008 i mål
T-345/03, Evropaïki Dynamiki mot kommissionen, REG 2008, s. II-341
, punkt 147, och i mål T‑332/03, European Service Network mot kommissionen, ej publicerat i rättsfallssamlingen, punkt 130 och där angiven rättspraxis). Sökandena har emellertid inte anfört någon omständighet som kan visa att den påstådda oegentligheten hade kunnat påverka det aktuella beslutet.
Talan kan följaktligen inte vinna bifall såvitt avser den andra grundens andra del.
Talan ska således ogillas såvitt avser den andra grundens samtliga delar.
Den tredje grunden: uppenbart oriktig bedömning vad avser tillämpningen av artikel 2.7 c första stycket i grundförordningen och bristande motivering
Inledande synpunkter
Enligt fast rättspraxis ska vid tolkningen av en unionsbestämmelse inte bara dess lydelse beaktas, utan också sammanhanget och de mål som eftersträvas med de föreskrifter som den ingår i (se domstolens dom av den 7 juni 2005 i mål
C-17/03, VEMW m.fl., REG 2005, s. I-4983
, punkt 41 och där angiven rättspraxis).
När det inte är möjligt att genom en bokstavstolkning och en historisk tolkning av en förordning, och i synnerhet av en av dess bestämmelser, fastställa dess exakta räckvidd, finns det anledning att tolka den aktuella förordningen utifrån dess ändamål och allmänna systematik (se, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den 31 mars 1998 i de förenade målen
C-68/94 och C-30/95, Frankrike m.fl. mot kommissionen, REG 1998, s. I-1375
, punkt 168, och förstainstansrättens dom av den 25 mars 1999 i mål
T-102/96, Gencor mot kommissionen, REG 1999, s. II-753
, punkt 148).
Det ska slutligen påpekas att beslutsdelen i en rättsakt inte kan skiljas från motiveringen, vilket innebär att beslutsdelen vid behov ska tolkas med beaktande av de skäl som föranledde att beslutet antogs (domstolens dom av den 15 maj 1997 i mål
C-355/95 P, TWD mot kommissionen, REG 1997, s. I-2549
, punkt 21).
Enligt artikel 2.7 c i grundförordningen gäller följande:
”I fråga om antidumpningsundersökningar rörande import från [Kina], ska normalvärdet bestämmas i enlighet med punkterna 1–6, om det på grundval av korrekt underbyggda ansökningar från en eller flera tillverkare som omfattas av undersökningen och i enlighet med de kriterier och förfaranden som anges i led c visas att marknadsekonomiska förhållanden råder för tillverkaren eller tillverkarna i samband med produktion och försäljning av den berörda likadana produkten. Om så inte är fallet ska de regler som anges i led a tillämpas.”
I artikel 2.7 c i grundförordningen preciseras att ”[e]tt krav enligt [artikel 2.7 b] måste göras skriftligen och innehålla tillräcklig bevisning [om] att tillverkarna är verksamma under marknadsmässiga förhållanden, det vill säga [bland annat om] företagens beslut om priser, kostnader och insatsvaror, exempelvis vad gäller råmaterial, kostnader för teknik och arbetskraft, produktion, försäljning samt investeringar, fattas som svar på marknadssignaler som återspeglar utbud och efterfrågan och utan ett större statligt inflytande i detta hänseende, och kostnader för de viktigaste insatsvarorna återspeglar i stort sett marknadsvärden”.
Det framgår av ovannämnda bestämmelser att bevisbördan åvilar den som vill erhålla marknadsekonomisk status enligt artikel 2.7 b i grundförordningen. Följaktligen ankommer det inte på unionsinstitutionerna att bevisa att tillverkaren inte uppfyller de villkor som föreskrivits för att tillerkännas sådan status. Däremot åligger det nämnda institutioner att bedöma huruvida de uppgifter som lämnats av den berörda tillverkaren är tillräckliga för att bevisa att villkoren i artikel 2.7 c första stycket i grundförordningen för att beviljas marknadsekonomisk status är uppfyllda, och det åligger unionsdomstolen att pröva huruvida något uppenbart fel begåtts vid denna bedömning (se, för ett liknade resonemang, domen i det ovan i punkt 64 nämnda målet Shanghai Excell M&E Enterprise och Shanghai Adeptech Precision mot rådet, punkt 83 och där angiven rättspraxis).
Av rättspraxis framgår även att unionsinstitutionerna, vid en bedömning av faktiska omständigheter av juridisk och politisk art i det ifrågavarande landet för att avgöra huruvida en exportör kan beviljas marknadsekonomisk status, förfogar över ett stort utrymme för skönsmässig bedömning. Därav följer att unionsdomstolens prövning av institutionernas bedömningar endast ska avse en kontroll av att reglerna för handläggning har följts, att de faktiska omständigheter som lagts till grund för det omtvistade valet är materiellt riktiga, att bedömningen av dessa omständigheter inte är uppenbart oriktig och att det inte förekommit maktmissbruk (se förstainstansrättens dom av den 28 oktober 2004 i mål
T-35/01, Shanghai Teraoka Electronic mot rådet, REG 2004, s. II-3663
, punkterna 48 och 49, och där angiven rättspraxis).
Det följer likaledes av fast rättspraxis att när unionsinstitutionerna förfogar över ett sådant utrymme för skönsmässig bedömning är iakttagandet av de garantier som ges av unionens rättsordning i de administrativa förfarandena av än mer grundläggande betydelse, och att bland dessa garantier förekommer särskilt skyldigheten för den behöriga institutionen att med omsorg och opartiskhet undersöka alla relevanta omständigheter i det aktuella fallet (domstolens dom av den 21 november 1991 i mål
C-269/90, Technische Universität München, REG 1991, s. I-5469
, punkt 14, svensk specialutgåva, volym 11, s. I‑453, och domen i det ovan i punkt 90 nämnda målet Nölle mot rådet och kommissionen, punkt 73).
I förevarande fall beviljades inte sökandena marknadsekonomisk status på grund av att de inte visat att de uppfyllde de tre första kriterierna i artikel 2.7 c första stycket i grundförordningen (se punkt 41 ovan), nämligen de kriterier som ska säkerställa att:
—
företagens beslut om priser, kostnader och insatsvaror, exempelvis vad gäller råmaterial, kostnader för teknik och arbetskraft, produktion, försäljning samt investeringar, fattas som svar på marknadssignaler som återspeglar utbud och efterfrågan och utan ett större statligt inflytande i detta hänseende, och kostnader för de viktigaste insatsvarorna återspeglar i stort sett marknadsvärden,
—
företagen har en enda uppsättning räkenskaper som är föremål för en självständig revision i överensstämmelse med internationella redovisningsstandarder och som tillämpas för alla ändamål,
—
företagens tillverkningskostnader och ekonomiska situation inte är föremål för betydande snedvridningar till följd av det tidigare icke-marknadsekonomiska systemet, särskilt vad gäller avskrivning av tillgångar, andra nedskrivningar, byteshandel och betalning genom skuldavskrivning.
Påstådd bristande motivering
Det framgår av rubriken till förevarande grund att sökandena även har åberopat bristande motivering, vilket de för övrigt inte angett i sin replik. Det ska härvid erinras om att det inte finns några särskilda formkrav för den kortfattade framställning av grunderna för talan som enligt artikel 44.1 c i rättegångsreglerna ska göras. Enligt rättspraxis ska emellertid de grunder som en sökande åberopar tolkas utifrån deras innehåll snarare än utifrån hur de kvalificeras (domstolens dom av den 15 december 1961 i de förenade målen
19/60, 21/60, 2/61 och 3/61, Fives Lille Cail m.fl. mot Höga myndigheten, REG 1961, s. 559
). Sökandena har emellertid inte framfört några argument som på ett tydligt sätt visar att motiveringen var bristfällig, såsom påståtts, varför denna invändning inte ska prövas. Tribunalen ska följaktligen endast pröva argumenten avseende uppenbart oriktiga bedömningar vid tillämpningen av artikel 2.7 c första stycket i grundförordningen.
Villkoren i artikel 2.7 c i grundförordningen är kumulativa, vilket innebär att om en tillverkare inte uppfyller ett av dessa villkor ska dennes ansökan om marknadsekonomisk status avslås (domen i det ovan i punkt 122 nämnda målet Shanghai Teraoka Electronic mot rådet, punkt 54).
Tribunalen ska först pröva den aktuella grundens tredje del, vilken avser det tredje kriteriet för beviljande av marknadsekonomisk status.
Grundens tredje del: det tredje kriteriet för beviljande av marknadsekonomisk status
Det framgår av skäl 39 i förordingen om preliminär antidumpningstull att:
”[U]ndersökningen [visade] att det förekom betydande snedvridningar i fråga om rätten till markanvändning som rörde de fyra närstående exporterande tillverkarna. Sådana snedvridningar tyder på att rätten till markanvändning inte beviljas eller upprätthålls i enlighet med marknadsekonomiska villkor. Vidare fastställdes det på plats att det föreligger betydande snedvridningar i fråga om beviljandet av lån till de fyra närstående exporterande tillverkarna från den kinesiska bank-/finanssektorn. Merparten av lånen beviljades av banker där staten har ett stort aktieinnehav och det finns tydliga indikationer på att finansinstituten tog hänsyn till den allmänna statliga industripolitiken när de fastställde gruppens kreditvärdighet, vilket ledde till att man beviljade lån till företag med en svag finansiell ställning. På grundval av ovanstående konstaterades därför att de fyra närstående exporterande tillverkarna inte har visat att de uppfyller kriterium 3.”
– Rätten till markanvändning
Kommissionen angav i sitt informationsdokument om marknadsekonomisk status, att
—
tilldelning av rätt till markanvändning är kopplad till ett uttryckligt investeringsåtagande från den part som ges dessa rättigheter, vilket innebär att om denne inte investerar inom en utsatt frist kan staten återta marken utan någon form av kompensation,
—
ingen kompensation ges till investeraren/bolaget vid tidpunkten för ordinarie uppsägning av markanvändningsavtalet; med andra ord förväntar sig staten att den privata investeraren i dessa fall genomför sina investeringar, det vill säga bygger fabriken och sedan lämnar alla tillgångar (byggnader, maskiner m.m.) till staten utan kostnad vid avtalets utgång,
—
det slutliga ansvaret för att godkänna koncessionerna för markanvändning vilar på den nationella plankommissionen och handelsministeriet,
—
Suzhou Industrial Park fastställde priset för markanvändningen i enlighet med tydliga instruktioner avseende metoder för fastställande av markpriser från Folkrepubliken Kinas statsråd,
—
dessa snedvridningar leder till slutsatsen att de aktuella bolagen inte fått rätt till markanvändning under marknadsekonomiska villkor.
Det framgår av skäl 46 i förordningen om preliminär antidumpningstull att APP-koncernen, i vilken sökandena ingår, hade gjort gällande att ”de snedvridningar som fastställts i frågan om rätten till fördelning av markanvändning inte är specifika för Kina utan även existerar i Europa, eftersom detta är restriktioner som införs av de myndigheter som ansvarar för att locka till sig investerare och säkerställa att investeringar uppfyller tillämpliga, föreskrivna krav”.
Sökandena har inom ramen för förevarande talan för det första hävdat att de påstådda snedvridningarna i fråga är vanligt förekommande i länder med marknadsekonomi. De anser för det andra att markpriserna i industriområden alltid, och i alla länder, fastställs av myndigheterna och att dessa myndigheter överallt ställer krav innan de godkänner industriprojekt.
