CELEX: 62006TJ0385
Kilpailu
Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt
Kuparisten putken liittimien ja kupariseoksesta valmistettujen putken liittimien ala
Päätös, jolla EY 81 artiklan rikkominen todetaan
Yhtenä kokonaisuutena pidettävä jatkettu kilpailusääntöjen rikkominen
Rikkomiseen osallistuminen

Asian tausta ja riidanalainen päätös
[EY] 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä 20.9.2006 tekemällään päätöksellä K(2006) 4180 (asia
COMP/F-1/38.121 – Putken liittimet) (tiivistelmä EUVL 2007, L 283, s. 63; jäljempänä riidanalainen päätös) Euroopan yhteisöjen
komissio totesi, että useat yritykset olivat rikkoneet EY 81 artiklan 1 kohtaa ja Euroopan talousalueesta (ETA) tehdyn sopimuksen
53 artiklaa osallistumalla eri ajanjaksoina 31.12.1988–1.4.2004 yhtenä kokonaisuutena pidettävään, monitahoiseen ja jatkettuun
yhteisön kilpailusääntöjen rikkomiseen kilpailunvastaisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen muodossa kuparisten
putken liittimien ja kupariseoksesta valmistettujen putken liittimien markkinoilla koko ETA-alueella. Rikkominen muodostui
hintojen vahvistamisesta, hintaluetteloista sopimisesta, hintojen alennuksista ja hyvityksistä sopimisesta, hinnankorotusten
soveltamismekanismeista sopimisesta, kansallisten markkinoiden ja asiakkaiden jakamisesta ja kaupallisten tietojen vaihtamisesta
sekä säännöllisiin kokouksiin osallistumisesta ja muiden kilpailusääntöjen rikkomisen helpottamiseen tarkoitettujen kontaktien
ylläpitämisestä .
Kantajat eli Aalberts Industries NV (jäljempänä Aalberts), Comap SA, joka oli aiemmin Aquatis France SAS (jäljempänä Aquatis),
ja Simplex Armaturen + Fittings GmbH & Co. KG (jäljempänä Simplex) kuuluvat riidanalaisen päätöksen adressaatteihin.
Aalberts on kansainvälisen teollisuuskonsernin, joka on noteerattu Amsterdamin (Alankomaat) Euronext-pörssissä, emoyhtiö.
Sen määräysvallassa ovat suoraan tai epäsuorasti useiden putken liittimien tuotannon tai jakelun alalla toimivat yhtiöt. Aalberts
hankki 30.8.2002 koko IMI plc:n putken liittimien valmistus- ja jakelutoiminnan, kun tämä oli koottu Yorkshire Fittings Groupiin.
Tämä toimi muodostui muun muassa Raccord Orléanais SA:n (josta sittemmin tuli Aquatis) ja R. Woeste & Co. Yorkshire GmbH:n
(josta sittemmin tuli Simplex) kaikkien osakkeiden hankkimisesta. Nämä kaksi yritystä integroitiin Aalberts-konsernin toiseen
pääasialliseen toimintaan eli virtauksensäätimiin.
Maaliskuussa 2006 Comap, joka on riidanalaisen päätöksen adressaatti, koska se osallistui rikkomiseen Legris Industries SA:n
määräysvallassa, ja kantaja asiassa T-377/06, myytiin Aalberts-konsernille. Unionin yleiselle tuomioistuimelle ilmoitettiin
16.4.2007 päivätyllä kirjeellä siitä, että kaikki Aquatisin varat ja velat oli myyty Comapille ja että Aquatista ei enää ollut
olemassa oikeudellisena yksikkönä. Jotta voidaan varmistaa jälkimmäistä koskevien viittausten yhdenmukaisuus riidanalaisessa
päätöksissä käytettyjen viittausten kanssa, myös tässä tuomiossa viitataan Aquatisiin.
Mueller Industries Inc., joka myös valmistaa kuparisia putken liittimiä, ilmoitti 9.1.2001 komissiolle kartellin olemassaolosta
putken liittimien alalla ja muilla kupariputkien markkinoihin liittyvillä teollisuudenaloilla ja totesi olevansa halukas tekemään
yhteistyötä komission kanssa sakkojen määräämättä jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun
komission tiedonannon (EYVL 1996, C 207, s 4; jäljempänä vuoden 1996 yhteistyötiedonanto) mukaisesti (riidanalaisen päätöksen
114 perustelukappale).
Kupariputkia ja kuparisia putken liittimiä tutkiessaan komissio teki 22. ja 23.3.2001 yllätystarkastuksia 6.2.1962 annetun
neuvoston asetuksen N:o 17 ([EY 81] ja [EY 82] artiklan ensimmäinen täytäntöönpanoasetus) (EYVL 1962 13, s. 204) 14 artiklan
3 kohdan mukaisesti useiden yritysten – muun muassa IMI:n, joka oli tuolloin Raccords Orléanais’n ja R. Woeste & Co. Yorkshiren
emoyhtiö – tiloissa (riidanalaisen päätöksen 119 perustelukappale).
Näiden ensimmäisten tarkastusten jälkeen komissio jakoi huhtikuussa 2001 kupariputkia koskevan tutkimuksensa kolmeen erilliseen
menettelyyn eli menettelyyn asiassa COMP/E-1/38.069 (kupariset vesi- ja viemäriputket), asiassa COMP/F-1/38.121 (putken liittimet)
ja asiassa COMP/E-1/38.240 (teollisuusputket) (riidanalaisen päätöksen 120 perustelukappale).
