CELEX: 62014CJ0044
Tühistamishagi
Määrus (EL) nr 1052/2013
Välispiiride ületamine
EUROSUR
Schengeni acquis’ sätete edasiarendamine
Osalemine
Koostöö Iirimaa ja Ühendkuningriigiga
Kehtivus

Hispaania Kuningriik palub oma hagis tühistada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2013. aasta määruse (EL) nr 1052/2013, millega luuakse Euroopa piiride valvamise süsteem (EUROSUR) (
ELT 2013, L 295, lk 11
; edaspidi „EUROSURi määrus”), artikli 19.
Õiguslik raamistik
Otsus 2000/365/EÜ
Protokolli (nr 19) Euroopa Liidu raamistikku integreeritud Schengeni
acquis
’ kohta (edaspidi „Schengeni protokoll”) artikli 4 alusel võttis Euroopa Liidu Nõukogu 29. mail 2000 vastu otsuse 2000/365/EÜ Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi taotluse kohta osaleda teatavates Schengeni
acquis
’ sätetes (
EÜT L 131, lk 43
; ELT eriväljaanne 19/01, lk 178).
Otsuse artiklis 1 on loetletud Schengeni
acquis
’ sätted, milles Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik osaleb. Välispiiride ületamist käsitlevaid
acquis
’ sätteid loetletud sätete hulgas ei ole.
Otsus 2002/192/EÜ
Nõukogu võttis Schengeni protokolli artikli 4 alusel 28. veebruaril 2002 vastu otsuse 2002/192/EÜ Iirimaa taotluse kohta osaleda teatavates Schengeni
acquis
’ sätetes (
EÜT L 64, lk 20
; ELT eriväljaanne 19/04, lk 212).
Otsuse artiklis 1 on loetletud Schengeni
acquis
’ sätted, milles Iirimaa osaleb. Välispiiride ületamist käsitlevaid
acquis
’ sätteid loetletud sätete hulgas ei ole.
EUROSURi määrus
EUROSURi määruse põhjendused 16, 20 ja 21 on sõnastatud järgmiselt:
„(16)
Käesolev määrus sisaldab sätteid võimaluse kohta teha tihedat koostööd Iirimaa ja Ühendkuningriigiga, mis võib aidata paremini saavutada EUROSURi eesmärke.
[...]
(20)
Käesolev määrus kujutab endast nende Schengeni
acquis
’ sätete edasiarendamist, milles Ühendkuningriik ei osale vastavalt [otsusele 2000/365]; seetõttu ei osale Ühendkuningriik käesoleva määruse vastuvõtmisel ning see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav.
(21)
Käesolev määrus kujutab endast nende Schengeni
acquis
’ sätete edasiarendamist, milles Iirimaa ei osale vastavalt [otsusele 2002/192]; seetõttu ei osale Iirimaa käesoleva määruse vastuvõtmisel ning see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav.”
Määruse artikkel 1 sätestab:
„Käesoleva määrusega luuakse ühine raamistik teabe vahetamiseks ja koostöö tegemiseks liikmesriikide ja [Euroopa Liidu liikmesriikide välispiiril tehtava operatiivkoostöö juhtimise Euroopa agentuuri (edaspidi „agentuur”)] vahel, et parandada olukorrateadlikkust ja suurendada reageerimisvõimet liidu liikmesriikide välispiiridel [...] ebaseadusliku rände ja piiriülese kuritegevuse avastamiseks, tõkestamiseks ja nende vastu võitlemiseks ning et tagada rändajate elude kaitsmine ja päästmine (edaspidi „EUROSUR”).”