Sökandena har nöjt sig med att till stöd för sin argumentation hänvisa till den bevisning de framlagt tillsammans med de yttranden de ingivit avseende sina ansökningar om marknadsekonomisk status av den 28 oktober 2010 och till bilagor till sin replik.
I likhet med vad rådet konstaterat, finner tribunalen att sökandena inte har invänt mot kommissionens slutsatser, som innebär att de getts rätt till markanvändning till villkor som inte motsvarar marknadsvärdet och att staten varit inblandad i fastställandet av priset för denna rätt.
De har även uttryckligen medgett att en undersökning om marknadsekonomisk status inte har till syfte att fastställa huruvida snedvridningar också kan förekomma inom unionen, vilket kommissionen har påpekat i skäl 46 i förordningen om preliminär antidumpningstull.
Det ska erinras om att enligt artikel 21 i domstolens stadga och artikel 44.1 c i tribunalens rättegångsregler ska ansökan innehålla en kortfattad framställning av de åberopade grunderna. Dessa uppgifter ska vara så klara och precisa att svaranden kan förbereda sitt försvar och att tribunalen kan pröva talan, i förekommande fall utan att ha tillgång till andra uppgifter. I syfte att säkerställa rättssäkerheten och en god rättskipning kan en talan med hänsyn till dessa bestämmelser endast tas upp till sakprövning om de väsentliga, faktiska och rättsliga, omständigheter som talan grundas på, åtminstone kort men på ett konsekvent och begripligt sätt, framgår av innehållet i själva ansökan. Innehållet i en ansökan kan visserligen understödjas och kompletteras på särskilda punkter genom hänvisning till specifika avsnitt i bifogade handlingar, men en generell hänvisning till andra handlingar kan, även om dessa handlingar bifogas ansökan, inte kompensera att sådana väsentliga delar av den rättsliga argumenteringen som enligt ovan återgivna bestämmelser ska återfinnas i själva ansökan saknas (se, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den 13 december 1990 i mål
C-347/88, kommissionen mot Grekland, REG 1990, s. I-4747
, punkt 23, och av den 31 mars 1992 i mål
C-52/90, kommissionen mot Danmark, REG 1992, s. I-2187
, punkterna 17–19). Det framgår dock inte klart av sökandenas inlagor vilka faktiska och rättsliga omständigheter de har anfört till stöd för denna anmärkning. Sökandena har nöjt sig med att argumentera för denna grund genom att hänvisa till bilagor, varför förevarande invändning ska avvisas.
– Lånen
Det framgår av informationsdokumentet om marknadsekonomisk status att kommissionen, efter att ha undersökt sökandenas och APP-koncernens kreditvärdighet, ansåg att det var svårt att veta på vilka grunder de statliga kinesiska bankerna hade utvärderat APP-koncernens kreditvärdighet, eftersom bolagen i koncernen hade allvarliga svårigheter att återbetala sina lån, inte hade uppfyllt vissa av sina åtaganden mot dessa banker och att dessa likväl inte vidtagit några åtgärder. Kommissionen konstaterade även att bankerna lånade ut pengar trots allvarliga likviditetsproblem och finansieringsproblem samt svårigheter att skaffa kapital. Kommissionen konstaterade att de statliga kinesiska banker som tillhandhöll APP-koncernen kapital i allmänhet inte ansåg att koncernens kritiska finansiella situation utgjorde ett problem.
Kommissionen drog därefter följande slutsats:
”Av det anförda framgår klart att det i det aktuella fallet förekommer betydande snedvridning vad avser de lån som ges av den kinesiska bank- och finanssektorn. De lån som getts på icke-kommersiella grunder har dessutom verkningar med avsevärd räckvidd. Det förefaller nämligen tveksamt om bolaget skulle ha funnits utan dessa lån. Huvuddelen av lånen har getts av banker i vilka staten ägde en betydande andel. Detta slag av snedvridningar är kännetecknande för ett beteende som inte står i överensstämmelse med en marknadsekonomi och det framgår härav tydligt att bolaget inte får lån på marknadsekonomiska villkor utan med hänsyn till regeringens allmänna industripolitik.”
Det framgår av skäl 39 i förordningen om preliminär antidumpningstull att ”[m]erparten av lånen beviljades av banker där staten har ett stort aktieinnehav och det finns tydliga indikationer på att finansinstituten tog hänsyn till den allmänna statliga industripolitiken när de fastställde gruppens kreditvärdighet, vilket ledde till att man beviljade lån till företag med en svag finansiell ställning”.
Det framgår vidare av skäl 47 i förordningen om preliminär antidumpningstull att APP-koncernen dels ”hävdade … att kommissionens slutsatser [var] spekulativa”, dels ”att de snedvridningar som kommissionen konstaterat på sin höjd skulle kunna vara subventioner” och ”att eftersom det pågår en parallell antisubventionsundersökning, kan dessa påstådda subventioner inte utgöra en grund för att avslå en ansökan om marknadsekonomisk status”.
Det ska för det första konstateras att sökandena inte har förnekat de snedvridningar som kommissionen upptäckt och att de inte anfört några bevis till stöd för sitt påstående att kommissionens slutsatser enbart var spekulativa.
Det framgår, vad gäller argumentet att dessa snedvridningar ”uppenbarligen utgjorde subventioner”som endast behövde kompenseras genom utjämningstullar, av skäl 47 i förordningen om preliminär antidumpningstull att kommissionen lagt märke till att ”det vid bedömningen av [ansökan om] marknadsekonomisk status fastställdes att det förelåg snedvridningar när det gäller den kinesiska bank-/finanssektorns beviljande av lån”. Kommissionen ansåg följaktligen att ”det [var] en snedvridning till följd av det tidigare icke-marknadsekonomiska systemet som inte på något sätt ha[de] att göra med om verkan av sådana handlingar kan betraktas som utjämningsbara subventioner eller inte”.
Sökandena har i allmänna ordalag hänvisat till sin skrivelse av den 8 juni 2010, i vilken de gjorde gällande att en subvention inte kunde utgöra grund för att avslå deras ansökningar om marknadsekonomisk status, utan att ge mer utförliga förklaringar.
Det framgår av APP-koncernens yttranden i nämnda skrivelse, vilka sammanfattats i skäl 48 i förordningen om preliminär antidumpningstull, att APP-koncernen ansåg att ”gruppen av kinesiska exporterande tillverkare måste beviljas marknadsekonomisk status för att undvika dubbelräkning till följd av den parallella antisubventionsundersökningen”. APP-koncernen hävdade att ”statliga subventioner ingår i bedömningen av marknadsekonomisk status, [vilka] påverkar resultaten av bedömningen av marknadsekonomisk status och därmed kommer att behandlas i den parallella antisubventionsundersökningen”. APP-gruppen åberopade även proportionalitetsprincipen och rätten till god förvaltning.
Kommissionen angav i skäl 49 i förordningen om preliminär antidumpningstull varför den inte godtog dessa argument, nämligen, för det första, därför att ”[d]et faktum att det för närvarande pågår en antisubventionsundersökning [inte] fråntar ... den undersökande myndigheten skyldigheten att säkerställa att villkoren för att bevilja marknadsekonomisk status är uppfyllda”. För det andra ”regleras frågan om ’dubbelräkning’ av antidumpnings- och utjämningstullar av bestämmelserna i den relevanta [unions]lagstiftningen, framför allt artikel 14.1 i grundförordningen och artikel 24.1 andra stycket i rådets förordning (EG) nr 597/2009 av den 11 juni 2009 om skydd mot subventionerad import från länder som inte är medlemmar i [unionen], och är inte beroende av om exportören i fråga beviljas marknadsekonomisk status eller inte”, och ”[e]ftersom den föreslagna preliminära antidumpningstullen för samtliga kinesiska samarbetsvilliga parter grundas på nivån för undanröjande av skada och inte på dumpningsmarginalen, är hur som helst varje påstående om dubbelräkning ogiltigt”.
Det framgår här av handlingarna i målet att sökandena inte har ifrågasatt dessa slutsatser.
Sökandena har påpekat att de även, i sin skrivelse av den 8 juni 2010, förklarat att enligt WTO-rätten, närmare bestämt artikel 32.1 i WTO-avtalet, kan endast två utjämningsåtgärder förekomma mot subventioner, nämligen WTO:s tvistlösningsförfarande och utjämningstullar. De sistnämnda kan endast tas ut efter det att en undersökning avseende subventioner ägt rum. Unionsinstitutionerna kan följaktligen inte ensidigt bestraffa bolag som erhåller subventioner genom att avslå deras ansökan om marknadsekonomisk status i en antidumpningsundersökning och utan att pröva huruvida dessa subventioner är rättsstridiga eller kan bli föremål för utjämningsåtgärder.
Det följer av fast rättspraxis att WTO-avtalen, med hänsyn till beskaffenhet och systematik, i princip inte ingår bland de regler som unionsdomstolarna ska beakta när de prövar lagenligheten av unionsinstitutionernas rättsakter i enlighet med artikel 230 första stycket EG (se, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den 23 november 1999 i mål
C-149/96, Portugal mot rådet, REG 1999, s. I-8395
, punkt 47, och av den 9 januari 2003 i mål
C-76/00 P, Petrotub och Republica mot rådet, REG 2003, s. I-79
, punkt 53).
Om unionen avsett att fullgöra en särskild förpliktelse vilken den åtagit sig inom ramen för WTO, eller om en unionsrättsakt innehåller en uttrycklig hänvisning till vissa bestämmelser i WTO-avtalen, åvilar det emellertid unionsdomstolarna att pröva lagenligheten av unionsrättsakten i fråga med hänsyn till WTO:s regler (se, för ett liknande resonemang, domstolens dom i de ovan i punkt 147 nämnda målen Portugal mot rådet, punkt 49, och Petrotub och Republica mot rådet, punkt 54, och av den 27 september 2007 i mål
C-351/04, Ikea Wholesale, REG 2007, s. I-7723
, punkt 30).
Tribunalen ska därför pröva om så är fallet i förevarande mål.
Denna fråga ska dock besvaras nekande.
För det första utgör inte artikel 2.7 c första stycket tredje strecksatsen i grundförordningen ett genomförande av artikel 32.1 i WTO-avtalet.
För det andra hänvisas i beslutet om marknadsekonomisk status inte heller uttryckligen till särskilda bestämmelser i WTO-avtalen, inbegripet avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder.
För det tredje antas beslut om marknadsekonomisk status efter det att det fastställts om kriterierna för beviljande, såsom de anges i artikel 2.7 c första stycket i grundförordningen, är uppfyllda. De antas inte efter det att det fastställts att det förekommer dumpning eller subventioner. De är inte oupplösligt förbundna med de omständigheter som utgör dumpning eller subvention. Ett beslut om marknadsekonomisk status utgör följaktligen inte en särskild åtgärd i den mening som avses i artikel 32.1 i WTO-avtalet.
Av det anförda följer att det saknas grund för sökandenas påstående att beslutet om marknadsekonomisk status antogs i strid med artikel 32.1 i WTO-avtalet.
Härav följer att unionsinstitutionerna inte gjorde någon oriktig bedömning när de tillämpade artikel 2.7 c första stycket i grundförordningen och slog fast att sökandena inte uppfyllde det tredje kriteriet för att beviljas marknadsekonomisk status.
