CELEX: 62010CJ0078
Ühenduse tolliseadustik
Artiklid 213, 233 ja 239
Ühe ja sama tollivõla mitme võlgniku solidaarkohustus
Imporditollimaksu vähendamine
Tollivõla lõppemine
Solidaarvõlgniku võimalus tugineda teise solidaarvõlgniku tollimaksu vähendamisele
Puudumine

Eelotsusetaotlus käsitleb nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik
(EÜT L 302, lk 1; ELT eriväljaanne 02/04, lk 307), muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. detsembri 1996. aasta määrusega
(EÜ) nr 82/97 (EÜT 1997, L 17, lk 1; ELT eriväljaanne 02/08, lk 179; edaspidi „tolliseadustik”) artiklite 213, 233 ja 239
tõlgendamist.
See taotlus esitati kohtuvaidluses ühelt poolt M. Berel’i, kes tegutseb äriühingu Manutention de Produits Chimiques et Miniers
(Maprochim) SAS (edaspidi „Maprochim”) õigusjärglase, äriühingu Port Angot Développement’ esindajana, Rijn Schelde Mondia
France SA (edaspidi „Mondia France”) ja Asia Pulp & Paper France EURL-i (edaspidi „Asia P & P”) ja teiselt poolt Administration
des douanes de Rouen’i, Receveur principal des douanes du Havre’i ja Administration des douanes du Havre’i (edaspidi koos
„toll”) vahel tollivõla sissenõudmise üle, mille Maprochim, Asia P & P ja Mondia France pidid tasuma solidaarvõlgnikena ja
mille osas oli viimasena mainitud äriühingu kasuks tehtud tollimaksu osalise vähendamise otsus.

Õiguslik raamistik

Liidu õigus
Tolliseadustiku artikkel 4 sätestab:
„Käesolevas seadustikus kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
9)
tollivõlg
– isiku kohustus tasuda imporditollimaksu (tollivõlg impordil) […] summa, mis kehtivate ühenduse õigusaktide alusel tuleb
konkreetsetelt kaupadelt tasuda;
[…]
12)
võlgnik
– isik, kellel lasub tollivõlast tuleneva maksusumma tasumise kohustus;
[…]”.
Tolliseadustiku artikkel 5 sätestab
„1.      […] iga isik [võib] määrata tolliga suhtlemiseks oma esindaja, kes teeb tollieeskirjades ettenähtud toiminguid ja täidab tollieeskirjades
ettenähtud formaalsusi.
2.      Selline esindamine võib olla:
–        otsene, millisel juhul esindaja tegutseb teise isiku nimel ja tema eest,
või
–        kaudne, millisel juhul esindaja tegutseb enda nimel, aga teise isiku eest.
[…]
4.      Esindaja peab teatama, et ta tegutseb esindatava isiku eest, täpsustama, kas esindamine on otsene või kaudne, ja olema volitatud
esindajana tegutsema.
Isikut, kes ei teata, et ta tegutseb teise isiku nimel või eest, või kes teatab, et ta tegutseb teise isiku nimel või eest,
ilma et ta oleks volitatud seda tegema, loetakse enda nimel ja enda eest tegutsevaks.
[...]”.
Tolliseadustiku artikkel 202 näeb ette:
„1.      Tollivõlg impordil tekib, kui:
a)      kaup, millelt tuleb tasuda imporditollimaks, tuuakse ebaseaduslikult ühenduse tolliterritooriumile […]
[…]
Käesoleva artikli kohaldamisel tähendab ebaseaduslik tolliterritooriumile toomine sissetoomist, millega rikutakse artiklite
38−41 ja artikli 177 teise [taande] nõudeid.
2.      Tollivõlg tekib hetkel, kui kaup ebaseaduslikult tolliterritooriumile tuuakse.
3.      Võlgnikud on:
–        isik, kes kõnealuse kauba ebaseaduslikult tolliterritooriumile tõi,
–        isikud, kes osalesid kauba ebaseaduslikus sissetoomises ja kes teadsid või oleksid pidanud teadma, et selline sissetoomine
on ebaseaduslik, ja
–        isikud, kes kõnealuse kauba omandasid või seda valdasid ja kes kauba omandamise või saamise ajal teadsid või oleksid pidanud
teadma, et see on sisse toodud ebaseaduslikult.”
Tolliseadustiku artikkel 203 on sõnastatud järgmiselt:
„1.      Tollivõlg impordil tekib, kui:
–        kaup, millelt tuleb tasuda imporditollimaks, viiakse ebaseaduslikult tollijärelevalve alt välja.