Määruse artikli 4 „EUROSURi raamistik” lõigetes 1–3 on sätestatud:
„1.   Võttes arvesse olemasolevaid teabevahetus‑ ja koostöömehhanisme, kasutavad liikmesriigid ja agentuur teabe vahetamiseks ja koostöö tegemiseks piiride valvamise valdkonnas EUROSURi raamistikku, mis koosneb järgmistest komponentidest:
a)
riiklikud koordinatsioonikeskused;
b)
liikmesriikide olukorrapildid;
c)
andmeedastusvõrk;
d)
Euroopa olukorrapilt;
e)
ühine piirieelne luurepilt;
f)
seirevahendite ühine kohaldamine.
[...]
3.   Agentuur tagab riiklikele koordinatsioonikeskustele andmeedastusvõrgu kaudu piiramatu ligipääsu Euroopa olukorrapildile ning ühisele piirieelsele luurepildile.”
Määruse artikli 9 lõigetes 9 ja 10 on täpsustatud:
„9.   Naaberliikmesriikide riiklikud koordinatsioonikeskused jagavad üksteise naabruses asuvaid välispiiri piirilõike käsitlevat olukorrapilti nii vahetult kui ka peaaegu reaalajas seoses järgmisega:
a)
sündmustekihis sisalduvad juhtumid ja muud olulised sündmused;
b)
analüüsikihis sisalduvad taktikalised riskianalüüsiaruanded.
10.   Naaberliikmesriikide riiklikud koordinatsioonikeskused võivad nii vahetult kui ka peaaegu reaalajas jagada üksteise naabruses asuvaid välispiiri piirilõike käsitlevat olukorrapilti, mis puudutab naabruses asuvatel välispiiri piirilõikudel kasutatavate ja tegevuskihis sisalduvate omavahendite asukohta, staatust ja liiki.”
EUROSURi määruse artiklites 14–16 on ette nähtud sätted, mis käsitlevad reageerimisvõimet liikmesriikide välispiiridel.
Määruse artikkel 19 „Koostöö Iirimaa ja Ühendkuningriigiga” on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Käesoleva määruse kohaldamisel võib teabevahetus ja koostöö Iirimaa ja Ühendkuningriigiga toimuda vastavalt Iirimaa või Ühendkuningriigi ning ühe või mitme naaberliikmesriigi vahel sõlmitud kahepoolsete või mitmepoolsete lepingute alusel või sellistel lepingutel põhinevate piirkondlike võrkude kaudu. Liikmesriikide riiklikud koordinatsioonikeskused on kontaktpunktid, mille kaudu toimub teabevahetus EUROSURi raames Iirimaa ja Ühendkuningriigi vastavate asutustega. Kui need lepingud on sõlmitud, teavitatakse nendest komisjoni.
2.   Lõikes 1 osutatud lepingutes tuleb piirduda järgmise teabe vahetamisega liikmesriigi riikliku koordinatsioonikeskuse ning Iirimaa või Ühendkuningriigi vastava asutuse vahel:
a)
liikmesriigi olukorrapildis sisalduv teave ulatuses, mis edastatakse agentuurile Euroopa olukorrapildi ja ühise piirieelse luurepildi jaoks;
b)
Iirimaa ja Ühendkuningriigi kogutud teave, mis on asjakohane Euroopa olukorrapildi ja ühise piirieelse luurepildi jaoks;
c)
artikli 9 lõikes 9 osutatud teave.
3.   Teavet, mida EUROSURi raames on edastanud agentuur või liikmesriik, kes ei osale lõikes 1 osutatud lepingus, võib Iirimaa ja Ühendkuningriigiga jagada vaid agentuuri või asjaomase liikmesriigi eelneval nõusolekul. Iirimaa ja Ühendkuningriigiga kõnealuse teabe jagamisest keeldumine on liikmesriikidele ja agentuurile siduv.
4.   Käesoleva artikli alusel vahetatud teabe edasi saatmine või muul viisil avaldamine kolmandatele riikidele või kolmandatele isikutele on keelatud.
5.   Lõikes 1 osutatud lepingutes on sätted kulude kohta, mis tulenevad Iirimaa ja Ühendkuningriigi osalemisest nimetatud lepingute rakendamises.”
