CELEX: 62012CJ0515
Direktiva 2005/29/EZ
Nepoštena poslovna praksa
Piramidalni sustav promidžbe
Relevantnost eventualnog uloga potrošača danog s ciljem primanja naknade
Tumačenje pojma ,ulog’

Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje točke 14. Priloga I. Direktivi 2005/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. svibnja 2005. o nepoštenoj poslovnoj praksi poslovnog subjekta u odnosu prema potrošaču na unutarnjem tržištu i o izmjeni Direktive Vijeća 84/450/EEZ, direktiva 97/7/EZ, 98/27/EZ i 2002/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, kao i Uredbe (EZ) br. 2006/2004 Europskog parlamenta i Vijeća (Direktiva o nepoštenoj poslovnoj praksi) (
SL L 149, str. 22
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 8., str. 101.).
Zahtjev je podnesen u okviru spora između „4finance“ UAB (u daljnjem tekstu: 4finance) i Valstybinė vartotojų teisių apsaugos tarnyba (Nacionalnog ureda za zaštitu prava potrošača) te Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos Finansų ministerijos (Nacionalne porezne inspekcije pri Ministarstvu financija) povodom novčane kazne koja je izrečena tom društvu za kršenje litavskog zakona kojim se zabranjuje nepoštena poslovna praksa prema potrošačima.
Pravni okvir
Pravo Unije
Uvodne izjave 8., 9., 11. i 17. Direktive 2005/29 određuju:
„(8)
Ova Direktiva izravno štiti gospodarske interese potrošača od nepoštene poslovne prakse poslovnog subjekta prema potrošaču. [...]
(9)
Ova Direktiva ne dovodi u pitanje [pojedinačne tužbe] onih kojima je nepoštenom poslovnom praksom nanesena šteta. [...] Financijske usluge i nepokretna imovina, zbog njihove složenosti i svojstvenih visokih rizika, iziskuju detaljne uvjete, uključujući pozitivno obvezivanje trgovaca. Iz tog razloga, u području financijskih usluga i nepokretne imovine, ovom Direktivom ne dovodi se u pitanje pravo država članica da djeluju i izvan granica njezinih odredaba kako bi zaštitile gospodarske interese potrošača. [...]
[...]
(11)
Visoki stupanj usklađenosti postignut usklađivanjem nacionalnih odredaba putem ove Direktive stvara zajednički visok stupanj zaštite potrošača. Ovom Direktivom utvrđuje se jedinstvena opća zabrana nepoštene poslovne prakse kojom se narušava gospodarsko ponašanje potrošača. Njome se također postavljaju pravila o agresivnoj poslovnoj praksi koja trenutačno nisu uređena na razini Zajednice.
[...]
(17)
Kako bi se osigurala veća pravna sigurnost, poželjno je utvrditi poslovnu praksu koja se u svim okolnostima smatra nepoštenom. Prilog I. stoga sadrži cjelovit popis postupaka koji predstavljaju takvu praksu. To su jedina poslovna postupanja koja se mogu smatrati nepoštenima a da se ne poduzima ocjenjivanje svakog pojedinog slučaja s obzirom na odredbe članaka 5. do 9. Popis se može izmijeniti jedino revizijom ove Direktive.“
Članak 1. Direktive 2005/29 određuje:
„Svrha je ove Direktive da doprinese urednom funkcioniranju unutarnjeg tržišta i postigne visok stupanj zaštite potrošača putem usklađivanja zakona i drugih propisa država članica o nepoštenoj poslovnoj praksi koja šteti gospodarskim interesima potrošača.“
Članak 2. točka (d) navedene direktive predviđa:
„Za potrebe ove Direktive:
[...]
d)
‘poslovna praksa poslovnog subjekta prema potrošaču’ (dalje u tekstu: poslovna praksa) znači svaka radnja, izostavljanje, tijek postupanja ili zastupanja, tržišno komuniciranje uključujući oglašavanje i stavljanje proizvoda na tržište koje izvrši trgovac, a u izravnoj je vezi s promocijom, prodajom ili dobavljanjem proizvoda potrošačima;
[...]“
Članak 3. stavak 1. iste direktive glasi:
„Ova se Direktiva primjenjuje na nepoštenu poslovnu praksu prema potrošaču, kako je utvrđena u članku 5., prije, tijekom i nakon posla u vezi s proizvodom.“
Članak 5. Direktive 2005/29 glasi:
„1.   Nepoštena poslovna praksa se zabranjuje.