2.      Tollivõlg tekib kauba tollijärelevalve alt väljaviimise hetkel.
3.      Võlgnikud on:
–        isik, kes kauba tollijärelevalve alt välja viis,
–        isikud, kes selles väljaviimises osalesid ja kes teadsid või oleksid pidanud teadma, et kaupa viiakse tollijärelevalve alt
välja,
–        isikud, kes kõnealuse kauba omandasid või seda valdasid ja kes kauba omandamise või saamise ajal teadsid või oleksid pidanud
teadma, et see on tollijärelevalve alt välja viidud, ja
–        asjakohasel juhul isik, kes peab täitma kohustusi, mis tulenevad kauba ajutisest ladustamisest või tolliprotseduuri kasutamisest,
millele kaup on suunatud.”
Tolliseadustiku artikkel 213 sätestab:
„Kui ühest tollivõlast tuleneva maksusumma tasumise eest vastutab mitu isikut, vastutavad need selle eest solidaarselt.”
Tolliseadustiku artikkel 233 näeb ette:
„[…] tollivõlg [lõpeb], kui:
a)      tollimaksu summa tasutakse;
b)      tollimaksu summat vähendatakse;
[…]”.
Tolliseadustiku artikkel 236 sätestab:
„1.      Impordi- või eksporditollimaks makstakse tagasi, kui on kindlaks tehtud, et selle summa tasumise ajal ei tulenenud see summa
seadusest või selle summa kohta tehti arvestuskanne vastuolus artikli 220 lõikega 2.
Impordi- või eksporditollimaksu vähendatakse, kui on kindlaks tehtud, et selle kohta arvestuskande tegemise ajal ei tulenenud
see summa seadusest või selle summa kohta tehti arvestuskanne vastuolus artikli 220 lõikega 2.
Tollimaksu ei maksta tagasi ega vähendata, kui seadusest tulenevast tollimaksu summast erineva summa tasumise või sellest
erineva summa kohta arvestuskande tegemise tingis asjaomase isiku tahtlik tegevus.
2.      Impordi- või eksporditollimaks makstakse tagasi või seda vähendatakse taotluse alusel, mis tuleb esitada asjakohasele tolliasutusele
kolme aasta jooksul arvestades kuupäevast, kui selle tollimaksu summa võlgnikule teatati.
Seda tähtaega võib pikendada, kui asjaomane isik tõendab, et taotluse esitamist ettenähtud tähtaja jooksul takistasid ettenägematud
asjaolud või vääramatu jõud.
Kui toll ise avastab nimetatud tähtaja jooksul lõike 1 esimeses või teises […] punktis kirjeldatud olukorra, maksab ta tollimaksu
summa tagasi või vähendab seda omal algatusel.”
Tolliseadustiku artikkel 239 näeb ette:
„1.      Impordi- või eksporditollimaksu võib tagasi maksta või vähendada muudes kui artiklites 236, 237 ja 238 nimetatud juhtudel:
–        mis määratakse kindlaks kooskõlas komiteemenetlusega,
–        mille on põhjustanud asjaolud, mille puhul asjaomast isikut ei saa süüdistada pettuses või ilmses hooletuses. Olukorrad, mille
puhul seda sätet võib kohaldada ja kord, mida tuleb järgida, määratakse kooskõlas komiteemenetlusega. Tollimaksu tagasimaksmiseks
või vähendamiseks võib kehtestada eritingimused.
2.      Tollimaks makstakse tagasi või vähendatakse lõikes 1 ettenähtud põhjustel taotluse alusel, mis tuleb esitada asjakohasele
tolliasutusele kaheteistkümne kuu jooksul arvestades kuupäevast, kui tollimaksu summa võlgnikule teatati.
[…]”.
Komisjoni 2. juuli 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele (EMÜ) nr 2913/92
(EÜT L 253, lk 1; ELT eriväljaanne 02/06, lk 3), muudetud komisjoni 29. juuli 1998. aasta määrusega (EÜ) nr 1677/98 (EÜT L 212,
lk 18; ELT eriväljaanne 02/09, lk 30; edaspidi „rakendusmäärus”) artikli 878 lõige 1 näeb ette:
„Impordi- või eksporditollimaksude tagasimaksmise või vähendamise taotluse, edaspidi „tagasimaksmise või vähendamise taotlus”,
koostab isik, kes maksis tollimaksud või peab need tollimaksud maksma, või isikud, kellele need õigused ja kohustused on üle
antud.