Det saknas anledning att undersöka det första och det andra kriteriet för beviljande av marknadsekonomisk status, eftersom det tredje kriteriet inte är uppfyllt i det aktuella fallet och villkoren i artikeln är kumulativa.
Talan kan således inte vinna bifall såvitt avser den tredje grundens tredje del och ska således ogillas såvitt avser denna grund i dess helhet.
Den fjärde grunden: orättvist och partiskt genomförande av undersökningen och en orimlig bevisbörda.
Förevarande grund består av två delar. Den första delen avser påstått åsidosättande av principen om god förvaltningssed och den andra delen påstått åsidosättande av artikel 18.1, 18.3 och 18.6 i grundförordningen.
Grundens första del: påstått åsidosättande av principen om god förvaltningssed
Sökandena har med denna delgrund hävdat att kommissionen åsidosatte principen om god förvaltningssed, dels genom att ålägga dem en orimlig bevisbörda vid bedömningen av deras ansökningar om marknadsekonomisk status, dels genom att ändra sin motivering vad gäller ett bolags skyldighet att se till att dess bokföring stämmer överens med verksamheten när kommissionens påståenden ifrågasatts. Ansökningarna om marknadsekonomisk statuts bedömdes för övrigt inte opartiskt och rättvist.
Vad gäller argumentet att ansökningarna om marknadsekonomisk status inte bedömdes opartiskt och rättvist så har sökandena inte på något sätt utvecklat denna invändning. Den ska således avvisas med stöd av artikel 44.1 c i rättegångsreglerna. Den omständigheten att sökandena anser att de förklaringar som unionsinstitutionerna lämnat inte är tillfredsställande visar på intet sätt att dessa har åsidosatt sin omsorgsplikt.
I förevarande fall uppmanade kommissionen, såväl i informationsdokumentet om marknadsekonomisk status av den 2 september 2010 som vid utfrågningen den 17 september 2010, sökandena att visa att de verkar under marknadsekonomiska villkor, utan att den själv var skyldig att visa att sökandena inte uppfyllde kriterierna för att beviljas marknadsekonomisk status.
Det framgår av domstolens fasta praxis att unionsinstitutionerna, på området för den gemensamma handelspolitiken och särskilt i fråga om handelspolitiska skyddsåtgärder, förfogar över ett stort utrymme för skönsmässig bedömning med hänsyn till de komplicerade ekonomiska, politiska och juridiska situationer som de ska bedöma. Domstolsprövningen av en sådan bedömning ska endast avse en kontroll av att handläggningsreglerna har följts, att de faktiska omständigheter som lagts till grund för det omtvistade valet är materiellt riktiga, att bedömningen av dessa omständigheter inte är uppenbart oriktig och att det inte förekommit maktmissbruk (domstolens dom i det ovan i punkt 148 nämnda målet Ikea Wholesale, punkterna 40 och 41, och av den 16 februari 2012 i de förenade målen C‑191/09 P och C‑200/09 P, rådet och kommissionen mot Interpipe Niko Tube och Interpipe NTRP, punkt 63).
På samma sätt förhåller det sig med de faktiska omständigheter av juridisk och politisk art i det ifrågavarande landet, som unionsinstitutionerna har att bedöma för att avgöra om en exportör agerar på marknadsmässiga villkor, utan något större statligt inflytande, och därför kan beviljas den status som tillkommer företag som verkar i en marknadsekonomi (förstainstansrättens dom av den 18 september 1996 i mål
T-155/94, Climax Paper mot rådet, REG 1996, s. II-873
, punkt 98, domen i det ovan i punkt 122 nämnda målet Shanghai Teraoka Electronic mot rådet, punkt 49, och i det ovan i punkt 64 nämnda målet Shanghai Excell M&E Enterprise och Shanghai Adeptech Precision mot rådet, punkt 81).
På området för handelspolitiska skyddsåtgärder och särskilt antidumpningsåtgärder är unionsdomstolarna inte behöriga att bedöma frågor som är förbehållna unionens myndigheter. Det åligger emellertid unionsdomstolarna att säkerställa att institutionerna beaktat alla relevanta omständigheter och att de utvärderat handlingarna i ärendet med erforderlig omsorg (se, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens dom av den 13 juli 2006 i mål
T-413/03, Shandong Reipu Biochemicals mot rådet, REG 2006, s. II-2243
, punkt 64, och där angiven rättspraxis).
Dessutom framgår det av artikel 2.7 c i grundförordningen att bevisbördan åvilar den tillverkare som önskar erhålla status såsom företag som verkar i en marknadsekonomi. I artikel 2.7 c i grundförordningen anges nämligen att en ansökan som inges med stöd av bestämmelsen i led b måste vara skriftlig och innehålla tillräcklig bevisning om att tillverkaren är verksam under marknadsekonomiska förhållanden. Följaktligen ankommer det inte på unionsinstitutionerna att bevisa att tillverkaren inte uppfyller de villkor som föreskrivits för att tillerkännas sådan status. Däremot åligger det nämnda institutioner att bedöma huruvida de uppgifter som lämnats av tillverkaren är tillräckliga för att bevisa att villkoren i artikel 2.7 c i grundförordningen är uppfyllda, och det åligger unionsdomstolen att pröva huruvida något uppenbart fel begåtts vid denna bedömning (domstolens dom av den 2 februari 2012 i mål C‑249/10 P, Brosmann Footwear (HK) m.fl. mot rådet, punkt 32; se, för ett likande resonemang, domen i det ovan i punkt 122 nämnda målet Shanghai Teraoka Electronic mot rådet, punkt 53, och i det ovan i punkt 64 nämnda målet Shanghai Excell M&E Enterprise och Shanghai Adeptech Precision mot rådet, punkt 83).
Det följer emellertid av principen om god förvaltningssed, som utgör en av de allmänna unionsrättsliga principerna, att den bevisbörda som institutionerna ålägger de exporterande tillverkare som ansöker om marknadsekonomisk status inte får vara orimlig (se, för ett likande resonemang, förstainstansrättens dom av den 8 juli 2008 i mål T‑221/05, Huvis mot rådet, ej publicerad i rättsfallsamlingen, punkt 77).
Det framgår av handlingarna i målet att sökandena endast ifrågasatt att det skulle ankomma på dem att visa att deras bokföring återspeglar deras verksamhet, och detta inom ramen för det andra villkoret för att beviljas marknadsekonomisk status. Sökandena skulle härvidlag behöva visa ett samband mellan betalningarna och debiteringen och deras bokföring för, för det första, exportverksamheten, för det andra, inhemsk försäljning tillsammans med närstående företag, och för det tredje, köp av råmaterial från ej närstående leverantörer.
En sådan bevisbörda kan inte anses vara orimlig.
Det framgår heller inte av handlingarna i målet att kommissionen ändrat sitt resonemang avseende ett bolags skyldighet att se till att dess bokföring stämmer överens med verksamheten, såsom sökandena har påstått.
Härav följer att talan inte kan vinna bifall såvitt avser denna grunds första del.
Grundens andra del: åsidosättande av artikel 18.1, 18.3 och 18.6 i grundförordningen
Sökandena anser att det framgår av omständigheterna, såsom de angetts när det gäller den första grunden, att kommissionen inte arbetat tillsammans med dem för att nå det gemensamma målet att fastställa om de uppgifter som de lämnat i sina ansökningar om marknadsekonomisk status var riktiga, i enlighet med vad som stadgas i artikel 18.1, 18.3 och 18.6 i grundförordningen, tolkad mot bakgrund av WTO:s överprövningsorgans yttrande av den 24 juli 2001 i ärendet ”United States – Anti-Dumping Measures on Certain Hot-Rolled Steel Products from Japan” (WT/DS184/AB/R, punkt 99). Det framgår enligt sökandena av detta yttrande att kommissionen åsidosätter artikel 18 i grundförordningen varje gång som den inte samarbetar med de parter som undersökningen berör för att uppnå ett gemensamt mål.
Tribunalen ska, innan den prövar grundens andra del, fastställa de faktiska omständigheterna som de angetts inom ramen för grundens första del och till vilken sökandena har hänvisat. Sökandena har för det första, i punkt 201 i ansökan, angett att kommissionen istället för att inleda ett samarbete med dem ”hade samlat in ofördelaktiga uppgifter under kontrollerna och endast informerat [sökandena] om dessa i informationsdokumenten om deras ansökningar om marknadsekonomisk status”. För det andra har sökandena i punkt 204 i ansökan anfört att kommissionen ”[under platskontrollerna] endast bekymrade sig över och prioriterade att koppla samman de schablonbelopp som inkommit på öppna konton med särskilda fakturor med stöd av verifikationerna i bokföringen”.
Sökandena har emellertid inte anfört några bevis till stöd för sina påståenden. De har nöjt sig med att komma med enkla påståenden.
Invändningen om åsidosättande av artikel 18.1, 18.3 och 18.6 i grundförordningen stöds inte av någon kortfattad framställning av grunderna för denna och ska därför avvisas med stöd av artikel 44.1 c i rättegångsreglerna.
Sökandenas påståenden motsägs under alla omständigheter av att kommissionen i det aktuella fallet visat vilja till samarbete under hela undersökningen. För det första förlängde kommissionen, på sökandenas uttryckliga begäran, flera gånger de utsatta fristerna, vilket sökandena inte har bestritt. För det andra beviljade den en utfrågning några timmar efter det att sökandena begärt det, vilket inte heller har bestritts av dem. För det tredje beaktade kommissionen sökandenas yttranden avseende informationsdokumentet om marknadsekonomisk status.
Härav följer att talan inte kan vinna bifall såvitt avser denna grunds andra del.
Talas ska följaktligen ogillas såvitt avser den fjärde grunden i dess helhet.
3.
Grunderna avseende bedömningen av skadan
Den femte grunden: åsidosättande av artikel 3.2 i grundförordningen
Den femte grunden innehåller två delgrunder.
Grundens första del avser åsidosättande av artikel 3.2 i grundförordningen genom att kommissionen vid bedömningen av skadan uteslöt en av de fem unionstillverkare som samarbetat i undersökningen, utan att detta motiverades.
Grundens andra del avser åsidosättande av artikel 3.2 i grundförordningen genom att kommissionen åberopat uppgifter som lämnats av fyra representativa tillverkare och inte uppgifterna för unionsindustrin i sin helhet, när den bedömde de så kallade mikroekonomiska indikatorerna.
Det ska inledningsvis erinras om att det följer av artikel 3.2 i grundförordningen att ”fastställandet av skada ska grundas på faktiska bevis och ska inbegripa en objektiv granskning av [för det första] den dumpade eller subventionerade importens omfattning och inverkan på priserna på gemenskapsmarknaden för likadana produkter [samt, för det andra,] denna imports inverkan på gemenskapsindustrin”.
Det ska erinras om att unionsinstitutionerna på området för den gemensamma handelspolitiken, och särskilt i fråga om handelspolitiska skyddsåtgärder, enligt fast rättspraxis förfogar över ett stort utrymme för skönsmässig bedömning med hänsyn till de komplicerade ekonomiska, politiska och juridiska situationer som de ska bedöma (se, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den 4 oktober 1983 i mål
191/82, Fediol mot kommissionen, REG 1983, s. 2913
, punkt 26, domen i det ovan i punkt 148 nämnda målet Ikea Wholesale, punkt 40, svenska specialutgåva, volym 7, s. 275, dom av den 3 september 2009 i mål
C-535/06 P, Moser Baer India mot rådet, REG 2009, s. I-7051