Komissio teki 24. ja 25.4.2001 lisää yllätystarkastuksia Delta plc:n, joka on kansainvälisen teknisen alan konsernin johdossa
oleva yhtiö ja jonka ”insinööritaidon” jaostoon kuuluu useita putken liittimien valmistajia, tiloissa. Nämä tarkastukset koskivat
yksinomaan putken liittimiä (riidanalaisen päätöksen 121 perustelukappale).
Komissio esitti helmi–maaliskuusta 2002 lähtien asianomaisille osapuolille useita tietojensaantipyyntöjä asetuksen N:o 17
11 artiklan ja sittemmin [EY] 81 ja [EY] 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annetun
neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2003 (EYVL 2003, L 1, s. 1) 18 artiklan mukaisesti (riidanalaisen päätöksen 122 perustelukappale).
IMI plc esitti syyskuussa 2003 pyynnön vuoden 1996 yhteistyötiedonannon soveltamisesta siihen. Tätä pyyntöä seurasivat Delta-konsernin
pyyntö (maaliskuu 2004) ja FRA.BO SpA:n pyyntö (heinäkuu 2004). Viimeisen pyynnön esitti toukokuussa 2005 Advanced Fluid Connections
plc (jäljempänä AFC). FRA.BO toimitti muun muassa tietoja, joissa kiinnitettiin komission huomio siihen, että rikkomista jatkettiin
ajanjaksolla 2001–2004 eli komission tekemien tarkastusten jälkeen (riidanalaisen päätöksen 115–118 perustelukappale).
Komissio aloitti 22.9.2005 kilpailusääntöjen rikkomista koskevan menettelyn asiassa COMP/F‑1/38.121 (putken liittimet) ja
antoi väitetiedoksiannon, joka toimitettiin muun muassa kantajille (riidanalaisen päätöksen 123 ja 124 perustelukappale).
Komissio teki 20.9.2006 riidanalaisen päätöksen.
Riidanalaisen päätöksen 1 artiklassa komissio totesi, että kantajat olivat osallistuneet rikkomiseen seuraavina ajanjaksoina:
–        Aalberts ajanjaksolla 25.6.2003–1.4.2004
–        Aquatis ja Simplex ajanjaksolla 31.1.1991–22.3.2001 IMI-konsernin jäseninä ja ajanjaksolla 25.6.2003–1.4.2004 Aalberts-konsernin
jäseninä.
Komissio määräsi tämän rikkomisen vuoksi riidanalaisen päätöksen 2 artiklan a ja b alakohdassa kantajille seuraavat sakot:
”a)      [Aalberts]: 100,80 miljoonaa euroa,
josta yhteisvastuussa
[Aquatisin kanssa] 55,15 miljoonaa euroa ja
[Simplexin kanssa] 55,15 miljoonaa euroa
b)      1. [IMI] yhteisvastuussa IMI Kynoch Ltd:n kanssa: 48,30 miljoonaa euroa,
josta yhteisvastuussa
[– –]
[Aquatisin kanssa] 48,30 miljoonaa euroa ja
[Simplexin kanssa] 48,30 miljoona euroa
2. [Aquatis] ja [Simplex] ovat yhteisvastuussa seuraavasta lisämäärästä: 2,04 miljoonaa euroa.”
Riidanalaisen päätöksen 3 artiklan perusteella 1 artiklassa tarkoitettujen yritysten oli päätettävä rikkominen välittömästi,
jos ne eivät olleet jo tehneet niin, ja pidättäydyttävä vastaisuudessa 1 artiklassa kuvailtujen kaltaisista toimista tai toiminnasta
sekä kaikista sellaisista toimista tai toiminnasta, jonka tavoite tai vaikutus on sama tai samankaltainen.
Kullekin yritykselle määrätyn sakon määrän vahvistamiseksi komissio sovelsi riidanalaisessa päätöksessä menetelmää, joka määritellään
asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja [HT] 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta annetuissa
suuntaviivoissa (EYVL 1998, C 9, s. 3; jäljempänä vuoden 1998 suuntaviivat).
Sakon perusmäärän laskentapohjan vahvistamisesta rikkomisen vakavuuden mukaan on ensinnäkin todettava, että komissio luokitteli
rikkomisen erittäin vakavaksi sen luonteen ja maantieteellisen vaikutusalan vuoksi (riidanalaisen päätöksen 755 perustelukappale).
Koska komissio katsoi asianomaisten yritysten olevan huomattavan erilaisia, se kohteli niitä eri tavalla ja tukeutui tässä
niiden markkinaosuuksien mukaan määritettyyn suhteelliseen merkitykseen asianomaisilla markkinoilla. Tällä perusteella se
jakoi kyseiset yritykset kuuteen luokkaan tukeutumalla kunkin yrityksen liikevaihto-osuuksiin, jotka perustuivat tässä menettelyssä
tarkoitettuihin tuotteisiin ETA:n tasolla vuonna 2000, paitsi Aalbertsin ja AFC:n tapauksessa, joissa se otti huomioon vuoden
2003 (riidanalaisen päätöksen 758 perustelukappale).
Aalberts luokiteltiin ensimmäiseen luokkaan, jolle vahvistettiin sakon perusmäärän laskentapohjaksi 60 miljoonaa euroa, kun
taas IMI luokiteltiin toiseen luokkaan, jolle vahvistettiin laskentapohjaksi 46 miljoonaa euroa (riidanalaisen päätöksen 765
perustelukappale).