Poolte nõuded ja menetlus Euroopa Kohtus
Hispaania Kuningriik palub Euroopa Kohtul:
—
tühistada EUROSURi määruse artikkel 19,
—
mõista kohtukulud välja parlamendilt ja nõukogult.
Parlament ja nõukogu paluvad Euroopa Kohtul:
—
jätta hagi põhjendamatuse tõttu rahuldamata;
—
mõista kohtukulud välja Hispaania Kuningriigilt.
Euroopa Kohtu presidendi 19. mai 2014. aasta määrusega anti Iirimaale, Ühendkuningriigile ja komisjonile luba astuda menetlusse Euroopa Parlamendi ja nõukogu nõuete toetamiseks.
Hagi
Poolte argumendid
Hispaania Kuningriik esitab oma hagi põhjendamiseks üheainsa väite, mis käsitleb Schengeni protokolli artiklite 4 ja 5 rikkumist nende koostoimes.
Hispaania Kuningriik väidab selle kohta, et nimetatud sätetega on vastuolus EUROSURi määruse artikkel 19, kuna sellega luuakse protokolli artiklist 4 mööda minnes
ad hoc
-menetlus Iirimaa ja Ühendkuningriigi osalemiseks kõnesolevas määruses koostöölepingute kaudu.
Hispaania Kuningriik on seisukohal, et EUROSURi määruse artiklis 19 ette nähtud Iirimaa ja Ühendkuningriigi ühinemine EUROSURiga on Schengeni protokolli tähenduses osalemine, arvestades et nende liikmesriikide koostöö EUROSURiga on osalemine nimetatud määruse rakendamisel ja et nende liikmesriikide integreerimine teabe vahetamisse paigutab nad ühisesse raamistikku teabe vahetamiseks ja koostöö tegemiseks, mille loomine on määruse artikli 1 kohaselt määruse eesmärk. Järelikult on kunstlik eristada Iirimaa ja Ühendkuningriigi EUROSURiga ühinemist osalemisest Schengeni protokolli mõttes.
Osalemiseks
ad hoc
-menetluse loomise õiguspäraseks pidamisel kaoks Schengeni protokolli artikli 4 kasulik mõju, kuna liikmesriik, kellele on keeldutud andmast luba Schengeni
acquis
’d edasiarendava meetme vastuvõtmisel osaleda, saaks sellest keeldumisest hoolimata osaleda meetmes
ad hoc
-menetluse kaudu. See oleks vastuolus lahendusega, millele jõudis Euroopa Kohus kohtuotsustes Ühendkuningriik
vs
. nõukogu (C‑77/05,
EU:C:2007:803
) ja Ühendkuningriik
vs
. nõukogu (C‑137/05,
EU:C:2007:805
).
Hispaania Kuningriik tuletab veel meelde, et Euroopa Kohus on kohtuotsuses Ühendkuningriik
vs
. nõukogu (C‑482/08,
EU:C:2010:631
) otsustanud, et Schengeni
acquis
’s osalevad liikmesriigid ei ole kohustatud ette nägema erimeetmeid teistele liikmesriikidele kohandamiseks.
Hispaania Kuningriik lisab, et EUROSURi määruse artikliga 19 on Schengeni protokolli artiklit 4 raskelt rikutud, kuna sellega koheldakse Iirimaad ja Ühendkuningriiki kolmandate riikidena, nad asetatakse soodsamasse olukorda kui teised liikmesriigid, artiklis 19 mainitud lepingud sisaldavad sätteid nende rakendamisega seotud kulude kohta ja neist lepingutest tulenev süsteem toob kaasa välispiiride ületamise korralduse killustumise. Sellega on liidu seadusandja õigusvastaselt tekitanud olukorra, mida esmane õigus ette ei näe ja mis on vastuolus Schengeni protokolli artikli 4 eesmärgiga.