, punkt 85, och tribunalens dom av den 18 september 2012 i mål T‑156/11, Since Hardware (Guangzhou) mot rådet, punkt 134).
Fastställandet av skada förutsätter enligt fast rättspraxis att det görs en bedömning av komplexa ekonomiska frågor. Institutionerna förfogar vid denna bedömning över ett stort utrymme för skönsmässig bedömning (domen i det ovan i punkt 96 nämnda målet Nakajima mot rådet, punkt 86, förstainstansrättens dom av den 28 september 1995 i mål
T-164/94, Ferchimex mot rådet, REG 1995, s. II-2681
, punkt 131, av den 14 mars 2007 i mål
T-107/04, Aluminium Silicon Mill Products mot rådet, REG 2007, s. II-669
, punkt 43, och domen i det ovan i punkt 182 nämnda målet Since Hardware (Guangzhou) mot rådet, punkt 135).
Domstolsprövningen ska således endast avse en kontroll av att reglerna för handläggning har följts, att de faktiska omständigheter som lagts till grund för det omtvistade valet är materiellt riktiga, att bedömningen av dessa omständigheter inte är uppenbart oriktig och att det inte förekommit maktmissbruk (domen i det ovan i punkt 183 nämnda målet Ferchimex mot rådet, punkt 67, förstainstansrättens dom av den 28 oktober 1999 i mål
T-210/95, EFMA mot rådet, REG 1999, s. II-3291
, punkt 57, domen i det ovan i punkt 183 nämnda målet Aluminium Silicon Mill Products mot rådet, punkt 43, och i det ovan i punkt 182 nämnda målet Since Hardware (Guangzhou) mot rådet, punkt 136).
Det ankommer dessutom på sökandena att lägga fram sådana bevis att tribunalen kan slå fast att rådet har gjort sig skyldigt till en uppenbart oriktig bedömning vid värderingen av skadan (se domen i det ovan i punkt 122 nämnda målet Shanghai Teraoka Electronic mot rådet, punkt 119, förstainstansrättens dom av den 4 oktober 2006 i mål
T-300/03, Moser Baer India mot rådet, REG 2006, s. II-3911
, punkt 140 och där angiven rättspraxis, och domen i det ovan i punkt 182 nämnda målet Since Hardware (Guangzhou) mot rådet, punkt 137).
Grundens första del: Påstått bristande motivering till att en finländsk tillverkare inte tagits med vid bedömningen av skadan
Sökandena har för det första hävdat att kommissionen, trots att den inte gjort någon stickprovskontroll, begränsat sin analys av flera indikatorer som kan kallas mikroekonomiska genom att endast de fyra klagandena kontrollerades och ansågs representativa för unionsindustrin. Kommissionen kunde härvidlag inte motivera varför en finländsk tillverkare inte togs med.
Sökandena har gjort gällande att kommissionen genom att inte ta med en av unionstillverkarna som uppvisade positiva tendenser i beräkningen av skadan och genom att endast anse att de fyra klagande tillverkarna var representativa inte genomfört en ”objektiv undersökning” av de omständigheter som den skulle bedöma, i den mening som angetts av WTO:s överprövningsorgan.
Rådet har hävdat att kommissionen inte har underlåtit att beakta den aktuella finländska tillverkarens samarbete, eftersom denna med avseende på de mikroekonomiska skadeindikatorerna aldrig hade lämnat nödvändiga uppgifter och, vad avser analysen av de mikroekonomiska skadeindikatorerna, ingick nämnda tillverkares uppgifter i de uppgifter som lämnats av Cepifine.
Rådet har gjort gällande att den finländska tillverkarens produktion som mest utgjorde 1,4 procent av unionsindustrins tillverkning och att de uppgifter som lämnats, även om de visade en viss positiv tendens, inte kunde motsäga analysen av skadan med avseende på samtliga unionstillverkare.
Rådet har framhållit den omständigheten att stickprovskontroll endast kan genomföras om de företag som valt att samarbeta är så många att det inte är möjligt att genomföra kontroller hos vart och ett av dem. Under alla omständigheter var de företag som samarbetade representativa för unionsindustrin.
Det ska mot bakgrund av vad som angetts ovan avgöras huruvida kommissionen, såsom sökandena har hävdat, faktiskt inte gjorde en undersökning av bedömningen av skadan på grundval av objektiva bevis, när den uteslöt en finländsk tillverkare med positiva siffror från unionsindustrin.
Sökandena har härvidlag ingett en skrivelse av den 18 mars 2010 i vilken kommissionen begärde ett yttrande från den aktuella finländska tillverkaren. Denna svarade i skrivelse av den 30 april 2010 i vilken det framgår att tillverkaren inte lidit någon skada. Sökanden har under undersökningen gjort gällande att kommissionen inte utan rimlig orsak kunde ignorera denna tillverkares samarbete.
Rådet och kommissionen är i antidumpningsärenden beroende av parternas frivilliga samarbete för att få del av erforderliga uppgifter inom föreskrivna frister (domen i det ovan i punkt 184 nämnda målet EFMA mot rådet, punkt 71).
Såsom sökandena har påpekat anges i skäl 10 i förordningen om preliminära antidumpningstullar att ”[s]var på frågeformuläret och andra inlagor mottogs från två grupper av exporterande tillverkare i Kina, [Cepifine], de fyra klagande unionstillverkarna och en ytterligare unionstillverkare, 16 icke-närstående importörer och handlare, 17 användare och tre intresseorganisationer för tryckeri- och pappersbranschen samt från en tillverkare i Förenta staterna som övervägdes som jämförbart land”.
Det framgår emellertid av skäl 29 i förordningen om preliminär antidumpningstull att endast fyra unionstillverkare gav sig till känna inom de tidsfrister som fastställdes i tillkännagivandet om inledande.
Det framgår av skäl 90 i den angripna förordningen att ”[i] den aktuella undersökningen fastställdes det att unionsindustrin utgörs av de unionstillverkare som svarar för den sammanlagda tillverkningen i unionen …, oavsett om tillverkarna stöder klagomålet eller har samarbetat under undersökningen”.
Det framgår av skäl 77 i förordningen om preliminär antidumpningstull att ”[u]nder undersökningsperioden tillverkades den likadana produkten av 14 kända och några andra mycket små tillverkare i unionen”och att ”[u]ppgifterna från Cepifine uppskattas omfatta 98 % av unionstillverkarnas produktion”.
Av vad ovan anförts framgår att den finländska tillverkarens situation hade beaktats vad gäller de makroekonomiska indikatorerna, eftersom de uppgifter som lämnats till kommissionen av Cepifine omfattade 98 procent av de exporterande tillverkarna i unionen.
Vad gäller de mikroekonomiska indikatorerna, som endast kan bedömas om uppgifter lämnats av de enskilda företagen, ska det konstateras att den finländska tillverkaren inte svarat inom de i tillkännagivandet om inledande föreskrivna fristerna.
Således kan inte den omständigheten att den finländska tillverkaren inte svarat utgöra en underlåtenhet vid en faktisk prövning av objektiva bevis avseende beräkningen av skadan.
Denna invändning kan således inte godtas.
Sökandena har för det andra hävdat att institutionerna inte har uppfyllt sin motiveringsskyldighet enligt artikel 296 FEUF och artikel 41 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna.
Rådet anser att sökandena inte har anfört några bevis vad gäller bristande motivering av den angripna förordningen.
Mot bakgrund av prövningen av den första delgrunden kan det konstateras att artikel 296 FEUF och artikel 41 i stadgan inte har åsidosatts.
Denna invändning kan således inte godtas.
Följaktligen kan talan inte vinna bifall såvitt avser den första delen av denna grund.
Grundens andra del: sättet att genomföra den påstådda utvärderingen av de mikroekonomiska indikatorerna på grundval av fyra representativa unionstillverkare
Sökandena har för det första hävdat att rådet definierade unionsindustrin som bestående av de 14 medlemmarna i Cepifine, medan kommissionens analys vid undersökningen endast avsåg situationen för fyra representativa tillverkare vad avser vissa skadeindikatorer.
Sökandena har gjort gällande att vissa skadeindikatorer, nämligen de mikroekonomiska, avser en begränsad krets tillverkare, närmare bestämt de fyra klagandena och den aktuella finländska tillverkaren, vilka är de enda som svarat på frågeformuläret.
Enligt sökandena har denna metod skapat en falsk bild av skadan. Den motsvarar nämligen varken situationen för en undergrupp av tillverkare eller situationen för de 14 medlemmarna i Cepifine. Kommissionen ska nämligen inte utvärdera den skada som unionsindustrin lidit vad avser vissa indikatorer, å ena sidan, och begränsa sin utvärdering till den skada som en representativ del av unionsindustrin lidit vad gäller andra indikatorer, å andra sidan.
Sökandena anser att de kriterier som kommissionen använder för att kvalificera skadeindikatorerna som makroekonomiska eller mikroekonomiska är ologiska. De har vidare gjort gällande att den angripna förordningen varken tillhandahåller någon motivering eller förklaring i detta avseende.
Rådet har hävdat att unionsindustrin definierades som samtliga tillverkare i unionen som omfattar hela unionsproduktionen, till vilka räknas de 14 medlemmarna i Cepifine.
Rådet har gjort gällande att artikel 3.2 i grundförordningen inte innehåller något förbud mot att analysera olika skadeindikatorer med avseende på olika undergrupper av unionstillverkare.
Rådet anser att analysen uppfyller de kriterier som anges i artikel 3.2 i grundförordningen, både vad gäller de mikroekonomiska skadeindikatorerna och de makroekonomiska skadeindikatorerna.
Rådet anser att skillnaden mellan de makroekonomiska skadeindikatorerna och de mikroekonomiska skadeindikatorerna är logisk och har sin grund i praktiska överväganden, särskilt tillgången till uppgifter.
Inledningsvis konstaterar tribunalen att sökandena, inom ramen för denna grund, inte har bestritt relevansen av de ekonomiska faktorer och förhållanden som institutionerna har beaktat vid bedömningen av den skada som unionsindustrin har lidit, och inte heller har invänt mot den analys som kommissionen gjorde och som framgår av skälen 90 och 91 i den angripna förordningen.
Sökandena har ifrågasatt hur indikatorerna klassificerades och kommissionens metod.
I artikel 3.5 i grundförordningen stadgas följande:
”Granskningen av den dumpade importens inverkan på den berörda gemenskapsindustrin ska innefatta en bedömning av alla relevanta ekonomiska faktorer och förhållanden som har betydelse för industrins tillstånd, inbegripet den omständigheten att en industri ännu inte har återhämtat sig från verkan av tidigare dumpning eller subventionering, storleken på den faktiska dumpningsmarginalen, faktisk och möjlig nedgång i försäljning, vinst, tillverkningsvolym, marknadsandel, produktivitet, avkastning på investeringar, kapacitetsutnyttjande, faktorer som påverkar gemenskapspriser, faktiska och möjliga negativa verkningar på likviditetsflödet, lagerhållning, sysselsättning, löner, tillväxt och förmåga att anskaffa kapital eller investeringsmedel. Denna uppräkning är inte uttömmande och varken en enskild faktor eller flera av dessa faktorer behöver nödvändigtvis vara avgörande.”
Vad avser de makroekonomiska faktorerna framgår det av skäl 90 i den angripna förordningen att ”kommissionen [brukar] utvärdera makroekonomiska faktorer för att få en uppfattning om den skada som unionsindustrin som helhet lidit, …”och att det fastställts ”att unionsindustrin utgörs av de unionstillverkare som svarar för den sammanlagda tillverkningen i unionen …, oavsett om tillverkarna … har samarbetat under undersökningen”.