Tagasimaksmise või vähendamise taotluse võib koostada ka esimeses lõigus osutatud isiku või isikute esindaja.”
Rakendusmääruse artikkel 899 sätestab:
„[Ilma et see piiraks juhtumipõhist hindamist artiklites 905–909 ettenähtud menetlustes ning k]ui otsuseid tegev tolliasutus
teeb kindlaks, et seadustiku artikli 239 lõike 2 alusel esitatud tagasimaksmise või vähendamise taotlus:
–        põhineb ühel artiklites 900–903 osutatud asjaoludest ja et need asjaolud ei tulene asjaomase isiku poolsest pettusest või
hooletusest, siis lubab see tolliasutus kõnealused imporditollimaksud tagasi maksta või neid vähendada.
„Asjaomane isik” tähendab artikli 878 lõikes 1 osutatud isikut või isikuid või nende esindajaid ja mis tahes teisi isikuid,
kes olid seotud asjaomase kaubaga seotud tolliformaalsuste täitmisega või kes andsid nende formaalsuste täitmiseks vajalikke
juhtnööre,
–        põhineb ühel artiklis 904 osutatud asjaoludest, siis ei luba see tolliasutus kõnelauseid imporditollimakse tagasi maksta või
vähendada.” [Tsitaati on parandatud Euroopa Kohtus, kuna määruse eestikeelne tõlge on ebatäpne]
Rakendusmääruse artikli 900 lõike 1 punkt o sätestab:
„Imporditollimaksud tuleb tagasi maksta või neid vähendada, kui:
[…]
o)      tollivõlg on tekkinud muul viisil kui [tolli]seadustiku artikli 201 alusel ning asjaomane isik saab esitada päritolusertifikaadi
[…] või muu asjakohase dokumendi, millega tõendatakse, et imporditud kauba suhtes oleks vabasse ringlusse lubamisel saanud
kohaldada ühenduse tollikäitlust või tariifset sooduskohtlemist, tingimusel et muud artikli 890 tingimused oleks täidetud.”

Siseriiklik õigus
Prantsuse Code civil’i (edaspidi „tsiviilseadustik”) artikkel 1208 sätestab:
„Solidaarvõlgnik, kellele võlausaldaja on nõude esitanud, võib tugineda kõigile kohustuse olemusest tulenevatele vastuväidetele
ja tema isikust tulenevatele vastuväidetele, samuti võlgnike ühistele vastuväidetele.
Ta ei saa tugineda vastuväidetele, mis tulenevad üksnes ja ainult mõne teise võlgniku isikust.”
Tsiviilseadustiku artikkel 1285 sätestab:
„Kui üks solidaarvõlgnik vabaneb või vabastatakse lepingulisest kohustusest, vabanevad kõik teised täitmise kohustusest, kui
võlausaldaja ei ole otsesõnu jätnud endale õigusi seoses nendega.
Viimasel juhul saab võlausaldaja sissenõude esitada pärast seda, kui ta on lahutanud nõudest selle võlgniku osa, kelle ta
kohustusest vabastas.”

Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
Mondia France on äriühing, kes impordib ja ekspordib metsasaadusi, eelkõige paberit ja puidumassi, ning tegeleb selle kauba
ladustamise ja levitamisega. Selle jaoks on tal luba Rouen’is ja Le Havre’is ajutise ladustamise rajatiste käitamiseks.
Mondia France’i klient Asia P & P andis Mondia France’le ülesandeks teha Asia P & P poolt Euroopa Liidus turustatava kauba,
peamiselt Indoneesia päritolu paberi transpordi, ladustamise ja tollivormistusega seotud toimingud.
Mondia France tegi tolliagent Maprochimile ülesandeks teha Mondia France’i eest asjaomase kauba tollivormistusega seotud toimingud.
Aprillis 2000 viis toll läbi uurimise, mis puudutas selle kaubaga aastatel 1998 ja 1999 nii Le Havre’is kui ka Rouenis tehtud
imporditoiminguid.
Uurimise käigus tuvastati, et osa Mondia France’i ladudes ladustatud kaupa tarniti Asia P & P-le tollivormistuse formaalsusi
täitmata. Toll otsustas, et selle kauba osas on toime pandud deklareerimata importimises seisnev rikkumine.