Parlament, nõukogu, Iirimaa ja Ühendkuningriik väidavad, et Schengeni protokollis kasutatakse terminit „osalemine” nii Schengeni
acquis
’d edasiarendava meetme vastuvõtmisel osalemise kui ka juba vastu võetud ja selle
acquis
’ hulka kuuluvate sätete kohaldamisel osalemise tähistamiseks. Iirimaa ja Ühendkuningriik ei ole aga osalenud EUROSURi määruse vastuvõtmisel ega osale ka selle kohaldamisel, nagu on meenutatud määruse põhjendustes 20 ja 21.
Parlament, nõukogu, Iirimaa, Ühendkuningriik ja komisjon on seisukohal, et määruse artikkel 19 näeb tegelikult ette vaid piiratud koostöö, mis võimaldab paremini saavutada EUROSURi eesmärke, ning Iirimaad ja Ühendkuningriiki ei võrdsustata liikmesriikidega, kes osalevad välispiiride ületamist käsitlevates Schengeni
acquis
’ sätetes. Artiklis 19 mainitud lepingute ulatuse osas seatud erinevad piirangud viitavad sellele, et lepingute tagajärjel ei paigutu Iirimaa või Ühendkuningriik määruse loodud ühisesse raamistikku.
Parlament ja komisjon lisavad, et Schengeni protokolli artiklite 4 ja 5 eesmärk on reguleerida vaid olukorda, kui Iirimaa või Ühendkuningriik taotleb osalemist mõnes Schengeni
acquis
’ valdkonnas, mitte aga staatust, mis on neil liikmesriikidel siis, kui nad osalemist ei taotle.
Parlamendi ja Ühendkuningriigi arvates viiks Hispaania Kuningriigi soovitatud lahendus selleni, et Iirimaad ja Ühendkuningriiki usaldatakse vähem kui kolmandaid riike.
Nõukogu, Ühendkuningriik ja komisjon vaidlevad vastu Hispaania Kuningriigi argumendile, et EUROSURi määruse artikkel 19 toob kaasa ebasoovitavaid tagajärgi, ning märgivad, et koostöölepingute sõlmimisest tuleneda võivad probleemid ei ohusta Schengeni protokolli eesmärkide saavutamist ja on lahutamatu osa tihedamast koostööst Schengeni alas ning koostööst, mis on piiratum ja mida soovitakse teha naabruses asuvate kolmandate riikidega ning mitteosalevate liikmesriikidega.
Euroopa Kohtu hinnang
Olgu meenutatud, et Schengeni protokolli artikkel 1 volitab 25 liikmesriiki, kelle hulgas ei ole Iirimaad ega Ühendkuningriiki, omavahel sisse seadma tihedama koostöö Schengeni
acquis
’ga hõlmatud valdkondades.
Kuna Ühendkuningriik ja Iirimaa ei osale kõigis Schengeni
acquis
’ sätetes, on nimetatud kahe liikmesriigi olukord teistest erinev ja Schengeni protokollis on seda kahel moel arvesse võetud (vt selle kohta kohtuotsus Ühendkuningriik
vs
. nõukogu, C‑77/05,
EU:C:2007:803
, punkt 57).
Esiteks, Schengeni protokolli artikliga 4 on nendele kahele liikmesriigile antud võimalus igal ajal taotleda osalemist kõigis või mõningates Schengeni
acquis
’ sätetes osalemistaotluse esitamise kuupäeval kehtivas redaktsioonis. Teiseks, protokolli artikkel 5, mis reguleerib Schengeni
acquis
’l põhinevate ettepanekute ja algatuste vastuvõtmist, lubab nimetatud liikmesriikidel valida, kas nad osalevad seda liiki meetme vastuvõtmisel või mitte, kusjuures neil on see valikuvõimalus vaid juhul, kui nad on protokolli artikli 4 kohaselt end sidunud selle Schengeni
acquis
’ valdkonnaga, millesse see meede kuulub või mida sellega edasi arendatakse (vt selle kohta kohtuotsused Ühendkuningriik
vs
. nõukogu, C‑77/05,
EU:C:2007:803
, punktid 58, 62 ja 65, ning Ühendkuningriik
vs
. nõukogu, C‑482/08,
EU:C:2010:631
, punkt 61).