2.   Poslovna praksa je nepoštena:
(a)
ako je u suprotnosti sa zahtjevima u pogledu profesionalne pažnje;
i
(b)
ako bitno narušava ili je vjerojatno da će narušiti gospodarsko ponašanje prosječnog potrošača do kojeg dopire odnosno kojem je namijenjena, u odnosu na proizvod, odnosno gospodarsko ponašanje prosječnog člana skupine ako je poslovna praksa usmjerena određenoj skupini potrošača.
[...]
4.   Nepoštenom poslovnom praksom smatra se posebno:
(a)
zavaravajuća poslovna praksa kako je određena u člancima 6. i 7.;
ili
(b)
agresivna poslovna praksa kako je određena u člancima 8. i 9.
5.   Prilog I. sadrži popis postupaka koji predstavljaju takvu praksu, a koji se u svim okolnostima smatraju nepoštenima. Isti jedinstven popis primjenjuje se u svim državama članicama i može se izmijeniti jedino revizijom ove Direktive.“
Prilog I. Direktivi 2005/29, naslovljen „Poslovna praksa koja se u svim okolnostima smatra nepoštenom“, u točki 14. određuje:
„Uspostavljanje, vođenje ili promidžba piramidalnog sustava promidžbe, pri čemu potrošač daje ulog kako bi mogao dobiti određenu naknadu, i to prije svega zbog toga jer je uveo u sustav nove potrošače, a ne zbog toga jer je kupio ili konzumirao proizvod.“
Litavsko pravo
Članak 7. točka 22. Zakona o nepoštenoj poslovnoj praksi, u verziji koja je bila primjenjiva u vrijeme činjenica o kojima je riječ u glavnom postupku, određuje:
„Pretpostavlja se da je poslovna praksa zavaravajuća ako se manifestira u obliku stvaranja piramidalnog sustava raspodjele dobara koji potrošačima nudi mogućnost stjecanja naknade zbog toga što su, u biti, u sustav uveli nove potrošače, a ne zbog toga što su kupili ili konzumirali proizvode, odnosno u obliku vođenja ili promidžbe tog sustava.“
Glavni postupak i prethodna pitanja
Tužitelj u glavnom postupku, 4finance, jest društvo koje poštom u kratkom roku odobrava kredite malih iznosa. Njemu je odlukom Valstybinė vartotojų teisių apsaugos tarnyba od 28. srpnja 2011. dosuđeno plaćanje novčane kazne u iznosu od 8000 litavskih lita (LTL) zbog kršenja članka 7. točke 22. Zakona o nepoštenoj poslovnoj praksi. Iz te odluke proizlazi da je 4finance, između 26. listopada 2010. i 15. veljače 2011., provelo oglašivačku kampanju kojom bi se uspostavio „piramidalni sustav raspodjele dobara koji potrošačima nudi mogućnost stjecanja naknade zbog toga što su, u biti, u sustav uveli nove potrošače, a ne zbog toga što su kupili ili konzumirali proizvode“.
Ta je odluka potvrđena presudom Vilniaus apygardos administracinis teismas (Regionalnog upravnog suda u Vilniusu) od 25. listopada 2011., protiv koje je 4finance uložio žalbu pred Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Visokim upravnim sudom Litve).
Što se tiče činjenica koje se stavljaju na teret 4financea, sud koji je uputio zahtjev iznosi kako je to društvo svakom novom klijentu nudilo premiju od 20 LTL za registraciju svakoga drugoga novoga klijenta koji je u sustav uveden njegovom zaslugom. Da bi postao klijent 4financea, novi je klijent trebao prilikom registracije na njegovoj mrežnoj stranici platiti troškove registracije u iznosu od 0,01 LTL.
U tom se kontekstu sud koji je uputio zahtjev u prvom redu pita o tumačenju točke 14. Priloga I. Direktivi 2005/29 kao i o sukladnosti članka 7. točke 22. Zakona o nepoštenoj poslovnoj praksi s tom odredbom. U tom pogledu on ističe da ta odredba litavskog prava, iako je vjerna verzijama te direktive na njemačkom i litavskom jeziku, ne odgovara njezinim drugim jezičnim verzijama, kao što su one na španjolskom, francuskom i poljskom jeziku. Naime, one u navedenoj točki 14. sadrže izraze prema kojima „potrošač daje ulog kako bi mogao dobiti određenu naknadu, i to prije svega zbog toga što je u sustav uveo nove potrošače, a ne zbog toga što je kupio ili konzumirao proizvod“. Međutim verzije iste odredbe na njemačkom i litavskom jeziku ne predviđaju taj kriterij davanja uloga od strane potrošača.