Komissio korotti tämän jälkeen kullekin asianomaiselle yritykselle määrätyn sakon laskentapohjaa 10 prosentilla kultakin kartelliin
osallistumisvuodelta ja tarvittaessa 5 prosentilla kultakin kuuden kuukauden ja vuoden väliseltä ajanjaksolta. Ajanjaksolta
31.12.1988–31.1.1991 komissio katsoi kartellin kyseisen ajanjakson rajallisen maantieteellisen vaikutusalan vuoksi asianmukaiseksi
korottaa sakkoa 5 prosentilla vuotta kohden (riidanalaisen päätöksen 775 perustelukappale).
Lopuksi rikkomiseen osallistumisen jatkamista komission tarkastusten jälkeen eli ajanjaksolla 25.6.2003–1.4.2004 pidettiin
raskauttavana olosuhteena, jonka vuoksi kantajille määrätyn sakon perusmäärän korottaminen 60 prosentilla katsottiin perustelluksi
(riidanalaisen päätöksen 779 ja 782 perustelukappale).

Oikeudenkäyntimenettely ja asianosaisten vaatimukset
Kantajat nostivat nyt käsiteltävän kanteen unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 14.12.2006 toimittamallaan kannekirjelmällä.
Unionin yleinen tuomioistuin (kahdeksas jaosto) päätti esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella aloittaa suullisen käsittelyn
ja kehotti prosessinjohtotoimina komissiota toimittamaan tiettyjä asiakirjoja, minkä se teki asetetussa määräajassa.
Asianosaisten lausumat ja vastaukset unionin yleisen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin kuultiin 2.2.2010 pidetyssä istunnossa.
Kantajat vaativat, että unionin yleinen tuomioistuin
–        kumoaa riidanalaisen päätöksen 1 artiklan, 2 artiklan a alakohdan ja b alakohdan 2 alakohdan sekä 3 artiklan sikäli kuin nämä
säännökset koskevat kantajia
–        toissijaisesti alentaa huomattavasti niille määrätyn sakon määrää
–        velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Komissio vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–        hylkää kanteen
–        velvoittaa kantajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudellinen arviointi
Kanteensa tueksi kantajat esittävät viisi kanneperustetta, jotka kuuluvat seuraavasti:
–        sen lainvastaisuus, että Aalbertsin katsottiin emoyhtiönä olevan vastuussa rikkomisesta
–        EY 81 artiklaa ei ole rikottu
–        riidanalaisen päätöksen 1 artiklassa tarkoitettuun yhtenä kokonaisuutena pidettävään, monitahoiseen ja jatkettuun kilpailusääntöjen
rikkomiseen ei ole osallistuttu
–        asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan ja vuoden 1998 suuntaviivojen rikkominen
–        asetuksen N:o 1/2003 2 artiklan sekä [EY] 81 ja [EY] 82 artiklan mukaisten komission menettelyjen kulusta 7.4.2004 annetun
komission asetuksen (EY) N:o 773/2004 (EUVL L 123, s. 18) 11 artiklan 2 kohdan rikkominen.
Nyt käsiteltävässä asiassa unionin yleinen tuomioistuin katsoo asianmukaiseksi analysoida ensiksi toista ja kolmatta kanneperustetta.

Toinen kanneperuste, jonka mukaan EY 81 artiklaa ei ole rikottu
Asianosaisten lausumat
Kantajien mukaan komissio ei ole näyttänyt oikeudellisesti riittävällä tavalla toteen, että Aquatisin ja Simplexin yhteydenpito
niiden kilpailijoihin, mihin komissio tukeutui riidanalaisessa päätöksessä, merkitsi EY 81 artiklan rikkomista.
Kantajat huomauttavat tästä ensinnäkin, että Aquatisin väitetty osallistuminen rikkomiseen ajanjaksolla 25.6.2003–1.4.2004,
joka todettiin riidanalaisen päätöksen 1 artiklassa, perustettiin yksinomaan siihen, että se oli osallistunut Fédération française
des négociants en appareils sanitaires, chauffage, climatisation et canalisations (jäljempänä FNAS) -nimisen logistiikkatyöryhmän
viiteen kokoukseen, jotka pidettiin 25.6.2003 ja 20.1.2004 välisenä aikana, sekä 16.2.2004 yhteen puhelinneuvotteluun, joka
käytiin niin ikään FNAS:n puitteissa.
Ne korostavat ensiksi, että FNAS:n logistiikkatyöryhmän kokoukset järjestettiin ranskalaisten tukkukauppiaiden pyynnöstä,
sillä nämä olivat ilmaisseet halunsa tarjota asiakkailleen aiempaa pienemmän määrän hanojen ja venttiilien kaltaisia laitteita
pakkausta kohti, mikä olisi merkinnyt lisäkustannuksia ja näin ollen tuotteiden hinnannousua. Teknisten kysymysten, jotka
liittyvät uuden pakkauksen käyttöön ottamiseen, ja tähän liittyvien organisatoristen kysymysten lisäksi näissä kokouksissa
keskusteltiin taloudellisista kysymyksistä, jotka liittyivät hanojen ja venttiilien kaltaisten laitteiden uuteen pakkaukseen.
Toisin kuin komissio väittää, näillä kokouksilla ei ollut kilpailunvastaista tavoitetta. Kantajien mukaan AFC:n havainto sen
vuoden 1996 yhteistyötiedonannon soveltamista koskevan pyynnön yhteydessä on samansuuntainen.
Toiseksi kantajat korostavat, että komission esittämät todisteet kilpailunvastaisen sopimuksen olemassaoloa koskevan päätelmän
tueksi muodostuvat kokousten pöytäkirjoista, jotka FNAS:n logistiikkatyöryhmän edustaja on laatinut ja joita näihin kokouksiin
osallistuneiden yhtiöiden edustajat eivät ole allekirjoittaneet, ja ne kiistävät niin ikään komission niistä tekemän tulkinnan.