Selles kontekstis tuleb rõhutada, et vaidlust ei ole selle üle, et kuigi Iirimaa ja Ühendkuningriik osalevad Schengeni protokolli artikli 4 ning otsuste 2000/365 ja 2002/192 kohaselt teatavates Schengeni
acquis
’ valdkondades, ei hõlma osalemine välispiiride ületamist käsitlevaid Schengeni
acquis
’ sätteid.
Järelikult saavad Iirimaa ja Ühendkuningriik seda valdkonda käsitlevates kehtivates Schengeni
acquis
’ sätetes või sellel
acquis
’l põhinevate ja kõnesolevat valdkonda käsitlevate ettepanekute ja algatuste vastuvõtmisel osaleda alles pärast seda, kui nad on esitanud vastava taotluse, mille nõukogu on Schengeni protokolli artiklis 4 sätestatud korras heaks kiitnud.
Sellest järeldub, et liidu seadusandja ei saanud õiguspäraselt kehtestada protokolli artiklis 4 sätestatust erinevat menetlust – kas menetluse rangemaks muutmise või lihtsustamise suunas –, et lubada Iirimaal või Ühendkuningriigil sellistes sätetes või selliste ettepanekute ja algatuste vastuvõtmisel osaleda (vt selle kohta kohtuotsus parlament
vs
. nõukogu, C‑133/06,
EU:C:2008:257
, punkt 56).
Samamoodi ei saa liidu seadusandja näha liikmesriikidele ette võimalust sõlmida omavahel niisuguse toimega lepinguid.
Antud juhul näeb EUROSURi määruse artikkel 19, mis kujutab endast Schengeni
acquis
’ edasiarendamist välispiiride ületamise valdkonnas, ette võimaluse seada sisse koostöö teabe vahetamiseks kahe‑ või mitmepoolsete lepingute alusel, mis on sõlmitud Iirimaa või Ühendkuningriigi ning ühe või mitme naaberliikmesriigi vahel, ilma et nõukogu peaks eelnevalt võtma Schengeni protokolli artikli 4 alusel vastu otsust selle koostöö lubamiseks.
Lepingute eseme osas ei luba EUROSURi määruse artikkel 19 Iirimaal ega Ühendkuningriigil osaleda Schengeni
acquis
’l põhineva ettepaneku või algatuse vastuvõtmisel välispiiride ületamise valdkonnas.
Et nende lepingute eesmärk on aga seada sisse koostöö Iirimaa või Ühendkuningriigi ning ühe või mitme naaberliikmesriigi vahel, on Hispaania Kuningriigi hagi põhjenduseks esitatud ainsa väite põhjendatuse hindamiseks vaja kindlaks teha, kas seda koostööd saab pidada EUROSURi määruse sätetes „osalemiseks” Schengeni protokolli artikli 4 mõttes.
Selle kohta olgu kõigepealt märgitud, et esiteks ei ole EUROSURi määrus selle põhjendustest 20 ja 21 nähtuvalt Iirimaa ja Ühendkuningriigi suhtes siduv ega kohaldatav ning teiseks ei sätesta määruse artikkel 19, et selles artiklis mainitud lepingute eesmärk oleks seda olukorda muuta.
EUROSURi määruse artiklitest 1 ja 4 nähtub lisaks, et määrusega luuakse ühine raamistik teabe vahetamiseks ja koostöö tegemiseks liikmesriikide ja agentuuri vahel, mis koosneb artikli 4 lõikes 1 loetletud kuuest komponendist. Määruse artiklis 19 mainitud lepingud puudutavad aga määruse artikli 19 lõike 2 kohaselt kõigest kahte neist kuuest komponendist, sest need võimaldavad teabe vahetamist üksnes selliste liikmesriikide riikliku koordinatsioonikeskusega, kes on sõlminud nende liikmesriikide olukorrapildis sisalduvat teavet puudutava lepingu.