U drugom redu, u slučaju da Sud smatra da je dani ulog potrošača neizostavni element da bi se promidžbeni sustav mogao smatrati piramidalnim promidžbenim sustavom u smislu Direktive 2005/29, sud koji je uputio zahtjev od Suda traži tumačenje pojma „ulog“. Smatra da je, s jedne strane, bitno znati može li se ukupno dani iznos, koliko god on bio nizak, smatrati ulogom i, s druge strane, je li uplata simboličnog iznosa, kao što je onaj iz glavnog postupka, dovoljna za zabranu sustava. U tom pogledu ističe da je iznos od 0,01 LTL koji novi klijent uplaćuje na račune 4financea najniži iznos koji je tehnički moguće prenijeti, da je svrha naloga za plaćanje samo točna identifikacija tog klijenta u cilju omogućivanja sklapanja ugovora o kreditu i da se uplaćenim prilozima financiralo samo u vrlo maloj mjeri premije isplaćene u svrhu promidžbenog mehanizma.
To je kontekst u kojem je Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas odlučio prekinuti postupak i Sudu postaviti sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Treba li točku 14. Priloga I. Direktivi 2005/29 [...] tumačiti u smislu da se činjenicu uspostavljanja, vođenja ili promidžbe piramidalnog sustava promidžbe smatra poslovnom praksom koja je u svim okolnostima zavaravajuća jedino ako se od potrošača zahtijeva davanje uloga kako bi mogao dobiti određenu naknadu, i to prije svega zbog toga što je u sustav uveo nove potrošače, a ne zbog toga što je kupio ili konzumirao proizvod?
2.
Ako je potrebno da potrošač dâ ulog u zamjenu za pravo dobivanja naknade, ima li iznos uloga koji je potrošač dao u zamjenu za dobivanje određene naknade, i to prije svega zbog toga što je u sustav uveo nove potrošače, a ne zbog toga što je kupio ili konzumirao proizvod, utjecaj na kvalifikaciju piramidalnog sustava promidžbe kao zavaravajuće poslovne prakse u smislu točke 14. Priloga I. Direktivi [2005/29]? Mogu li se ulozi koje su dali potrošači, a koji su isključivo simboličnog iznosa i koji su plaćeni u cilju omogućivanja identifikacije potrošača, smatrati ulogom u zamjenu za dobivanje naknade u smislu točke 14. Priloga I. direktivi?
3.
Treba li točku 14. Priloga I. Direktivi [2005/29] tumačiti u smislu da se piramidalni sustav promidžbe smatra zavaravajućom poslovnom praksom samo ako je potrošaču koji je već u sustavu plaćena naknada i to prije svega zbog toga što je u sustav uveo nove potrošače, a ne zbog toga što je kupio ili konzumirao proizvod, ili je važna i mjera u kojoj je naknada plaćena potrošačima u sustavu za uvođenje novih potrošača financirana naknadama novih članova? U tom slučaju, treba li naknada isplaćena već registriranim sudionicima u piramidalnom sustavu promidžbe u cijelosti ili većim dijelom biti financirana prilozima novopridošlih članova u taj sustav?“
O prethodnim pitanjima
Svojim pitanjima, koje valja ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev pita Sud o uvjetima pod kojima se piramidalni sustav promidžbe može smatrati „piramidalnim sustavom promidžbe“ u smislu točke 14. Priloga I. Direktivi 2005/29 i prema tome u svim okolnostima biti zabranjen.
Iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da članak 7. točka 22. Zakona o nepoštenoj poslovnoj praksi vjerno prenosi verzije točke 14. Priloga I. Direktivi 2005/29 na njemačkom i litavskom jeziku. Međutim, prema sudu koji je uputio zahtjev, potonja odredba određuje, u nekoliko drugih jezičnih verzija, dodatan uvjet za zabranu piramidalnog promidžbenog sustava, prema kojem „potrošač daje ulog“ u cilju omogućivanja korištenja sustava. Taj sud pita Sud uvjetuje li ta ista točka 14. obvezu potrošača za davanje takvog uloga. U slučaju potvrdnog odgovora, želi znati mora li se svaki iznos, neovisno o njegovoj visini, kvalificirati kao ulog u smislu navedene točke 14.