Kantajien mukaan kyseisistä pöytäkirjoista ilmenee, että näkemystenvaihto FNAS:n logistiikkatyöryhmässä ei johtanut sopimuksen
tekemiseen eikä siihen liittynyt minkäänlaista luottamuksellisten tietojen vaihtoa.
Simplexistä kantajat väittävät, että väitetty osallistuminen rikkomiseen ajanjaksolla 25.6.2003–1.4.2004 perustui vain kahteen
tapahtumaan eli puhelinkeskusteluun FRA.BO:n kanssa 25.2.2004 sekä näkemystenvaihtoon Essenin (Saksa) messuilla 18.3.2004.
Ensinnäkin P:n (FRA.BO) ja W:n (Simplex) välisestä puhelinkeskustelusta kantajat huomauttavat, että ainoa tältä ajanjaksolta
oleva asiakirja, johon komissio vetosi Simplexiä vastaan, muodostuu P:n muistikirjaan 25.2.2004 tehdyistä muistiinpanoista.
Nämä muistiinpanot ovat kantajien mukaan epäselviä eikä niistä voida tehdä minkäänlaisia päätelmiä. Kyseisten muistiinpanojen
sekä FRA.BO:n selitysten epäselvyys saivat kantajien mukaan komission toteamaan riidanalaisen päätöksen 511 perustelukappaleessa,
että Simplexin itsenäinen maahantuoja (D) oli vahvistanut hinnankorotuksen.  Tällainen tulkinta merkitsisi, että W olisi ilmoittanut
P:lle 25.2.2004, D:n päättäneen korottaa hintojaan 5 prosentilla 1.3.2004 lähtien. Jos näin olisi ollut, D:n kauppapolitiikkaa
koskevat tiedot olisi jo levitetty markkinoille, ei kantajien. Komission vaihtoehtoinen selitys vastineessa eli se, että ilmaisu
”D:n vahvistama” koski luultavasti W:n lausuntoa, jonka mukaan hinnankorotusta sovellettiin D:n välityksellä toteutettuun
Simplexin myyntiin, osoittaa myös, että komissio ei ollut analysoinut esitettyjä tosiseikkoja ja väitteitä.
Toiseksi Ha:n (IBP Ltd) sekä H:n, joka on konsultti Simplexillä, ja Be:n, joka on töissä yrityksessä, välisestä keskustelusta
Essenin messujen aikana 18.3.2004 kantajat väittävät, että ainoa todiste on Ha:n muistikuva siitä. Jälkimmäisen mukaan H:n
ja Be:n sekä K:n (Comap) kanssa käytiin lyhyitä keskusteluja, joiden kuluessa nämä kysyivät tältä IBP:n hinnankorotusaikeista,
ja tämä vastasi niihin, että IBP aikoi korottaa hintoja kuun lopussa. Ha ilmoitti myös, että hän oli jo kertonut tästä asiakkailleen,
joten tiedot eivät enää olleet luottamuksellisia.
Kantajat väittävät tästä, että ensinnäkään Ha:n lausuntoa ei ole vahvistettu millään muilla todisteilla, ja toiseksi H ja
Be kiistivät kyseisen lausunnon keskeisen näkemyksen. Jälkimmäisten lausunnot vahvistaa kantajien mukaan se, että Simplex
oli jo paljon ennen 18.3.2004 päättänyt hinnankorotuksesta ja ottanut sen käyttöön ilmoittamalla siitä asiakkailleen. Kantajien
mukaan H:lla tai B:llä ei näin ollen ollut minkäänlaista syytä kysellä Ha:n aikeista.
Lisäksi Ha:n hinnankorotushanketta koskeneessa yksipuolisessa lausunnossa, ei kantajien mukaan ole seikkoja, jotka antaisivat
aihetta kuvitella, että EY 81 artiklassa tarkoitettu sopimus tai yhdenmukaistettu menettelytapa oli olemassa. Ha:n antamia
tietoja ei niiden mukaan myöskään voida pitää kaupallisesti arkaluonteisina, koska ne tunnettiin jo markkinoilla.
Kantajat korostavat lopuksi, että muita ajanjaksoja koskevat todisteet puuttuvat. Ne viittaavat tässä yhteydessä väitettyyn
yhteydenpitoon P:n sekä Comapin, Simplexin ja Aquatisin työntekijöiden välillä. Ne väittävät, että kyseessä oli ”kolme harmitonta
keskustelua”, jotka eivät johtaneet minkäänlaiseen EY 81 artiklan rikkomiseen.
Komissio vastaa, että kun tarkastellaan todisteita salaisesta yhteistyöstä FNAS:n kokouksissa, joihin Aquatis osallistui,
se perusti toteamuksensa kyseisten kokousten pöytäkirjoihin. Sen mukaan ei lisäksi ole mitään syytä epäillä näiden pöytäkirjojen
luotettavuutta.
Simplexistä komissio toteaa, että P:n muistikirjan muistiinpanot ovat selkeitä eivätkä jätä epäilyksen sijaa sen keskustelun
sisällöstä, joka käytiin tämän ja W:n välillä, eli 5 prosentin hinnankorotuksesta Kreikassa.
Lisäksi komissio korostaa näkemystenvaihdoista Essenin messuilla 18.3.2004, ettei yhteydenpito Ha:n ja Simplexin edustajien
välillä ollut ”yksipuolista”, koska Ha täsmensi vastauksena Simplexin edustajien kysymykseen, että IBP oli suunnitellut hintojenkorotusta
kuun loppuun. Lisäksi kaupalliselta näkökannalta katsottuna kyseessä olivat sen mukaan arkaluonteiset ja sangen täsmälliset
tiedot soveltamispäivän osalta. Vaikka Simplex olisi jo päättänyt hinnankorotuksestaan, kuten kantajat väittävät, pyrkimys
vähentää epävarmuutta sen oman toiminnan onnistumisesta markkinoilla on kuitenkin kilpailunvastaista, koska se on ristiriidassa
itsenäistä käyttäytymistä markkinoilla koskevan vaatimuksen kanssa.