Teise osa puhul kaubast tuvastati, et see tarniti tollivormistuseta; tollivormistus tehti alles pärast seda päeva, kui kaup
oli Mondia France’i heakskiidetud laost ära viidud. Selle kauba osas jõudis toll järeldusele, et tegemist oli tollijärelevalve
alt väljaviimises seisneva rikkumisega.
Toll tegi Mondia France’ile, Asia P & P-le ja Maprochimile tuvastatud rikkumised teatavaks ja nõudis nendele kaubatarnetele
vastavate tolli- ja muude maksude tasumist. Toll väljastas neile kolmele äriühingule maksuotsused eelkõige tollimaksu tasumise
kohta.
Pärast seda, kui toll oli nende maksuotsuste peale esitatud vaided rahuldamata jätnud, pöördusid need kolm äriühingut Tribunal
d’instance du Havre’isse (Le Havre’i esimese astme kohus) ja Tribunal d’instance de Rouen’i (Rouen’i esimese astme kohus)
nii maksuotsuste kui ka vaiete rahuldamata jätmise otsuste tühistamiseks. Asjade omavahelise seotuse tõttu loobus Tribunal
d’instance du Havre’ oma pädevusest Tribunal d’instance de Rouen’i kasuks.
Lisaks esitas Mondia France 31. oktoobril 2000 Direction générale des douanes’ile (Prantsuse tolli keskamet) tolliseadustiku
artikli 239 ja rakendusmääruse artikli 900 lõike 1 punkti o alusel tollimaksu vähendamise taotluse, viidates pettuse või ilmse
hooletuse puudumisele ja taotles tollivormistusjärgselt Indoneesia päritolu paberile tariifse sooduskohtlemise kohaldamist.
Esmalt jättis Direction générale des douanes selle taotluse rahuldamata, olles saanud 7. oktoobri 2004. aasta kirjaga Euroopa
Ühenduste Komisjoni esialgse seisukoha, mille kohaselt tuleb lähtuda Mondia France’i ilmsest hooletusest. Selle kirja peale
esitatud hagi jättis Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohus 25. jaanuari 2007. aasta määrusega kohtuasjas T‑55/05: Rijn Schelde
Mondia France
vs.
komisjon (kohtulahendite kogumikus ei avaldata) ilmselge vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.
Sellele vaatamata teatas toll neile teatavaks saanud uusi asjaolusid arvestades 6. veebruari 2006. aasta ja 3. märtsi 2006. aasta
kirjades otsusest vähendada osaliselt Mondia France’i tollimaksu.
Olles sellest tollimaksu vähendamisest teada saanud, jättis Tribunal d’instance de Rouen 11. aprilli 2008. aasta otsusega
rahuldamata Mondia France’i, Asia P & P ja Maprochimi esitatud taotlused tühistada neile esitatud tollimaksu maksuotsused.
Asia P & P ja Maprochimi taotletud tollimaksu vähendamise osas otsustas nimetatud kohus, et tsiviilseadustiku artiklist 1208
tuleneb, et iga solidaarvõlgnik tuleb paratamatult lugeda tema kohustust jagavate isikute esindajaks ja otsus, mis on tehtud
neist ühe suhtes, on rakendatav ka teiste suhtes isegi siis, kui nad ei ole olnud kohtumenetluse pooleks.
Tribunal d’instance de Rouen otsustas seega, et tollimaksu vähendamise taotlust esitades tegutses Mondia France mitte ainult
enda nimel, vaid samuti solidaarvõlgniku, see tähendab Asia P & P esindajana.
Seega vähendas Tribunal d’instance de Rouen Asia P & P poolt tasumisele kuuluvat tollivõlast tulenevat maksusummat vastavalt
Mondia France’i tollimaksu osalisele vähendamisele, nii et sellest tollivõlast tulenev maksusumma oleks võrdne viimati mainitud
äriühingu poolt tasumisele kuuluva summaga. Seega vähenes Asia P & P poolt tasumisele kuuluv tollivõlast tulenev maksusumma
980 058,65 eurolt 224 390,73 eurole.
Mis puutub Maprochimi, siis otsustas Tribunal d’instance de Rouen, et see äraühing on tolliseadustiku artikli 203 lõike 3
alusel kohustatud tasuma tollivõlast tuleneva maksusumma 49 284 eurot, sest ta osales kauba tollijärelevalve alt väljaviimises,
kuna ta teadis või oleks pidanud teadma, et tegemist on tollijärelevalve alt väljaviimisega.