Konačno, sud koji je uputio zahtjev pita Sud je li za kvalifikaciju piramidalnog sustava promidžbe potrebno da se utvrdi da je naknada koju potrošač može primiti financirana, djelomično ili u potpunosti, ulozima koje su prije dali drugi potrošači.
Valja podsjetiti na to da sukladno ustaljenoj sudskoj praksi potreba za jedinstvenom primjenom i tumačenjem akta prava Unije isključuje njegovo razmatranje u jednoj od njegovih jezičnih verzija, no uvjetuje da ga se tumači uzimajući u obzir stvarnu volju njegovog autora kao i cilj koji želi postići, osobito u svjetlu svih jezičnih verzija (vidjeti presudu Internetportal und Marketing, C‑569/08,
EU:C:2010:311
, t. 35. i navedenu sudsku praksu).
U tom pogledu treba istaknuti da zabrana piramidalnih sustava promidžbe počiva na tri zajednička uvjeta u svim jezičnim verzijama točke 14. Priloga I. Direktivi 2005/29. Kao prvo, takva se promidžba temelji na obećanju da će potrošač imati mogućnost ostvariti ekonomsku korist. Zatim, ostvarenje tog obećanja ovisi o ulasku drugih potrošača u sustav. Konačno, većina prihoda kojima se financira naknada obećana potrošačima nije rezultat stvarne ekonomske aktivnosti.
Naime, utvrđeno je da uslijed izostanka stvarne ekonomske aktivnosti koja omogućuje stvaranje dovoljnih prihoda u cilju financiranja naknade obećane potrošačima takav sustav promidžbe nužno počiva na ekonomskom doprinosu svojih sudionika jer mogućnost da član tog sustava dobije naknadu u biti ovisi o naknadama koje uplaćuju dodatni članovi.
Takav sustav mora nužno biti „piramidalan“ u smislu da je za njegovu održivost nužno pristupanje sve većeg broja novih sudionika za financiranje naknada koje se isplaćuju članovima koji su već u sustavu. Također podrazumijeva da najnoviji članovi imaju najmanje mogućnosti za primitak naknade za svoj ulog. Taj sustav prestaje biti održiv kad rast broja članova koji bi za postizanje održivosti sustava u teoriji trebao težiti beskonačnom više nije dovoljan za financiranje naknada obećanih svim sudionicima.
Iz prethodno navedenoga proizlazi da je uvjet za kvalifikaciju „piramidalnog sustava promidžbe“ u smislu točke 14. Priloga I. Direktivi 2005/29 to da svi članovi takvog sustava daju financijski ulog.
To je tumačenje potkrijepljeno ciljem Direktive 2005/29, koja sukladno svojoj uvodnoj izjavi 8. „izravno štiti gospodarske interese potrošača od nepoštene poslovne prakse poslovnog subjekta prema potrošaču” i koja, prema svojem članku 1., osigurava „visok stupanj zaštite potrošača putem usklađivanja zakona i drugih propisa država članica o nepoštenoj poslovnoj praksi koja šteti gospodarskim interesima potrošača“ (presuda Köck, C‑206/11,
EU:C:2013:14
, t. 29. i navedena sudska praksa). Kao što navodi nezavisna odvjetnica u točki 32. svojeg mišljenja, bez financijskog uloga potrošača teško je identificirati ekonomsko ponašanje koje je potrebno zaštiti na temelju te direktive.
Nadalje, tekst većine jezičnih verzija točke 14. Priloga I. Direktivi 2005/29 potvrđuje da je ulog potrošača konstitutivni element piramidalnog sustava promidžbe u smislu te odredbe.
Što se tiče pitanja treba li se svaki iznos, neovisno o njegovoj visini, koji je dao član u sustavu promidžbe, smatrati ulogom u smislu točke 14. Priloga I. Direktivi 2005/29, treba navesti da ta odredba ne predviđa nikakav najniži iznos u jezičnim verzijama koje spominju postojanje financijskog uloga potrošača (vidjeti, po analogiji, presudu Purely Creative i dr., C‑428/11,
EU:C:2012:651
, t. 30.). Nadalje, cilj uspostave veće pravne sigurnosti u identifikaciji nepoštene poslovne prakse, predviđen u uvodnoj izjavi 17. iste direktive, ne bi bio osiguran ako bi države članice mogle određivati koje se iznose može smatrati financijskim ulogom. Dakle, pojam uloga potrošača uključuje svaki financijski ulog s njegove strane, bez obzira na njegov iznos.