Det framgår av skäl 89 i förordningen om prelimiär antidumpningstull att ”[d]e makroekonomiska inslagen (produktion, kapacitet, kapacitetsutnyttjande, försäljningsvolym, marknadsandel, tillväxt och dumpningsmarginalens storlek) bedömdes för unionens sammanlagda tillverkning, på grundval av information som lämnats av Cepifine”.
Vad avser de mikroekonomiska faktorerna, framgår av skäl 91 i den angripna förordningen att ”[m]ikroekonomiska faktorer analyseras för de representativa unionstillverkarna, oavsett om de stöder klagomålet eller inte”.
Det framgår av skäl 90 i förordningen om provisorisk antidumpningstull att ”[a]nalysen av de mikroekonomiska inslagen (genomsnittliga enhetspriser, sysselsättning, löner, produktivitet, lager, lönsamhet, kassaflöde, investeringar, räntabilitet och kapitalanskaffningsförmåga) omfattade unionstillverkarna och gjordes på grundval av kontrollerade uppgifter från dessa”.
Tribunalen erinrar härvidlag om att rådet och kommissionen i antidumpningsärenden är beroende av parternas frivilliga samarbete för att få del av erforderliga uppgifter inom utsatta frister (se punkt 193 ovan).
Av det anförda följer att kommissionen i enlighet med artikel 3.5 i grundförordningen har analyserat de olika kriterierna med avseende på unionsindustrin, vad gäller de makroekonomiska indikatorerna, och med avseende på enskilda företag, vad gäller de mikroekonomiska indikatorerna.
De makroekonomiska indikatorerna bedömdes nämligen på grundval av de uppgifter som lämnats av Cepifine, som omfattar 98 procent av unionstillverkarna.
De mikroekonomiska indikatorerna, vilka är beroende av de uppgifter som lämnats av de enskilda företagen, utvärderades på grundval av de uppgifter som lämnats av de fyra klagande representativa tillverkarna, med undantag för den finländska tillverkaren i fråga som inte svarade inom de fastställda fristerna.
Enligt grundförordningen omfattas unionsinstitutionerna inte av någon skyldighet att när de utövar sitt utrymme för skönsmässig bedömning klassificera de makroekonomiska och mikroekonomiska kriterierna. De är heller inte förhindrade att skapa undergrupper av tillverkare så länge kommissionen gör en objektiv undersökning som grundas på bevis som i sig är objektiva, vilket har skett i förevarande fall.
Sökandena har således inte framlagt några omständigheter till stöd för sin invändning, som kan visa att klassificeringen av skadeindikatorerna och kommissionens metod gjorde det omöjligt att faktiskt genomföra en undersökning grundad på objektiva bevis.
Denna invändning kan således inte godtas.
Sökandena har för det andra gjort gällande att kommissionen borde ha genomfört ett stickprovsförfarande.
Det framgår av skäl 30 i grundförordningen att det ”[f]ör att undersökningarna skall kunna slutföras inom utsatt tid är det väsentligt att det tas stickprov om antalet parter eller transaktioner är stort”.
Kommissionen är emellertid, i likhet med vad rådet har anfört, inte skyldig att genomföra ett stickprovsförfarande (se punkt 190 ovan).
Kommissionen har nämligen inte, mot bakgrund av det utrymme för skönsmässig bedömning som unionsinstitutionerna enligt rättspraxis har, gjort en uppenbart oriktig bedömning då endast fyra representativa tillverkare medverkat i undersökningen.
Denna invändning kan således inte godtas.
För det tredje ska det konstateras att sökandena endast åberopat att den angripna förordningen är bristfälligt motiverad utan att anföra någon omständighet till stöd för ett påstått åsidosättande av artikel 296 FEUF.
Denna invändning kan således inte godtas.
Talan kan följaktligen inte vinna bifall såvitt avser denna grunds andra del.
Därmed ska den femte grunden underkännas i sin helhet.
1.
Den sjätte grunden: åsidosättande av artiklarna 3.1 och 9.4 i grundförordningen
Sökandena har för det första påpekat för tribunalen att ”det var endast mycket sent under förfarandet som [de] fick kännedom om den metod som kommissionen användes sig av för att komma fram till ett vinstmål på 8 procent”.
Det framgår av skäl 156 i den angripna förordningen att ”[e]n grupp kinesiska exporterande tillverkare begärde ytterligare uppgifter om den metod som använts för beräkning av vinstmarginalen på 8 %, som användes som utgångspunkt när man beräknade det icke-skadevållande priset [och] hänvisade till klagomålet, där det hade föreslagits att man skulle använda en lägre vinstmarginal”.
Om det skulle antas att det är fråga om ett argument har sökandena inte visat att den påstådda omständigheten att de sent fick kännedom om metoden i fråga medfört skada för dem vad gäller deras möjligheter att senare framföra sina synpunkter och därmed åsidosatt deras rätt till försvar.
I den mån sökandena har avsett att göra gällande ett åsidosättande av rätten till försvar, ska denna invändning således underkännas.
Sökandena har för det andra hävdat att kommissionen har åsidosatt artiklarna 3.1 och 9.4 i grundförordningen genom att komma fram till ett vinstmål på 8 procent som utgångspunkt för beräkningen.
Det ska erinras om att enligt artikel 3.1 i grundförordningen ska ”begreppet skada avse väsentlig ’skada’ för gemenskapsindustrin, risk för väsentlig skada för gemenskapsindustrin eller avsevärd försening av etablerandet av sådan industri”.
Enligt artikel 9.4 i grundförordningen får ”[s]torleken på antidumpningstullen … inte överstiga den fastställda dumpningsmarginalen och bör vara lägre än den marginalen om en sådan lägre tull är tillräcklig för att undanröja skadan för gemenskapsindustrin”.
Det följer av dessa artiklar att den vinstmarginal som ska beaktas av rådet vid beräkningen av det riktpris vid vilket den ifrågavarande skadan undanröjs, är den vinstmarginal unionsindustrin skäligen skulle kunna räkna med under normala konkurrensförhållanden utan dumpad import. Det är inte i överensstämmelse med artiklarna 3.1 och 9.4 i grundförordningen att ge unionsindustrin en vinstmarginal som den inte hade kunnat uppnå utan dumpning (domen i det ovan i punkt 184 nämnd målet EFMA mot rådet, punkt 60).
Sökandena har gjort gällande att vinstmarginalen beräknats med utgångspunkt från vad som ansågs vara en lämplig avkastning på (investerat) kapital för pappersindustrin i unionen snarare än den marginal som faktiskt kunde uppnås utan dumpad import. Denna marginal ska begränsas till den vinstmarginal som unionsindustrin rimligen kunde räkna med under normala konkurrensförhållanden.
Frågan är inte huruvida ett vinstmål på 8 procent är tillräckligt för att täcka gjorda investeringar och risktaganden, utan huruvida ett sådant vinstmål kan uppnås utan dumpad import. Detta argument ska förstås på så sätt att det avser en uppenbart oriktig bedömning vid beräkningen av vinstmarginalen.
Rådet har hävdat att det finns ett samband mellan en lämplig avkastning på kapital och de vinster som kan erhållas under normala och icke snedvridna marknadsvillkor, på så sätt att i starkt kapitalintensiva industrisektorer, där det krävs höga initiala investeringar, sker investeringar endast om de kan antas ge en tillräcklig avkastning.
Såsom det framgår av fast rättspraxis vad gäller bedömningen av en komplex ekonomisk situation har rådet ett stort utrymme för skönsmässig bedömning när den fastställer relevant vinstmarginal. Domstolsprövningen ska således endast avse en kontroll av att reglerna för handläggning har följts, att de faktiska omständigheter som lagts till grund för det omtvistade valet är materiellt riktiga, att bedömningen av dessa omständigheter inte är uppenbart oriktig och att det inte förekommit maktmissbruk (domen i det ovan i punkt 184 nämnda målet EFMA mot rådet, punkt 57, och det ovan i punkt 183 nämnda målet Ferchimex mot rådet, punkt 67).
Mot denna bakgrund ska tribunalen undersöka huruvida rådet har gjort en uppenbart oriktig bedömning vid beräkningen av vinstmarginalen.
Det ska erinras om att det ankommer på sökandena att framlägga sådana bevis att tribunalen kan fastslå att rådet har gjort en uppenbart oriktig bedömning i den mening som avses i rättspraxis (se punkt 185 ovan).
I skäl 158 i den angripna förordningen anges följande:
”Den vinstmarginal som nämndes i klagomålet granskades mot bakgrund av svaren på frågeformuläret och kontrollbesöken hos de representativa unionstillverkarna. Kostnaderna för investeringar i maskiner beaktades också. Den vinstmarginal som fastställdes mot bakgrund av de senare ansågs återspegla de höga investeringar som inledningsvis krävs och riskerna i denna kapitalintensiva bransch om det inte förekommer någon dumpad eller subventionerad import. Branschen anses därför kunna uppnå en vinstmarginal på 8 % om det inte förekommer dumpad import. Såsom konstateras i skäl 86 har man i syfte att garantera att dumpningen, prisunderskridandet och målprisunderskridandet beräknas på ett enhetligt sätt, och av de orsaker som anges i skälen 68–71, beräknat nivån för undanröjande av skada på nytt, utan exportförsäljningen vid ett av företagen inom gruppen av samarbetsvilliga kinesiska exporterande tillverkare.”
Det ska konstateras att sökandena endast har ifrågasatt den omständigeten att kommissionen vid beräkningen av vinstmarginalen beaktat avkastning på investerat kapital och risktäckning.
Då institutionerna använder sig av det handlingsutrymme som de tilldelas genom grundförordningen, är de inte skyldiga att i förväg närmare förklara vilka kriterier de avser att tillämpa i varje konkret situation, inte ens om de antar nya principbeslut (förstainstansrättens dom av den 17 juli 1998 i mål
T-118/96, Thai Bicycle mot rådet, REG 1998 s. II-32991
, punkt 68, se, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den 5 oktober 1988 i mål
250/85, Brother Industries mot rådet, REG 1988, s. 5683
, punkterna 28 och 29, och domen i det ovan i punkt 96 nämnda målet Nakajima mot rådet, punkt 118).
I förevarande fall beaktade kommissionen flera kriterier, såsom svaren på frågeformuläret, investeringskostnaden, riskerna, den omständigheten att industrin är starkt kapitalintensiv samt att exportförsäljningen från ett bolag som tillhörde de exporterande tillverkare som samarbetat räknats bort.
Såsom rådet har påstått har sökandena ”inte gjort gällande att någon av dessa faktorer skulle vara felaktig eller otillförlitlig”.
Sökandena har inte bestritt rådets påstående att ”det ... uppenbarligen [finns] ett samband mellan lämplig kapitalavkastning inom en viss industri och de vinster som kan erhållas under normala och icke snedvridna marknadsvillkor”.
Sökandena har emellertid gjort gällande att ”syftet med påförande av antidumpningstullar … inte [är] att återskapa en normal och icke snedvriden prisnivå utan att återskapa den nivå som kunde ha uppnåtts utan dumpad import”.
De har till stöd för sina argument hänvisat till bilaga A.28 till ansökan, vilken består av ett meddelande från kommissionen från den 29 mars 2001, med rubriken ”Subject: Profitability in the absence of injurious dumping” (Ämne: Vinst utan skadlig dumpning). I detta meddelande redogörs för kommissionens metod vid beräkningen av vinstmarginalen på 8 procent.