Samuti otsustas Tribunal d’instance de Rouen, et Maprochim ei saa taotleda tollimaksu vähendamist tolliseadustiku artikli 236
alusel, kuna see säte kohaldub üksnes juhul, kui tegemist on tollivõlaga, mis on tekkinud kauba tollijärelevalve alt väljaviimisel,
mitte kauba vabasse ringlusse lubamisel.
Nii Mondia France, Asia P & P ja Maprochim kui ka toll esitasid selle otsuse peale kaebuse Cour d’appel de Rouen’i (Rouen’i
apellatsioonikohus).
Kõigepealt leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et kuna Asia P & P-le väljastatud maksuotsused olid õiguspärased, ei saa
see äriühing enam selles kohtuinstantsis taotleda tollivõlast tuleneva maksusumma vähendamist, kuna tolliseadustiku artikli 239
lõikes 2 ette nähtud 12-kuuline tähtaeg on möödunud.
Järgmiseks tõrjus eelotsusetaotluse esitanud kohus Asia P & P argumendi, nagu oleks sellel äriühingul õigus tugineda Mondia
France’i kasuks tehtud tollimaksu vähendamise otsusele selle tõttu, et Mondia France’il oli esindamiseks üldvolitus ja seega
esitas ta tollimaksu vähendamise taotluse ka Asia P & P nimel. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leidis sellega seoses, et
tolliseadustiku artikli 5 lõikes 4 on ette nähtud üldtingimused ja ükski neist tingimustest ei ole käesoleva juhtumi puhul
täidetud.
Lõpuks leidis eelotsusetaotluse esitanud kohus veel seoses Asia P & P-ga, et Mondia France’i kasuks tehtud tollimaksu vähendamise
otsus on selle äriühingu suhtes tehtud isikust tulenev erand tsiviilseadustiku artikli 1208 tähenduses, millele Asia P & P
iseenesest tugineda ei saa ja veel vähem ei saa ta tugineda sellele vastuväitele selle tõttu, et see ei ole teiste solidaarvõlgnike
ühine vastuväide.
Siiski ei olnud eelotsusetaotluse esitanud kohus kindel, kas tolliseadustiku artiklitega 213, 233 ja 239 on vastuolus see,
et kohaldatakse solidaarvõlgnike vastastikuse esindamise põhimõtet, mis teatavatel tingimustel tuleneb tsiviilseadustiku artiklist 1200
ja järgnevatest artiklitest ning võimaldab nõnda kohaldada Asia P & P suhtes, kes volitas Mondia France’i tegema tollivormistusega
seotud toiminguid, tolliseadustiku artikli 239 ja rakendusmääruse artikli 900 lõike 1 punkti o alusel Mondia France’i kasuks
tehtud tollimaksu vähendamise otsust.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus tõstatab sama küsimuse seoses äriühinguga Port Angot développement, kes on Maprochimi õigusjärglane
ja on likvideerimisel, kuna see äriühing taotles eelotsusetaotluse esitanud kohtult, et tema suhtes kohaldataks tollimaksu
vähendamise otsust, mis oli tehtud Mondia France’i kasuks ja mille kohaldamist Rouen’i esimese astme kohus laiendas Asia P
& P suhtes sama solidaarvõlgnike vastastikuse esindamise põhimõtte alusel.
Neil asjaoludel otsustas Cour d’appel de Rouen menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas […] tolliseadustiku artiklitega 213, 233 ja 239 on vastuolus, kui tollivõla tasumise eest solidaarselt vastutav isik,
kellele nimetatud võlast tuleneva maksusumma vähendamise otsus ei laiene, võib tollivõlast tuleneva maksusumma tasumisest
vabastamise eesmärgil tugineda võla sissenõudmise eest vastutava asutuse vastu tollimaksu vähendamise otsusele, mis on tehtud
tolliseadustiku artikli 239 alusel ja millest viimane teavitas teist solidaarvõlgnikku?”

Eelotsuse küsimus
Oma küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas tolliseadustiku artikleid 213, 233 ja 239 tuleb
tõlgendada nii, et nende sätetega on siis, kui on tegemist põhikohtuasjas käsitletava taolise, tollivõlaga seotud solidaarse
kohustusega artikli 213 tähenduses, vastuolus siseriikliku õiguse põhimõte, mille tõttu kõik muud solidaarvõlgnikud võivad
tugineda ühe solidaarvõlgniku kasuks artikli 239 alusel tehtud tollimaksu osalise vähendamise otsusele, nii et tolliseadustiku
artikli 233 esimese lõigu punktis b ette nähtud tollivõla lõppemine puudutab võlga kui niisugust ja vabastab seega kõik solidaarvõlgnikud
selle tasumise kohustusest selle summa piires, mille ulatuses tollimaksu vähendamise otsus on tehtud.