Komissio huomauttaa lopuksi, että ainoa päätelmä, joka voidaan tehdä FNAS:n kokouksia, Essenin messuja ja näkemystenvaihtoa
Kreikan markkinoista koskevista todisteista, on se, että kantajat aloittivat uudelleen siihen yhtenä kokonaisuutena pidettävään,
monitahoiseen ja jatkettuun kilpailusääntöjen rikkomiseen osallistumisen, joka oli alkanut vuonna 1988.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Unionin yleinen tuomioistuin muistuttaa aluksi, että selvitettäessä EY 81 artiklan 1 kohdan rikkomista, komission on esitettävä
nimenomaiset ja yhtäpitävät todisteet, joiden perusteella voidaan vakuuttua siitä, että väitetty rikkominen on tapahtunut
(ks. vastaavasti yhdistetyt asiat 29/83 ja 30/83, CRAM ja Rheinzink v. komissio, tuomio 28.3.1984, Kok., s. 1679, 20 kohta).
Sen, että Euroopan unionin tuomioistuimet ovat epävarmoja, on koiduttava kilpailusääntöjen rikkomista koskevan päätöksen adressaatin
eduksi. Tuomioistuin ei voi todeta, että komissio on oikeudellisesti riittävällä tavalla näyttänyt kyseessä olevan kilpailusääntöjen
rikkomisen tapahtuneen, jos se ei ole saavuttanut täyttä varmuutta tämän kysymyksen osalta, ja näin erityisesti silloin, kun
kyse on sakkopäätökseen kohdistuvasta kumoamiskanteesta. (asia T-38/02, Groupe Danone v. komissio, tuomio 25.10.2005, Kok.,
s. II‑4407, 215 kohta).
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on myös niin, että kaikkien komission toimittamien todisteiden ei tarvitse välttämättä
täyttää näitä edellytyksiä kaikkien rikkomisen osatekijöiden osalta. Riittää, että komission esittämät seikat kokonaisvaltaisesti
tarkasteltuina täyttävät nämä edellytykset (ks. yhdistetyt asiat T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 ja T‑78/00, JFE Engineering ym.
v. komissio, tuomio 8.7.2004, Kok., s. II‑2501, 180 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
On sitä paitsi tavanomaista, että kilpailunvastaisiin sopimuksiin liittyvät toimenpiteet toteutetaan vaivihkaa, että kokoukset
pidetään salassa ja että niihin liittyvien asiakirjojen määrä pidetään mahdollisimman vähäisenä. Tästä seuraa, että vaikka
komissio löytää asiakirjoja, jotka osoittavat nimenomaisesti toimijoiden välisen lainvastaisen yhteydenpidon, nämä asiakirjat
– esimerkiksi kokousten pöytäkirjat – ovat normaalisti vain hajanaisia ja niitä on vähän, joten usein on välttämätöntä muodostaa
kuva tietyistä yksityiskohdista päättelemällä. Näin ollen useimmissa tapauksissa kilpailunvastaisen menettelyn tai sopimuksen
olemassaolo on pääteltävä tietyistä yhteensattumista ja seikoista, jotka yhdessä tarkasteltuina voivat muun johdonmukaisen
selityksen puuttuessa olla osoitus kilpailusääntöjen rikkomisesta (yhdistetyt asiat C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P,
C‑217/00 P ja C‑219/00 P, Aalborg Portland ym. v. komissio, tuomio 7.1.2004, Kok., s. I‑123, 55–57 kohta ja yhdistetyt asiat
C-403/04 P ja C-405/04 P, Sumitomo Metal Industries ja Nippon Steel v. komissio, tuomio 25.1.2007, Kok., s. I‑729, 51 kohta).
Tästä on huomautettava, että sakkojen määräämättä jättämistä tai niiden lieventämistä koskevan politiikan yhteydessä annetut
lausunnot ovat tärkeitä. Näillä yritysten nimissä annetuilla lausunnoilla on merkittävä todistusarvo, koska ne merkitsevät
huomattavia oikeudellisia ja taloudellisia riskejä (ks. vastaavasti edellä 45 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat JFE Engineering
ym. v. komissio, tuomion 205 ja 211 kohta ja edellä 46 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Sumitomo Metal Industries ja Nippon
Steel v. komissio, tuomion 103 kohta). Kartelliin osallistumisesta syytetyn yrityksen lausuntoa, jonka totuudenmukaisuuden
on riitauttanut useampi muu kartelliin osallistumisesta syytetty yritys, ei kuitenkaan voida pitää riittävänä näyttönä jälkimmäisten
yritysten toteuttamasta kilpailusääntöjen rikkomisesta, jos sen tukena ei ole muita todisteita (ks. edellä 45 kohdassa mainitut
yhdistetyt asiat JFE Engineering ym. v. komissio, tuomion 219 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Nyt käsiteltävässä asiassa komission moittiman toiminnan olemassaoloa eli FNAS:n kokouksiin osallistumista, yhteydenpitoa
erään kantajan työntekijän ja FRA.BO:n edustajan välillä sekä yhteydenpitoa Essenin messujen aikana ei ole kiistetty. Kantajat
kiistävät sen sijaan tämän toiminnan kilpailunvastaisen luonteen, joka on ehdoton edellytys EY 81 artiklan rikkomisen toteamiseksi.