EUROSURi määruse artiklis 19 mainitud lepingute eseme piiramine tähendab eeskätt seda, nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktides 27 ja 31, et nende lepingutega ei saa sisse seada suhteid Iirimaa või Ühendkuningriigi ja agentuuri vahel ning välistatud on ka vahetu ligipääs andmeedastusvõrgule, Euroopa olukorrapildile ja ühisele luurepildile, millele teistel liikmesriikidel on piiramatu ligipääs määruse artikli 4 lõike 3 alusel ning mis moodustavad määrusega loodud ühise raamistiku keskme.
EUROSURi määruse artiklis 19 mainitud lepingud ei või puudutada ka määruse operatiivset külge, st määruse artiklites 14–16 käsitletud reageerimisvõimet liikmesriikide välispiiridel.
Lõpetuseks olgu märgitud, et teave, mida võib Iirimaale ja Ühendkuningriigile EUROSURi määruse artiklis 19 mainitud lepingute alusel edastada, on määruse artikli 19 lõigetes 2 ja 3 täpselt piiritletud. Eelkõige ei või Iirimaa või Ühendkuningriigiga jagada määruse artikli 9 lõikes 10 ette nähtud teavet ega teavet, mida on EUROSURi raames edastanud agentuur või liikmesriik, kes ei ole sellise lepingu osaline, kui agentuur või vastav liikmesriik ei ole andnud selleks eelnevat nõusolekut.
Seetõttu on ilmne, et esiteks võib EUROSURi määruse artiklis 19 lubatud koostöö puudutada vaid piiratud osa selle määrusega reguleeritud valdkondadest ning teiseks ei võimalda selles artiklis mainitud lepingud neis valdkondades ka mitte kaudset ligipääsu määrusega loodud ühise raamistiku kaudu vahetatud teabele, kui selleks puudub teabe edastanud liikmesriigi eelnev nõusolek.
Eeltoodust tuleneb, et EUROSURi määruse artiklis 19 mainitud lepingud võimaldavad sisse seada piiratud koostöö Iirimaa või Ühendkuningriigi ning ühe või mitme naaberliikmesriigi vahel, kuid selle tagajärjel ei saa Iirimaa või Ühendkuningriigi olukord muutuda samasuguseks kui teiste liikmesriikide oma, kuna nende lepingutega ei saa õiguspäraselt anda Iirimaale ja Ühendkuningriigile õigusi ega panna kohustusi, mis oleksid samasugused kui teiste liikmesriikide õigused ja kohustused EUROSURi või selle olulise osa raames.
Hispaania Kuningriik väidab siiski erinevalt parlamendist ja komisjonist, et isegi piiratud koostööd tuleb pidada osalemiseks Schengeni protokolli artikli 4 mõttes, mis tähendab, et EUROSURi määruse artiklis 19 ette nähtud koostöö piiratusest hoolimata on see artikkel protokolliga vastuolus.
Selle kohta olgu märgitud, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt peab liidu õiguse sätte tõlgendamisel arvesse võtma selle sätte sõnastust, konteksti ning eesmärke (vt selle kohta kohtuotsused Ühendkuningriik
vs
. nõukogu, C‑77/05,
EU:C:2007:803
, punkt 55, ning van der Helder ja Farrington, C‑321/12,
EU:C:2013:648
, punkt 36).