Det finns ingeting som tyder på att kommissionens syfte med antidumpningstullar skulle ha varit att återupprätta en normal och icke snedvriden prisnivå.
Sökandena har gjort gällande att Cepifine i punkt 356 i klagomålet om subventioner har påstått att de europeiska tillverkare som ingår i denna sammanslutning hade kunnat påräkna en vinst på 5 procent utan dumpad import.
Det framgår likväl inte av detta klagomål att kommissionen påfört antidumpningstullar för att återupprätta en normal och icke snedvriden prisnivå.
Unionsinstitutionerna har med utövande av sitt utrymme för skönsmässig bedömning ansett att en vinstmarginal på 8 procent hade kunnat uppnås utan dumpad import.
Kommissionen har således tydligt visat att industrin skulle kunna uppnå en vinstmarginal på 8 procent om det inte förekommer dumpad import (se punkt 252 ovan).
Sökandena har under alla omständigheter endast hänvisat till bevis som återfinns i handlingarna i ärendet och har inte anfört någon omständighet som kan visa någon som helst uppenbart oriktig bedömning från unionsinstitutionernas sida, i det att de skulle ha påfört antidumpningstullar enbart i syfte att återupprätta en normal och icke snedvriden prisnivå.
Denna invändning kan således inte godtas.
Sökandena har till stöd för sina argument för det tredje gjort gällande att under år 2005, det vill säga före undersökningsperioden, utgjorde klagandenas genomsnittliga vinstmarginal 2 procent medan marginalen för att beräkna vinstmålet under 2009, det vill säga under undersökningsperioden, uppgick till 2,88 procent.
Rådet har gjort gällande att unionsinstitutionerna inte kan grunda sig på vinster inom unionsindustrin under den aktuella perioden, eftersom industrin i fråga hade ådragit sig onormala förluster på grund av strukturella problem. Det framgår av handlingarna i målet att sökandena inte har bestritt dessa synpunkter.
Följande anges i skäl 116 i den angripna förordningen:
”De representativa unionstillverkarna gick med förlust mellan 2006 och 2008, och började gå med vinst igen först 2009 då världsmarknadspriserna på massa, den huvudsakliga råvaran, rasade till följd av den ekonomiska nedgången. Massaprisernas fall (– 19 %) ansågs vara onormalt kraftigt och direkt bidragande till den förbättrade finansiella situationen under undersökningsperioden. Massapriserna har dock sedan dess stigit till nivån före undersökningsperioden.”
I skäl 128 i förordningen om preliminär antidumpningstull anges följande:
”Undersökningen visade emellertid att anledningen till att unionsindustrin, trots omstruktureringar, ådrog sig förluster under skadeundersökningsperioden, och särskilt 2008, var att den inte hade möjlighet att höja sina priser för att täcka kostnaderna … Denna situation orsakades främst av det pristryck som utövades av den dumpade import som underskred unionsindustrins priser.”
Det framgår av skäl 117 i förordningen om preliminär antidumpningstull att ”[slutsatsen] drogs preliminärt … att den plötsliga ökningen av dumpad lågprisimport från Kina hade en betydande negativ inverkan på unionsindustrins ekonomiska situation”.
Av det anförda följer att klagandenas genomsnittliga vinstmarginal under år 2005 ensam inte är tillräckligt för att slå fast att rådet har gjort en uppenbart oriktig bedömning vid fastställandet av vinstmarginalen utan dumpad import innan undersökningsperioden, vilket gjorts gällande av sökandena (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovan i punkt 184 nämnda målet, EFMA mot rådet, punkt 89).
Denna invändning kan således inte godtas.
Talan kan mot bakgrund av det ovan anförda inte vinna bifall såvitt avser den sjätte grunden.
Den sjunde grunden: åsidosättande av artiklarna 3, 4.1 och 5.4 i grundförordningen
Det ska inledningsvis konstateras att sökandena inte har ifrågasatt att bestruket finpapper som används i arkoffset inte är utbytbart mot rullar som används vid rulloffset.
Sökandena har inte heller bestritt att rullar som används vid rulloffset inte är utbytbara mot rullar som används vid arkoffset.
Sökandena har inte heller bestritt att rullar som används vid rulloffset kan användas i tryckpressar för arkoffset som använder CutStar-tekniken.
Sökandena har invänt mot definitionen av den berörda produkten vad gäller den omständigheten att institutionerna inte däri har tagit med rullar som används vid rulloffset och slagit fast att de inte är utbytbara med rullar som används för arkoffset (”cutter rolls”).
Rådet har hävdat att rullar som används vid rulloffset inte ska tas med i definitionen av den berörda produkten, eftersom de olika typerna av papper uppvisar skilda fysiska egenskaper.
Rådet har gjort gällande att de olika typerna av papper inte är utbytbara och att unionsinstitutionerna definierat den berörda produkten som papper för arkoffset, vare sig det är fråga om papparsark eller rullar som kan användas i CutStar-maskiner.
För att avgöra frågan om utbytbarhet ska det således prövas huruvida rullar för rulloffset kan användas i tryckpressar för arkoffset med CutStarteknik och huruvida rullar för arkoffset kan användas för rulloffset.
Det framgår av skäl 16 i den angripna förordningen att sökandena har gjort gällande att ”de grundläggande egenskaperna hos bestruket finpapper i rullar eller ark som används vid arkoffset … inte skiljer sig nämnvärt från egenskaperna hos rullar som används vid rulloffset”.
Sökandena har härvidlag angett att de i en bilaga till ansökan framlagt ”bevis av vilka det framgår att pressar med CutStar-teknik kan använda båda typerna av rullar”.
I skäl 15 i förordningen om preliminär antidumpningstull anges följande:
”[Bestruket finpapper] är ett högkvalitativt papper som vanligtvis används för att trycka läsmaterial, t.ex. tidskrifter, kataloger, årsredovisningar och årsböcker. Den berörda produkten omfattar både ark och rullar som används vid arkoffset (’cut star’). Rullar som säljs för användning vid arkoffset (’cutter rolls’) är utformade för att skäras i ark före tryckning, och anses därför vara utbytbara och direkt konkurrerande med ark.”
I skäl 16 i förordningen om preliminär antidumpningstull anges att rullar som används för rulloffset, vilka inte ingår i den berörda produkten, ”matas … direkt i pressarna och skärs inte i förväg”.
Sökandena har emellertid begränsat sig till att påstå att unionsinstitutionerna har gjort en uppenbart oriktig bedömning vid definitionen av den berörda produkten, utan att anföra några omständigheter till stöd för detta påstående.
Sökandena har nämligen inte framlagt några bevis på att bestruket finpapper i rullar kan användas vid rulloffset, vare sig vad gäller de fysiska eller de tekniska egenskaperna, såsom motståndskraft mot plockning eller utbytbarhet i ekonomiskt hänseende.
Definitionen av den berörda produkten inom ramen för en antidumpningsundersökning syftar enligt fast rättspraxis till att vara till hjälp vid utarbetandet av en förteckning över produkter som det i förekommande fall kommer att införas antidumpningstullar på. Vid definitionen av den berörda produkten kan institutionerna beakta flera faktorer, som till exempel produkternas fysiska, tekniska och kemiska egenskaper, deras användningsområde, deras utbytbarhet, konsumenternas uppfattning av dem, distributionskanaler, tillverkningsprocess, tillverkningskostnader och kvalitet (tribunalens dom av den 13 september 2010 i mål T‑314/06, Whirlpool Europe mot rådet, REU 2010, s. II‑5005, punkt 138, av den 17 december 2010 i mål T‑369/08, EWRIA m.fl. mot kommissionen, REU 2010, s. II‑6283, punkt 82, och av den 10 oktober 2012 i mål T‑172/09, Gem-Year och Jinn-Well Auto-Parts (Zhejiang) mot rådet, punkt 59).
I skäl 18 i förordningen om preliminär antidumpningstull anges följande:
”[Undersökningen] bekräftade … att de tekniska och fysiska egenskaperna faktiskt skiljer sig åt, när det gäller t.ex. fukthalt och styvhet i det papper som används vid rulloffset och i det som används vid arkoffset. Undersökningen bekräftade vidare att de tekniska egenskaper som anges i skäl 16 … är unika för rullar som är lämpliga att användas vid rulloffset. Till följd av dessa skillnader kan det papper som används vid rulloffset och det som används vid arkoffset inte användas i samma typ av press och är därför inte utbytbara. Det ska noteras att alla parter var eniga om att de två typerna av papper skiljer sig åt när det gäller yt- och draghållfasthet.”
Det framgår emellertid av skäl 29 i den angripna förordningen att det ”[i] skälen 16 och 18 i förordningen om preliminär tull anges fler kriterier, vilka inte har ifrågasatts”.
Såsom det framgår av skäl 42 i den angripna förordningen hade inga synpunkter avseende definitionen av den likadana produkten mottagits.
Det har således inte skett något åsidosättande av grundförordningens bestämmelser om definition av den berörda produkten. Förevarande invändning kan således inte godtas.
Vad gäller definitionen av unionsindustrin samt talerätt i antidumpningsförfaranden har sökandena gjort gällande att den felaktiga definitionen av den berörda produkten används för att definiera unionsindustrin som tillverkar den likadana produkten och för att utvärdera skadan för denna industri.
Det framgår av skäl 83 i den angripna förordningen att ”[e]ftersom inga synpunkter har lämnats på tillverkningen i unionen bekräftas skälen 77–79 i förordningen om preliminär tull”.
I skäl 79 i förordningen om preliminär antidumpningstull anges följande:
”Såsom nämns i skäl 17 … hävdade en berörd part att bestruket finpapper som lämpar sig för rulloffset-tryckning borde ha inkluderats i produktdefinitionen i den aktuella undersökningen. På grundval av detta påstod parten att den klagande unionsindustrin inte hade tillräcklig talerätt i detta förfarande. Utifrån de slutsatser som dras … i skälen 20 och 22, dvs. att det bestrukna finpapper som används vid rulloffset och det som används vid arkoffset är två olika produkter, måste emellertid detta påstående avvisas.”
I likhet med vad rådet har hävdat kan denna grund endast prövas för det fall definitionen av den berörda produkten var behäftad med fel.
Av vad anförts framgår emellertid att unionsinstitutionerna inte gjort en uppenbart oriktig bedömning när de definierade den berörda produkten.
Förutsättningen för förevarande invändning bortfaller således.
Sökandena har dessutom begränsat sig till att påstå att unionsinstitutionerna har åsidosatt artiklarna 4.1, 3 och 5.4 i grundförordningen, utan att anföra några omständigheter till stöd för sin argumentation.
Denna invändning kan således inte godtas.
Sökandena har, vad gäller åsidosättande av artikel 296 FEUF, gjort gällande att unionsinstitutionerna inte har uppfyllt sin skyldighet att motivera den angripna förordningen, eftersom den omständigheten att nämnda institutioner inte sagt något om utbytbarheten mellan de två aktuella produkterna när de används i tryckpressar med CutStar-utrustning har inneburit att sökandena vid tribunalen inte haft möjlighet att försvara sitt påstående att CutStar-systemet medför att rullar för rulloffset och för arkoffset, ”cutter rolls”, blir utbytbara samt att bestrida ett viktigt beslut som påverkat deras talerätt och bedömningen av skadan liksom undersökningens resultat.