Näin ollen on määritettävä, onko toiminta, joka todettiin komission maaliskuussa 2001 tekemien tarkastusten jälkeen, luokiteltava
kilpailunvastaiseksi yhteydenpidoksi.
Simplexistä on muistutettava, että komissio hyväksyi kaksi tapahtumaa Simplexiä vastaan katsoakseen tämän osallistuneen riidanalaisen
päätöksen 1 artiklassa moitittuun rikkomiseen 25.6.2003–1.4.2004 (jäljempänä riidanalainen ajanjakso) eli P:n (FRA.BO) ja
W:n (Simplex) välisen yhteydenpidon puhelimitse vuoden 2004 ensimmäisen puoliskon aikana sekä tapaamisen Essenin messuilla
18.3.2004.
Riidanalaisen päätöksen 511 perustelukappaleen mukaan W ilmoitti huhtikuussa 2004 FRA.BO:lle mahdollisesta 5 prosentin hinnankorotuksesta
Kreikan markkinoilla. W pyysi sen mukaan FRA.BO:ta ottamaan häneen yhteyttä tästä korotuksesta sopimiseksi. Ennen tätä yhteydenottoa
25.2.2004 käydyn puhelinkeskustelun aikana W ilmoitti P:lle, että 5 prosentin hinnankorotus tulisi voimaan 1.3.2004. Simplexin
kreikkalainen maahantuoja D vahvisti tämän korotuksen.
Aluksi on todettava, ettei komission päätelmää, jonka mukaan Simplex osallistui kartelliin koko riidanalaisen ajanjakson ajan,
tue mikään todiste vuoden 2003 osalta. Komissio tukeutui nimittäin yksinomaan aiemmin mainittuihin tapahtumiin, jotka liittyvät
kaikki vuoteen 2004.
FRA.BO:n vuoden 1996 yhteistyötiedonannon soveltamista koskevasta pyynnöstä, joka esitetään tiivistetysti riidanalaisen päätöksen
506 perustelukappaleessa, ilmenee toki tämän todenneen, että komission tarkastusten jälkeen kilpailijoiden kesken vaihdettiin
edelleen arkaluonteisia tietoja erityisesti kahdenkeskisesti. FRA.BO toteaa muun muassa, että ”tätä yhteydenpitoa käytiin
usean henkilön ja erityisesti [W:n] (IMI/Aalberts) ja Comapin [L:n] kanssa”.
On kuitenkin huomattava, ettei FRA.BO esittänyt asiakirjatodisteita, jotka osoittaisivat, että Simplex oli käynyt toistuvasti
puhelinkeskusteluja edustajiensa kanssa. P:n ja B:n (FRA.BO) puhelutiedoissa, jotka koskevat vuosia 2002–2004 ja jotka on
liitetty FRA.BO:n väitetiedoksiantoon antamaan vastaukseen, ei mainita W:n nimeä.
Seuraavaksi on todettava, että P:n (FRA.BO) vuoden 2004 muistikirjassa on joitakin käsin kirjoitettuja muistiinpanoja, joista
vain tietyt koskevat Simplexiä, toisin sanoen ne, jotka koskevat puhelimitse tehtyä yhteydenottoa W:hen 25.2.2004. Tässä yhteydessä
on todettava, että riidanalaisessa päätöksessä komissio viittasi W:n ja P:n väliseen yhteydenpitoon, joka olisi käyty huhtikuun
lopussa, luultavasti 29.4.2004. Jos jätetään huomiotta se, että tämä väitetty yhteydenpito käytiin komission riidanalaisessa
päätöksessä hyväksymän rikkomisen päättymispäivän jälkeen, on todettava, etteivät kyseiset käsin kirjoitetut muistiinpanot
osoita, että kyseessä oli yhteydenpito W:n kanssa. Lisäksi jos oletetaan, että kyseessä oli yhteydenpito W:n kanssa, käsin
kirjoitetut muistiinpanot eivät osoita, että tämä olisi ilmoittanut Kreikan markkinoita koskevasta hinnankorotuksesta.
On nimittäin ilmeistä, että FRA.BO sekoitti keskenään erinäisiä käsin kirjoitettuja muistiinpanoja vuoden 1996 yhteistyötiedonannon
soveltamista koskevan pyyntönsä yhteydessä. Tältä osin FRA.BO:n alkuperäisistä, 14.7.2004 päivätyistä huomautuksista ilmenee
sen todenneen, että IMI:n johtaja W oli ilmoittanut sille huhtikuun 2004 lopussa mahdollisesta hinnankorotuksesta Kreikan
markkinoilla ja että W oli pyytänyt sitä keskustelemaan tästä monta päivää myöhemmin sopimuksen tekemiseksi (mettersi d’accordo).
Viittaus sopimuksen tekemiseen löytyy P:n muistikirjan sisältämien muistiinpanojen kolmannesta osasta eli siitä, joka koskee
puhelinkeskustelua 29.4.2004 yksinomaan yhtäältä B:n ja toisaalta Hu:n kanssa, ja sopimuksen tekeminen olisi pitänyt sijoittaa
toimittaja-asiakassuhteen yhteyteen (Aquatis / Raccord Orléanais – FRA.BO).
Kirjelmässään, joka on päivätty 25.1.2005, FRA.BO muutti kantaansa ja totesi, että W:n ja P:n välinen puhelinkeskustelu käytiin
25.2.2004, ja sen kuluessa keskusteltiin hinnankorotuksesta Kreikan markkinoilla. W oli myös ilmoittanut, että 5 prosentin
hinnankorotus oli vahvistettu 1.3.2004 lukien D:n osalta.