Esiteks, Schengeni protokolli artikli 4 sõnastuse kohta tuleb märkida, et selle kohaselt võivad Iirimaa ja Ühendkuningriik taotleda osalemist mõningates või kõigis Schengeni
acquis
’ sätetes. Selle artikli sõnastuses ei ole aga viidatud nõukogu võimalusele artiklis sätestatud menetlust kasutades muuta osalemise määra ja näha ette, et sätteid, milles neil kahel liikmesriigil on lubatud osaleda, kohaldatakse nende suhtes piiratult või kohandatult, nagu näeb ette EUROSURi määruse artikkel 19.
Teiseks, Schengeni protokolli artikli 4 konteksti kohta tuleb kõigepealt toonitada, et protokolli preambulis on täpsustatud, et Iirimaale ja Ühendkuningriigile tuleks võimaldada Schengeni
acquis
’ sätted „vastu võtta”, millega viidatakse sellele, et protokolli artiklis 4 sätestatud menetluse eesmärk on kiita heaks nende liikmesriikide täielik ühinemine kehtivate Schengeni
acquis
’ sätetega, mitte luua mehhanisme piiratud koostööks Schengeni
acquis
’ valdkondades, mida need liikmesriigid ei ole aktsepteerinud. Niisugust käsitust kinnitab tõik, et terminit „aktsepteerima” kasutatakse ka protokolli artiklis 7 liidu uute liikmesriikidega seoses.
Olgu lisatud, et nii Schengeni protokolli preambulist kui ka artiklist 1 nähtuvalt on Euroopa Liidu raamistikku Schengeni
acquis
’ integreerimise aluseks aluslepingute sätted, mis käsitlevad tihedamat koostööd.
EL toimimise lepingu kuuenda osa III jaotisest, eelkõige ELTL artiklist 327 nähtub, et tõhustatud koostöö on struktureeritud sellega, et tehakse vahet osalevatel riikidel, kellele on selle raames vastuvõetud õigusaktid siduvad, ja mitteosalevatel riikidel, kellele need ei ole siduvad. Mitteosaleva riigi muutumine osalevaks riigiks on üldjuhul reguleeritud ELTL artikliga 331 ning toob kaasa, nagu selles artiklis märgitud, asjassepuutuva liikmesriigi kohustuse kohaldada tõhustatud koostöö raames juba vastu võetud õigusakte.
Schengeni protokolli artiklit 4, mis kohaldub Schengeni
acquis
’ valdkondades ELTL artikli 331 asemel, tuleb järelikult tõlgendada nii, et selle eesmärk on võimaldada Iirimaa ja Ühendkuningriigi asetamist kehtivate Schengeni
acquis
’ sätete osas võrdväärsesse olukorda liikmesriikidega, kes selles
acquis
’s osalevad, mitte aga reguleerida nende kahe liikmesriigi õigusi ja kohustusi juhul, kui nad otsustavad jääda tõhustatud koostööst teatud valdkondades välja.
Kolmandaks, tagasi tuleb lükata Hispaania Kuningriigi argument, et Iirimaa ja Ühendkuningriigiga piiratud koostöö sisseseadmise pidamine õiguspäraseks on vastuolus Schengeni protokolli artikli 4 eesmärgiga.
Esiteks nähtub Schengeni protokolli üldisest ülesehitusest, deklaratsioonist (nr 45) Schengeni
acquis
’ Euroopa Liitu integreerimise protokolli artikli 4 kohta ja lojaalse koostöö põhimõttest, et Schengeni protokolli artiklitega 4 ja 5 loodud süsteemi ei saa käsitada nii, nagu oleks selle eesmärgiks kohustada Iirimaad ja Ühendkuningriiki osalema kogu Schengeni
acquis
’s, välistades igasuguse piiratud koostöö nende liikmesriikidega (vt selle kohta kohtuotsus Ühendkuningriik
vs
. nõukogu, C‑77/05,
EU:C:2007:803
, punkt 66).