Motiveringsskyldigheten enligt artikel 296 FEUF ska anpassas till rättsaktens beskaffenhet och det ska klart och tydligt framgå av denna hur den institution som har antagit rättsakten har resonerat, så att de som berörs därav kan få kännedom om skälen för den vidtagna åtgärden och så att domstolen ges möjlighet att utföra sin prövning (se domstolens dom av den 29 september 2011 i mål C‑521/09 P, Elf Aquitaine mot kommissionen, REU 2011, s. I‑8947, punkt 147, och där angiven rättspraxis).
Tribunalen erinrar inledningsvis om att motiveringsskyldigheten utgör en väsentlig formföreskrift som ska särskiljas från frågan huruvida motiveringen är hållbar, vilken ska hänföras till frågan huruvida den omtvistade rättsakten är lagenlig i materiellt hänseende (se domen i det ovan i punkt 302 nämnda målet Elf Aquitaine mot kommissionen, punkt 146, och där angiven rättspraxis).
När det gäller individuella beslut framgår av fast rättspraxis att skyldigheten att motivera ett sådant beslut har till syfte, utöver att göra det möjligt för domstolen att pröva beslutets lagenlighet, att ge den berörde de upplysningar som är nödvändiga för att denne ska kunna bedöma om beslutet eventuellt är behäftat med ett sådant fel att det är möjligt att ifrågasätta dess giltighet (domen i det ovan i punkt 302 nämnda målet Elf Aquitaine mot kommissionen, punkt 148, och där angiven rättspraxis).
Invändningen avseende den omständigheten att den angripna förordningen skulle sakna motivering eller vara bristfälligt motiverad på grund av att unionsinstitutionerna eventuellt inte yttrat sig om de aktuella produkternas utbytbarhet, kan inte godtas.
Unionsinstitutionerna undersökte den omständigheten att bestruket finpapper i ark eller rullar som används vid arkoffset och rullar som används vid rulloffset är två skilda grupper av produkter och att de inte är utbytbara (skäl 17 i den angripna förordningen), såväl vad gäller fysiska och tekniska egenskaper – skäl 17 i den angripna förordningen bekräftar nämligen skäl 18 i förordningen om preliminär antidumpningstull, vilken hänvisar till skäl 16 i sistnämnda förordning, bland annat vad gäller motståndskraft mot plockning och styvhet såsom särskilda relevanta kriterier (skälen 16 och 29 i den angripna förordningen), som vad gäller ekonomi – varvid skäl 17 i den angripna förordningen bekräftar skäl 20 i förordningen om preliminär antidumpningstull.
Unionsinstitutionerna har således inte åsidosatt artikel 296 FEUF, eftersom sökandena tydligt kan identifiera de omständigheter som beaktats i den angripna förordningen för att slå fast att ”cutter rolls” för arkoffset och rullar för rulloffset inte är utbytbara.
Denna invändning kan följaktligen inte godtas.
Av det anförda följer att talan inte kan vinna bifall såvitt avser den sjunde grunden.
Den åttonde grunden: åsidosättande av artikel 3.2 och 3.7 i grundförordningen
För det första har sökandena gjort gällande att den angripna förordningen är bristfälligt motiverad med hänsyn till principen om att den skada som vållas av andra kända faktorer inte får tillskrivas den dumpade importen, eftersom unionsinstitutionerna inte har angett relevanta förklaringar eller någon tillräcklig motivering till varför det icke skadevållande priset inte översteg vad som var nödvändigt för att eliminera skadan från dumpad import.
Unionsinstitutionerna har emellertid tydligt motiverat resultatet av testet av i vilken mån skadan kan tillskrivas andra faktorer än den dumpade importen, eftersom de utvärderade andra faktorer som påverkar skadan, såsom utvecklingen av förbrukningen i unionen (skälen 137 och 138 i den angripna förordningen och skälen 118 och 119 i förordningen om preliminär antidumpningstull), priset på insatsvaror (skäl 139 i den angripna förordningen och skälen 120–122 i förordningen om preliminär antidumpningstull), resultatet för unionsindustrins export (skälen 140–142 i den angripna förordningen och skälen 123 och 124 i förordningen om preliminär antidumpningstull), importen från andra tredjeländer (skäl 143 i den angripna förordningen och skälen 125–127 i förordningen om preliminär antidumpningstull), samt den strukturella överkapaciteten (skälen 144 och 145 i den angripna förordningen och skäl 128 i förordningen om preliminär antidumpningstull).
Unionsinstitutionerna har således klart motiverat att andra faktorer inte kunde ligga bakom den skada som orsakades av den dumpade importen och att följaktligen det icke skadliga priset inte hade satts högre än vad som var nödvändigt för att undanröja de skaliga verkningarna av denna import.
Sökandena har även gjort gällande att unionsinstitutionerna inte försäkrade sig om att skada som kunde tillskrivas andra faktorer än dumpningen inte beaktades när nivån på den tull sökandena skulle betala fastställdes, trots att det ankommer på dessa institutioner att visa att de gjort en sådan analys.
Sökandena har endast angett att nivån på tullen uppgår till 20 procent och att det icke skadevållande priset, som legat till grund för beräkningen av nämnda nivå, erhållits genom att lägga till en vinstmarginal på 8 procent till tillverkningskostnaden.
Såsom rådet har hävdat har sökandena inte ifrågasatt principen bakom unionsinstitutionernas sätt att beräkna vinstmarginalen och inte heller att detta fastställts till den nivå som unionsindustrin kunde erhålla utan dumpad import.
Det ska härvid erinras om att sökandena inte har ifrågasatt dessa faktorers tillförlitlighet.
Sökandena har endast hänvisat till det sätt på vilket skadan beräknats i enlighet med vad som angetts i skäl 165 i den angripna förordningen, och har således inte bestritt nivån på tullen.
Tribunalen erinrar om att unionsinstitutionerna under alla omständigheter, i enlighet med artikel 3.7 i grundförordningen, har granskat inverkan av andra kända faktorer som kan ha medfört skada för unionsindustrin och funnit att ingen av dessa faktorer kunde ha medfört att orsakssambandet mellan den dumpade importen från Kina och den skada som unionsindustrin förorsakats bröts (skälen 137–145 i den angripna förordningen och skälen 118–128 i förordningen om preliminär antidumpningstull). Unionsinstitutionerna har således uppfyllt nödvändiga villkor för att vidta de aktuella åtgärderna.
Denna invändning kan således inte godtas.
Sökandena har för det andra hävdat att unionsinstitutionerna summariskt avvisat alla andra orsaker till skadan som framlades för dem under undersökningen och som inte handlade om dumpad import.
Sökandena har härvidlag endast, som ett exempel, gjort gällande att skadan inte i sin helhet kan tillskrivas den dumpade importen från Kina, eftersom importen från Kina endast ökade med 3 procent, medan förlusten av marknadsandelar under undersökningsperioden uppgick till 5 procent, vilket visar att en annan konkurrent vunnit marknadsandelar i unionen med 2 procent. Sökandena är således inte ensamma ansvariga för den förlust av marknadsandelar och den skada som följer.
Vad gäller ett av sökandenas argument ska det erinras om att enligt rättspraxis har rådet och kommissionen en skyldighet att undersöka om skadan verkligen beror på den import som varit föremål för dumpning och bortse från varje skada som beror på andra faktorer (domstolens dom av den 11 juni 1992 i mål
C-358/89, Extramet Industrie mot rådet, REG 1992, s. I-3813
, punkt 16, och tribunalens dom av den 25 oktober 2011 i mål T‑190/08, CHEMK och KF mot rådet, REU 2011, s. II‑7359, punkt 188).
Det ska även erinras om att frågan huruvida andra faktorer än den dumpade importen har bidragit till den skada som unionsindustrin har vållats, förutsätter en bedömning av komplicerade ekonomiska förhållanden vid vilken institutionerna har ett stort utrymme för skönsmässig bedömning. Unionsdomstolens prövning ska därför endast avse en begränsad kontroll av denna bedömning (domen i det ovan i punkt 322 nämnda målet CHEMK och KF mot rådet, punkt 189).
Det ankommer dessutom på sökandena att lägga fram sådana bevis att tribunalen kan slå fast att rådet har gjort sig skyldigt till en uppenbart oriktig bedömning vid värderingen av skadan (se domen i det ovan i punkt 122 nämnda målet Shanghai Teraoka Electronic mot rådet, punkt 119, i det ovan i punkt 185 nämnda målet Moser Baer India mot rådet, punkt 140 och där angiven rättspraxis, och i det ovan i punkt 182 nämnda målet Since Hardware (Guangzhou) mot rådet, punkt 137).
Det framgår av denna rättspraxis att utvärderingen av skadan ska ske mot bakgrund av samtliga villkor för att fastställa nämnda skada, inbegripet orsakssamband.
Sökandena har emellertid begränsat sig till att endast framlägga påståenden, för övrigt endast som exempel.
Sökanden har således inte framlagt några bevis till stöd för sina argument, som kan visa att unionsinstitutionerna har gjort en oriktig bedömning när de fastställde orsakssambandet.
För fullständighetens skull ska det påpekas, såsom rådet har angett, att sökandena inte har ifrågasatt slutsatserna av skälen 125–127 i förordningen om preliminära antidumpningstullar, vilka innebär att import från andra tredjeländer inte bidragit till den betydande skada som unionsindustrin vållats.
Vad för det tredje gäller minskningen av unionsindustrins exportresultat, har sökandena ifrågasatt unionsinstitutionernas påstående, att denna minskning inte är den huvudsakliga orsaken till den skada tillverkarna vållats och att orsaksambandet följaktligen inte bryts.
Såsom rådet har påpekat mildrade unionsindustrins exportresultat den skada som orsakades av dumpad import.
I skäl 123 i förordningen om preliminär antidumpningstull, vilket bekräftas i skäl 141 i den angripna förordningen, anges nämligen följande:
”Eftersom exporten är mycket viktig för att kunna upprätthålla ett högt kapacitetsutnyttjande och på så sätt täcka de höga fasta kostnaderna för investeringar i maskiner, ansåg man att, även om exportresultatet försämrades, hade det en totalt sett positiv inverkan. Det anses därför att även om den minskade exportverksamheten kan ha bidragit till unionsindustrins totalt sett svaga resultat, mildrade denna verksamhet samtidigt de förluster man led på unionsmarknaden och förlusterna är därför inte sådana att de bryter det orsakssamband som fastställts mellan den dumpade importen från Kina och den skada som unionstillverkarna har lidit.”
Sökandena har härvidlag inte framlagt några bevis för att unionsinstitutionerna gjorde en oriktig bedömning när de fastställde orsakssambandet.
Med denna bakgrund framgår att talan inte kan vinna bifall såvitt avser någon del av den åttonde grunden.
Härav följer att talan ska ogillas i sin helhet.
Rättegångskostnader
Enligt artikel 87.2 i rättegångsreglerna ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Eftersom sökandena har tappat målet ska de bära sina rättegångskostnader och ersätta de kostnader som uppkommit för rådet, Cepifine, Sappi Europe, Burgo Group och Lecta, i enlighet med dessa parters yrkanden.
Kommissionen ska bära sina rättegångskostnader, i enlighet med artikel 87.4 första stycket i rättegångsreglerna.