Väitetiedoksiannon 508 kohdasta ilmenee kuitenkin, ettei komissio ottanut huomioon sekaannusta, joka oli syntynyt edellä 55
ja 56 kohdassa tarkoitettujen käsin kirjoitettujen muistiinpanojen kolmen eri osan välillä. Huolimatta kantajien tätä sekaannusta
koskevista huomautuksista niiden vastauksessa väitetiedoksiantoon komissio ei myöskään korjannut tätä virhettä riidanalaisen
päätöksen 511 perustelukappaleessa muutamia pieniä muutoksia lukuun ottamatta (ks. edellä 51 kohta).
Näin ollen on todettava, että ainoa todiste Simplexin ja FRA.BO:n välisestä yhteydenpidosta riidanalaisen ajanjakson aikana
ovat ne 25.2.2004 päivätyt käsin kirjoitetut muistiinpanot P:n (FRA.BO) muistikirjassa, jotka mainittiin riidanalaisen päätöksen
511 perustelukappaleessa, joka sisältää seuraavan maininnan: ”Puhunut [W:lle] [D] vahvistanut x korotuksen Kreikassa + 5 1.3.2004
lukien.”
Tästä on todettava, että 25.2.2004 päivätyt käsin kirjoitetut muistiinpanot osoittavat, että kyseisenä päivänä todella vaihdettiin
näkemyksiä hinnoista. Nämä käsin kirjoitetut muistiinpanot eivät kuitenkaan osoita selkeästi sen henkilön henkilöllisyyttä,
joka päätti korottaa hintoja. Ei ole pois suljettua, että kyseessä oli Simplexin itsenäinen maahantuoja (D), joka päätti korottaa
hintojaan 5 prosenttia 1.3.2004 lukien.
Koska yhteydenpidosta W:n kanssa on todisteena vain edellä 59 kohdassa mainittuja tiettyjä käsin kirjoitettuja muistiinpanoja
P:n muistikirjassa, pelkästään niiden perusteella ei voida osoittaa Simplexin osallisuutta nyt käsiteltävässä asiassa moitittuun
rikkomiseen. Ei nimittäin voida sulkea pois sitä, että tätä yhteydenpitoa voidaan pitää yksittäisenä tapahtumana. Pelkästään
näillä muistiinpanoilla ei myöskään voida osoittaa Simplexin osallistumista kartelliin vuonna 2003, kuten edellä jo todettiin.
Kun tarkastellaan toista Simplexiä vastaan hyväksyttyä tapahtumaa, eli Ha:n (IBP) ja Simplexin kahden edustajan tapaamista
Essenin messuilla 18.3.2004, johon vedotaan riidanalaisen päätöksen 520 perustelukappaleessa, Ha:n 28.11.2005 päivätystä lausunnosta,
joka esitetään AFC:n väitetiedoksiantoon antaman vastauksen liitteenä ja jota sittemmin korjattiin tapahtuman päivämäärän
osalta (messut pidettiin maaliskuussa 2004 eikä vuonna 2002, kuten vuoden 1996 yhteistyötiedonannon soveltamista koskevassa
pyynnössä oli mainittu), ilmenee, että tämä oli vastannut IBP:n hintoja koskevaan kysymykseen. Ha totesi muistavansa, että
hän oli käynyt lyhyen keskustelun H:n ja B:n (Simplex) kanssa ja toisen K:n kanssa. Hän antoi tästä seuraavan lausunnon:
”He kysyivät minulta, mitä IBP Deutschland aikoi tehdä hintojen suhteen, ja kerroin heille, että aioimme korottaa hintoja
kuun lopussa. Korotus johtui kasvaneita raaka-ainekustannuksista. Keskustelua korotuksen suuruudesta tai voimaantuloajankohdasta
ei käyty, vaan ainoastaan siitä, että se tehtäisiin. Kuvittelin jo siihen mennessä kertoneeni asiakkaille, että korotus olisi
odotettavissa, joten kyseiset tiedot eivät olleet enää luottamuksellisia. Huhuja oli saattanut liikkua, ja tämä on voinut
saada heidät kysymään minulta erikseen hinnankorotuksesta. He eivät olisi kyenneet vahvistamaan tätä yksinomaan pyytämällä
asiakkailta jäljennöstä IBP Deutschlandin virallisesta hinnankorotuskirjeestä, koska se julkaistiin vasta 30.3.2004. – –”
On kuitenkin huomattava, että kantajat kiistävät kilpailunvastaisen yhteydenpidon olemassaolon. Ne esittivät tästä hallinnollisessa
menettelyssä kaksi lausuntoa, jotka ovat ristiriidassa Ha:n lausunnon kanssa.
Kantajat esittivät H:n lausunnon, jossa tämä totesi seuraavaa:
”Muistan tavanneeni [Ha:n] Woesten näyttelyosastolla ja puhuneeni lyhyesti hänen kanssaan. En missään tapauksessa tiedustellut
häneltä IBP Deutschlandin mahdollisista hinnankorotuksista. Muistaakseni [Ha] ei myöskään kertonut oma-aloitteisesti tällaisesta
hinnankorotuksesta.”
Kantajat esittivät myös Be:n lausunnon, ja tämä selitti, että vaikka hän ei enää muistanut varmasti tavanneensa Ha:ta kyseisillä
messuilla, hän ei kuitenkaan voinut sulkea pois tavanneensa tämän, vaikka hänellä ei ollut minkäänlaista muistikuvaa siitä,
että hän olisi puhunut nimenomaisesti hinnoista.