Sellega seoses tuleb märkida, et vastupidi nõukogu 18. aprilli 1988. aasta määruse (EMÜ) nr 1031/88, mis määrab tollivõlast
tuleneva maksusumma tasumise eest vastutavad isikud, (EÜT L 102, lk 5) artikli 3 teisele lõigule ja artikli 4 lõike 1 teisele
lõigule, mis näevad ühe tollivõla võlgnike paljususe korral ette, et vastutatakse „solidaarselt vastavalt liikmesriikides
kehtivatele õigusnormidele”, ei viita tolliseadustiku artikkel 213, mis eelmainitud sätteid asendab, enam siseriiklikule õigusele.
Kõnealune artikkel 213 kinnitab solidaarse vastutuse põhimõtet juhtudel, kui ühe tollivõla puhul on tegemist võlgnike paljususega.
See artikkel ei näe ette mingit täpsemat normi solidaarse vastutuse teostumise kohta ja eelkõige seoses sellega, kas ühe solidaarvõlgniku
kasuks tehtud tollimaksu vähendamise otsus mõjutab teiste kohustusi.
Ka ei ole sellist normi otsesõnu ette nähtud üheski muus tolliseadustiku ega rakendusmääruse sättes.
Kuigi tolliseadustiku artikli 233 esimese lõigu punkt b näeb ette, et tollivõlg lõpeb, kui tollimaksu summat vähendatakse,
ei täpsusta see säte, kas võlgnike paljususe korral puudutab kõnealune tollivõla lõppemine üksnes vähendamise taotluse esitajat
või laieneb samuti vältimatult teistele tollivõla solidaarvõlgnikele.
Siiski on kõiki samaaegselt esinevaid asjaolusid arvestades põhjendatud selle sätte tõlgendamine nii, et tollivõla lõppemine
piirneb üksnes vähendamise taotluse esitajaga.
Esiteks tuleb tollimaksu vähendamist tõlgendada kitsalt, kuivõrd see on tolliseadustiku artikli 233 esimese lõigu punkti b
kohaselt üks tollivõla lõppemise alus. Nimelt tuleneb see artikkel vajadusest kaitsta Euroopa Liidu omavahendeid (vt selle
kohta 29. aprilli 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑230/08: Dansk Transport og Logistik, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata,
punkt 51 ja seal viidatud kohtupraktika).
Teiseks nähtub Euroopa Kohtu praktikast samuti see, et liikmesriikidele on jäetud võimalus võtta vastu selliseid meetmeid,
millega saab tulemuslikult aidata saavutada tollieeskirjade eesmärke ja eelkõige eesmärki tagada tollivõla tõhus sissenõudmine
ning liikmesriigid võivad neid eemärke ja proportsionaalsuse põhimõtet arvestades vajadusel kehtestada normid, mis täpsustavad
tollieeskirjade sätete rakendamise tingimusi (vt selle kohta 23. septembri 2004 aasta otsus kohtuasjas C‑414/02: Spedition
Ulustrans, EKL 2004, lk I‑8633, punkt 38 ja seal viidatud kohtupraktika).
Tuleb lisada, et tolliseadustiku artikli 213 eesmärk on just nimelt saavutada tollivõla tõhus sissenõudmine ning seega liidu
omavahendite kaitse tagamine. Nimelt kujutab solidaarvastutuse süsteem endast siseriiklike ametiasutuste käsutuses olevat
täiendavat õiguslikku abinõu oma tegevuse tõhustamiseks tollivõla sissenõudmisel.
Siiski ei aita selle tollieeskirjades keskse tähtsusega eesmärgi saavutamisele kaasa see, kui tolliseadustiku artikli 213
tähenduses tollivõla puhul kehtiva solidaarvastutuse raames kohaldatakse sellist siseriiklikku põhimõtet, nagu eelotsusetaotluse
esitanud kohtu poolt osundatud solidaarvõlgnike vastastikuse esindamise põhimõte, mille tulemusel tolliseadustiku artikli 239
alusel ühe võlgniku kasuks tehtud tollimaksu vähendamise otsusele võivad vastuväitena tollivõla tasumisele tugineda kõik teised
kaasvõlgnikud, nii et tolliseadustiku artikli 233 esimese lõigu punktis b ette nähtud tollivõla lõppemine puudutab vältimatult
kogu tollivõlga.