Mot denna bakgrund beslutar
TRIBUNALEN (tredje avdelningen)
följande:

1)
Talan ogillas.

2)
Gold East Paper (Jiangsu) Co. Ltd och Gold Huasheng Paper (Suzhou Industrial Park) Co. Ltd ska bära sina rättegångskostnader och ersätta de kostnader som uppkommit för Europeiska unionens råd, Cepifine AISBL, Sappi Europe SA, Burgo Group SpA och Lecta SA.

3)
Europeiska kommissionen ska bära sina rättegångskostnader.

Czúcz
Labucka
Gratsias
Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 11 september 2014.
Underskrifter
Innehållsförteckning

Tillämpliga bestämmelser2

1. WTO-rätt2

2. Unionsrätt3

Bakgrund till tvisten8

1. Undersökning8

2. Den angripna förordningen11

Förfarandet och parternas yrkanden12

Rättslig bedömning13

1. Räckvidden av yrkandena om ogiltigförklaring14

2. Grunderna avseende sökandenas ansökningar om marknadsekonomisk status15

Den första grunden: åsidosättande av artikel 2.7 c andra stycket i grundförordningen, genom att kommissionen avslog sökandenas ansökan om marknadsekonomisk status mot bakgrund av vad kommissionen visste om ett sådant avslags inverkan på sökandenas dumpningsmarginal15

Den andra grunden: åsidosättande av de väsentliga formkrav som stadgas i artikel 2.7 c andra stycket i grundförordningen, samt åsidosättande av rätten till försvar20

Grundens första del: huruvida den rådgivande antidumpningskommittén faktiskt hade hörts20

Grundens andra del: åsidosättande av rätten till försvar23

Den tredje grunden: uppenbart oriktig bedömning vad avser tillämpningen av artikel 2.7 c första stycket i grundförordningen och bristande motivering24

Inledande synpunkter24

Påstådd bristande motivering26

Grundens tredje del: det tredje kriteriet för beviljande av marknadsekonomisk status27

– Rätten till markanvändning27

– Lånen29

Den fjärde grunden: orättvist och partiskt genomförande av undersökningen och en orimlig bevisbörda.32

Grundens första del: påstått åsidosättande av principen om god förvaltningssed32

Grundens andra del: åsidosättande av artikel 18.1, 18.3 och 18.6 i grundförordningen34

3. Grunderna avseende bedömningen av skadan35

Den femte grunden: åsidosättande av artikel 3.2 i grundförordningen35

Grundens första del: Påstått bristande motivering till att en finländsk tillverkare inte tagits med vid bedömningen av skadan36

Grundens andra del: sättet att genomföra den påstådda utvärderingen av de mikroekonomiska indikatorerna på grundval av fyra representativa unionstillverkare38

1. Den sjätte grunden: åsidosättande av artiklarna 3.1 och 9.4 i grundförordningen41

Den sjunde grunden: åsidosättande av artiklarna 3, 4.1 och 5.4 i grundförordningen46

Den åttonde grunden: åsidosättande av artikel 3.2 och 3.7 i grundförordningen50

Rättegångskostnader53
(
*1
)	Rättegångsspråk: engelska.