Teiseks olgu märgitud, et Schengeni protokolli artikli 4 tõlgendamine nii, et see ei ole kohaldatav piiratud koostööle, ei kahanda selle artikli kasulikku mõju, kuna selline tõlgendus ei võimalda Iirimaal ja Ühendkuningriigil saada Schengeni
acquis
’ kehtivate sätete osas samasuguseid õigusi, kui on teistel liikmesriikidel, ega osaleda Schengeni
acquis
’l põhinevate ettepanekute ja algatuste vastuvõtmisel, ilma et nõukogu oleks neile andnud eelnevalt selle artikli alusel ühehäälse otsusega loa asjaomastes sätetes osaleda.
Samuti asjaolu, et Schengeni
acquis
’s osalevad liikmesriigid, kui nad arendavad ja süvendavad tihedamat koostööd, mille nad on Schengeni protokolli artikli 1 alusel volitatud omavahel sisse seadma, ei ole kohustatud ette nägema erimeetmeid teistele liikmesriikidele kohandamiseks (kohtuotsus Ühendkuningriik
vs
. nõukogu, C‑482/08,
EU:C:2010:631
, punkt 49), ei tähenda seda, et liidu seadusandjal oleks keelatud selliseid meetmeid vastu võtta ning lubada ka piiratud koostööd viimati nimetatud liikmesriikidega, kui seadusandja seda otstarbekaks peab.
Teistsugune lahendus takistaks pealegi Schengeni
acquis
’ eesmärkide täielikku saavutamist, kahandades näiteks välispiiride valvamise tõhusust piirkondades, mis külgnevad selliste riikide territooriumiga, kes ei osale välispiiride ületamist käsitlevas Schengeni
acquis
’s.
Seda järeldust ei sea kahtluse alla asjaolu, et piiratud koostöö sisseseadmine võib viia selles valdkonnas kohaldatavate reeglite killustumiseni – kui pidada seda tõendatuks –, arvestades et tõhustatud koostöö rakendamine toob paratamatult kaasa selles valdkonnas liikmesriikides kohaldatavate reeglite teatud killustumise.
Selles kontekstis ei saa pidada asjassepuutuvaks seika, et Iirimaa ja Ühendkuningriigi olukord on EUROSURi määrusega loodud ühises raamistikus teiste liikmesriikide olukorrast erinev ning seda võib teatud määral võrrelda kolmanda riigi olukorraga.
Olgu lisatud, et EUROSURi määruse artikkel 19 võib aidata sellist killustatust vähendada, piiritledes lepingute sisu, mida liikmesriigid võivad sõlmida Iirimaa ja Ühendkuningriigiga välispiiride ületamist puudutava teabe vahetamiseks.
Kõigist eeltoodud kaalutlustest järeldub, et piiratud koostöö ei ole Schengeni protokolli artikli 4 mõttes osalemine.
Käesoleva otsuse punktis 42 esitatud tõdemust silmas pidades ei saa järelikult EUROSURi määruse artiklit 19 mõista nii, nagu antaks sellega liikmesriikidele võimalus sõlmida lepinguid, mis võimaldavad Iirimaal või Ühendkuningriigil osaleda välispiiride ületamist puudutavas valdkonnas kehtivates Schengeni
acquis
’ sätetes.
Seetõttu tuleb Hispaania Kuningriigi poolt oma hagi põhjendamiseks esitatud ainus väide tervikuna tagasi lükata ja hagi rahuldamata jätta.
Kohtukulud
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 138 lõike 1 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna parlament ja nõukogu on Hispaania Kuningriigilt kohtukulude hüvitamist nõudnud ja viimase ainus väide on tagasi lükatud, tuleb kohtukulud temalt välja mõista.
Kodukorra artikli 140 lõike 1 alusel kannavad Iirimaa, Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik ning komisjon ise oma kohtukulud.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (suurkoda) otsustab:

1.
Jätta hagi rahuldamata.

2.
Mõista kohtukulud välja Hispaania Kuningriigilt.

3.
Iirimaa, Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik ning Euroopa Komisjon kannavad ise oma kohtukulud.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: hispaania.