Kolmandaks ei ole selle siseriikliku õiguse põhimõtte kohaldamine ja sellest tulenevad radikaalsed tagajärjed tollivõla osas
samuti põhjendatud, arvestades sellise tolliseadustiku artiklil 239 põhineva tollimaksu vähendamise otsuse tunnusjooni, millega
on tegemist põhikohtuasjas.
Käesoleval juhul ei põhine nende kolme äriühingu, kes on tollivõla kaasvõlgnikud, solidaarkohustus samal teokoosseisul. Tegelikult
on mõned võlgnikest kohustatud tollivõlast tuleneva maksusumma tasuma selle tõttu, et nad on toime pannud tollivõla tekkimise
aluseks oleva teo, see tähendab on käesoleval juhul kas kauba tolliseadustiku artikli 202 tähenduses ebaseaduslikult liidu
tolliterritooriumile toimetanud või on selle tollijärelevalve alt välja viinud tolliseadustiku artikli 203 tähenduses. Teistel
äriühingutel lasuva solidaarkohustuse aluseks on kas nende osalemine sellises tolliterritooriumile toimetamises või järelevalve
alt väljaviimises või asjaolu, et nad on selle kauba omandanud või seda vallanud.
Sellises olukorras tuleb asjaomase isiku puhul pettuse või ilmse hooletuse puudumist, mis on tolliseadustiku artikli 239 kohaselt
imporditollimaksu vähendamise tingimus, hinnata nende konkreetsete asjas tähtsust omavate asjaolude põhjal, mis on seotud
tollivõla tekkimise aluseks oleva teokoosseisuga iga kaasvõlgniku osas ning arvestades kaasvõlgniku erialast kogemust ja hoolsust
nende asjaolude taustal, mida talle ette heidetakse ja mis on tema solidaarkohustuse aluseks.
Sellest järeldub ka, et sellises olukorras nagu põhikohtuasja puhul ei saa ühe kaasvõlgniku olukorra hindamisel tehtud järeldusi
põhimõtteliselt laiendada teistele kaasvõlgnikele.
Vastupidi Asia P & P väitele ei õigusta pealegi sellist laiendamist käesoleval juhul ka see, et Mondia France, kes esitas
vähendamise taotluse, tegi seda, tegutsedes tollivõla teise kaasvõlgniku Asia P & P üldesindajana tollivaldkonnas.
Nagu on märkinud ka eelotsusetaotluse esitanud kohus, on esindamine tollimaksu vähendamise valdkonnas tegelikult allutatud
tolliseadustiku artikli 5 lõikes 4 ette nähtud tingimustele. Lisaks piisab, kui tõdeda, et eelotsusetaotluse esitanud kohus,
kes ainsana on pädev põhikohtuasja asjaolude alusel liidu õigust kohaldama, on otsustanud, et Mondia France’i esitatud tollimaksu
vähendamise taotluse puhul ei olnud täidetud ükski neist tingimustest.
Maprochimi osas on selge, et see äriühing, kes ise tegutses äriühingu Mondia France esindajana tolliseadustiku artikli 5 tähenduses
kauba tollivormistusega seotud formaalsuste täimisel Mondia France’i eest, ei saa väita, et Mondia France esindas teda tollimaksu
vähendamist taotledes.
Ka ei saa Maprochim tugineda sellele, et ilmse hooletuse puudumine tuvastati Mondia France’i puhul, kes on tema poolt esindatav
ettevõtja.
Selle kohta on Euroopa Kohus täpsustanud, et ettevõtja, kes kasutab tolliagendi abi kas otsese või kaudse esindamise kaudu,
on igal juhul võlgnik, kes vastutab tollivõla tasumise eest, ning teda ei vabasta vastutusest see, kui ta viitab tolliagendi
tehtud vigadele (vt 20. novembri 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑38/07 P: Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading
vs.
komisjon, EKL 2008, lk I‑8599, punkt 52).
Samuti on Euroopa Kohus otsustanud, et importija hooletuse hindamisel tuleb arvesse võtta selle tolliagendi võimaliku hooletusega
seonduvaid asjaolusid, sealhulgas tema erialast kogemust, kuna ei saa lubada, et tolliagendi teenuseid kasutanud ettevõtja
vabaneb kohustusest tasuda tollimaks tollivormistusjärgselt, tuginedes oma kogemuste puudumisele tolli valdkonnas (vt selle
kohta eespool viidatud kohtuotsus Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading
vs.
komisjon, punktid 53 ja 54).