U drugom redu, iz točaka 20. do 22. ove presude nužno proizlazi da je za kvalifikaciju „piramidalnog sustava promidžbe“ u smislu točke 14. Priloga I. Direktivi 2005/29 nužno postojanje veze između uloga koje su dali novi članovi i naknada koje su dobili članovi koji su otprije u sustavu.
To se tumačenje potvrđuje tekstom nekoliko jezičnih verzija točke 14. Priloga I. Direktivi 2005/29, iz kojih proizlazi da financiranje naknade koju potrošač može dobiti ovisi „u biti” ili „prije svega” o ulozima koje su prije dali novi sudionici u sustavu.
Suprotno tvrdnjama litavske vlade, takvo tumačenje točke 14. Priloga I. Direktivi 2005/29 nikako ne ugrožava cilj osiguranja povećane razine zaštite potrošača.
U tom pogledu valja navesti da se prakse zabranjene na temelju članka 5. te direktive dijele u dvije kategorije.
S jedne strane, Prilog I. Direktivi 2005/29 sadrži poslovne prakse koje su u svim okolnostima nepoštene i koje prema tome nije potrebno ocjenjivati u svakom pojedinačnom slučaju na temelju odredaba članaka 5. do 9. te direktive. S druge strane, prakse koje se ne nalaze u tom prilogu mogu se proglasiti nepoštenima nakon ispitivanja njihovih karakteristika u svakom pojedinačnom slučaju u pogledu kriterija propisanih u navedenim člancima 5. do 9. (presude Purely Creative i dr.,
EU:C:2012:651
, t. 45. kao i Köck,
EU:C:2013:14
, t. 35.).
Iz toga proizlazi da su predmet apsolutne zabrane samo poslovne prakse koje najviše štete potrošačima, ali i da se praksa koja se ne nalazi u Prilogu I. Direktivi 2005/29 može isto tako zabraniti nakon specifične i konkretne ocjene koja omogućuje zaključak o njezinoj nepoštenosti u smislu članaka 5. do 9. iste direktive.
U ovom slučaju iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da su u okviru sustava promidžbe koji je uspostavio 4finance premije isplaćene već postojećim članovima samo vrlo malim dijelom financirane novčanim ulozima traženima od novih članova. U takvom sustavu čini se dakle da nije ispunjen drugi uvjet iz točke 27. ove presude. Ako je to slučaj, a što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri, taj sustav ne može dakle biti predmet zabrane na temelju točke 14. Priloga I. Direktivi 2005/29.
Imajući u vidu sva prethodna razmatranja, na postavljena pitanja valja odgovoriti tako da točku 14. Priloga I. Direktivi 2005/29 treba tumačiti na način da piramidalni sustav promidžbe predstavlja poslovnu praksu koja je u svim okolnostima nepoštena ako takav sustav od potrošača zahtijeva novčani ulog, bez obzira na njegov iznos, kako bi mogao dobiti određenu naknadu, i to prije svega zbog toga što je u sustav uveo nove potrošače, a ne zbog toga što je kupio ili konzumirao proizvod.
Troškovi
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

Slijedom navedenoga, Sud (drugo vijeće) odlučuje:

Točka 14. Priloga I. Direktivi 2005/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. svibnja 2005. o nepoštenoj poslovnoj praksi poslovnog subjekta u odnosu prema potrošaču na unutarnjem tržištu i o izmjeni Direktive Vijeća 84/450/EEZ, direktiva 97/7/EZ, 98/27/EZ i 2002/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća, kao i Uredbe (EZ) br. 2006/2004 Europskog parlamenta i Vijeća („Direktiva o nepoštenoj poslovnoj praksi“) treba se tumačiti na način da piramidalni sustav promidžbe predstavlja poslovnu praksu koja je u svim okolnostima nepoštena ako takav sustav od potrošača zahtijeva novčani ulog, bez obzira na njegov iznos, kako bi mogao dobiti određenu naknadu, i to prije svega zbog toga što je u sustav uveo nove potrošače, a ne zbog toga što je kupio ili konzumirao proizvod.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: litavski