Siiski ei nähtu sellest, et tolliagent, kelle teenuseid tavaliselt kasutatakse tema tollialase kogemuse tõttu, võiks vastupidi
enda kasuks viidata esindatava ettevõtja kogemuste puudumisele selles valdkonnas.
Selle põhjal tuleb teha järeldus, et tolliseadustiku artikli 239 toimimismehhanismi kohaselt saab sellel sättel põhinevale,
põhikohtuasjas käsitletava taolisele tollimaksu vähendamise otsusele tugineda ainult taotluse esitaja kasuks.
Seda järeldust toetab muu hulgas põhimõte, et impordi- või eksporditollimaksu tagasimaksmine või vähendamine, mida võidakse
teha ainult teatavatel tingimustel ja konkreetselt ette nähtud juhtudel, on erand tavapärasest impordi- ja ekspordikorrast
ning järelikult tuleb niisugust tagasimaksmist või vähendamist reguleerivaid sätteid tõlgendada kitsalt (vt eelkõige 11. novembri
1999. aasta otsus kohtuasjas C‑48/98: Söhl & Söhlke, EKL 1999, lk I‑7877, punkt 52).
Lõpuks on põhikohtuasja taolises olukorras nii, et kui ka siseriiklikus õiguses ette nähtud solidaarvõlgnike vastastikuse
esindamise põhimõte oleks kohaldatav, siis oleks selle tagajärjel igal juhul võimatu enam tollivõlga sisse nõuda, isegi kui
tegelikult on olemas oht, et muud kaasvõlgnikud kui vähendamise taotluse esitaja ei vasta pettuse või ilmse hooletuse tingimusele,
kui arvestada nii nende tollivõlaga seotud solidaarkohustuse tekkimise aluseks olnud teokoosseisu spetsiifilisi asjaolusid
kui ka nende erialast kogemust ja hoolsust.
Selline tagajärg ei oleks proportsionaalne ja, nagu on juba meenutatud käesoleva otsuse punktis 47, ületaks seega selle kaalutlusruumi
piirid, mis liikmesriikidel on tollieeskirjade sätete kohaldamise tingimuste täpsustamiseks.
Põhikohtuasja taolises olukorras, mille puhul on tegemist tollivõla tasumise solidaarkohustusega, lõpeb tollivõlg tolliseadustiku
artikli 233 esimese lõigu punktis b ette nähtud tollimaksu summa vähendamise korral seega ainult tollimaksu vähendamise taotluse
esitaja osas ja lõppemine ei hõlma teisi tollivõla kaasvõlgnikke.
Kõigi eespool toodud kaalutluste põhjal tuleb esitatud küsimusele vastata, et tolliseadustiku artikleid 213, 233 ja 239 tuleb
tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, kui põhikohtuasjas käsitletava taolise, artikli 213 tähenduses tollivõla tasumise
solidaarkohustuse puhul kohaldatakse siseriikliku õiguse põhimõtet, mille tulemusel artikli 239 alusel ühe kaasvõlgniku kasuks
tehtud tollimaksu osalise vähendamise otsusele saavad tugineda kõik teised kaasvõlgnikud, nii et tolliseadustiku artikli 233
esimese lõigu punktis b ette nähtud tollivõla lõppemine puudutab võlga kui niisugust ja vabastab seega kõik solidaarvõlgnikud
selle tasumise kohustusest selle summa piires, mille ulatuses tollimaksu vähendamise otsus on tehtud.

Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab
kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud,
ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:
Nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, muudetud Euroopa
Parlamendi ja nõukogu 19. detsembri 1996. aasta määrusega (EÜ) nr 82/97, artikleid 213, 233 ja 239 tuleb tõlgendada nii, et
nendega on vastuolus see, kui põhikohtuasjas käsitletava taolise, artikli 213 tähenduses tollivõla tasumise solidaarkohustuse
puhul kohaldatakse siseriikliku õiguse põhimõtet, mille tulemusel artikli 239 alusel ühe kaasvõlgniku kasuks tehtud tollimaksu
osalise vähendamise otsusele saavad tugineda kõik teised kaasvõlgnikud, nii et tolliseadustiku artikli 233 esimese lõigu punktis b
ette nähtud tollivõla lõppemine puudutab võlga kui niisugust ja vabastab seega kõik solidaarvõlgnikud selle tasumise kohustusest
selle summa piires, mille ulatuses tollimaksu vähendamise otsus on tehtud.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: prantsuse.