Tässä yhteydessä on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan vuoden 1996 yhteistyötiedonannon soveltamista
koskevan pyynnön yhteydessä esitetty lausunto ei itsessään riitä todisteeksi, jos lausunnon paikkansapitävyys on kiistetty
(ks. edellä 47 kohta).
Unionin yleinen tuomioistuin katsoo tässä yhteydessä, että Ha:n lausunto – toisin kuin komissio väitti suullisessa käsittelyssä
– ei ole uskottavampi kuin H:n ja B:n, jotka ovat yhden kantajan kaksi edustajaa, lausunnot. Kun on kyse näiden messujen tapahtumista,
se, että sekä IBP:llä että IMI:n entisillä tytäryhtiöillä oli menneisyydessä kilpailunvastainen asenne, jota kuvaa hintoja
koskenut näkemystenvaihto, ei riitä antamaan enemmän arvoa Ha:n lausunnolle kuin lausunnoille, joihin kantajat tukeutuivat.
Näin ollen on katsottava, että muiden seikkojen puuttuessa IBP:n edustajan ja kantajien kahden edustajan välisen yhteydenpidon
väitetysti kilpailunvastaista luonnetta ei ole osoitettu oikeudellisesti riittävällä tavalla.
Edellä esitetystä seuraa, että Simplexin osallistumista EY 81 artiklan rikkomiseen riidanalaisella ajanjaksolla ei ole näytetty
oikeudellisesti riittävällä tavalla toteen.
Näin ollen riidanalaisen päätöksen 1 artikla on kumottava siltä osin kuin komissio totesi siinä Simplexin osallistuneen yhtenä
kokonaisuutena pidettävään, monitahoiseen ja jatkettuun kilpailusääntöjen rikkomiseen riidanalaisena ajanjaksona.
Kysymystä Aquatisin väitetystä rikkomiseen osallistumisesta on unionin yleisen tuomioistuimen mukaan asianmukaista tutkia
kolmannen kanneperusteen yhteydessä.

Kolmas kanneperuste, joka koskee sitä, että riidanalaisen päätöksen 1 artiklassa tarkoitettuun yhtenä kokonaisuutena pidettävään,
monitahoiseen ja jatkettuun rikkomiseen ei osallistuttu
Asianosaisten lausumat
Kantajat väittävät, että komissio ei näyttänyt toteen sellaisen yhtenä kokonaisuutena pidettävän, monitahoisen ja jatketun
rikkomisen olemassaoloa, joka jatkui vuoden 2001 tarkastusten jälkeen, että se ei kyennyt osoittamaan Aquatisin toiminnan
ja ”rajoittavan kokonaisjärjestelmän” välisen objektiivisen yhteyden olemassaoloa ja että se ei näyttänyt toteen, että Aquatis
tiesi tällaisen järjestelmän olemassaolosta tai että sen olisi pitänyt tietää siitä.
Kantajat huomauttavat, että maaliskuussa 2001 komission tarkastukset päättivät kokoukset, joita kutsuttiin nimellä ”Super
EFMA” ja joita oli järjestetty ennen tai jälkeen European Fittings Manufacturers Associationin (EFMA eli putken liittimien
valmistajien eurooppalainen yhdistys) kokouksia, sekä ”pitkäkestoisen kartellin”. Komissio kuitenkin uskoi niiden mukaan itsepintaisesti
edelleen, että Raccord Orléanais (josta tuli sittemmin Aquatis) oli rikkonut EY 81 artiklaa vuoden 2003 kesäkuusta 1.4.2004
saakka. Komission mukaan FRA.BO:n mainitsema yhteydenpito osoitti, että yhtenä kokonaisuutena pidettävä, monitahoinen ja jatkettu
kilpailusääntöjen rikkominen ei ollut päättynyt.
Tässä yhteydessä kantajat muistuttavat, että turvautumalla yhtenä kokonaisuutena pidettävään, monitahoiseen ja jatkettuun
kilpailusääntöjen rikkomiseen poiketaan säännöstä, jonka mukaan komission on näytettävä toteen se nimenomainen tapa, jolla
yritys on osallistunut rikkomiseen. Tämä, kuten mikä tahansa poikkeaminen keskeisestä säännöstä, edellyttää suppeaa tulkintaa.
Nyt käsiteltävässä asiassa komission hyväksymä näkökulma on kantajien mukaan ristiriidassa syyttömyysolettaman kanssa, koska
se johtaa tilanteeseen, jossa kaikenlainen ilmeisen itsenäinen yhteydenpito kilpailijoiden välillä rinnastetaan yhtenä kokonaisuutena
pidettävään, monitahoiseen ja jatkettuun kilpailusääntöjen rikkomiseen.
Ne mainitsevat myös tapaukset, jotka johtivat asiassa T-295/94, Buchmann vastaan komissio, 14.5.1998 annettuun tuomioon (Kok.,
s. II-813, 121 kohta) ja yhdistetyissä asioissa T-305/94–T-307/94, T-313/94–T-316/94, T-318/94, T-325/94, T-328/94, T-329/94
ja T-335/94, Limburgse Vinyl Maatschappij ym. vastaan komissio, 20.4.1999 annettuun tuomioon (Kok., s. II-931, 773 kohta).
Kantajien mukaan näistä seuraa, että komission olisi ensinnäkin pitänyt osoittaa, mistä ”yhteinen järjestelmä” muodostui ja
missä määrin se todella pidettiin voimassa vuoden 2001 tarkastusten jälkeen. Ne toteavat seuraavaksi, että komission olisi
pitänyt osoittaa kantajien toiminnan liittyneen tähän ”yhteiseen järjestelmään”, ja lopuksi, että komission olisi pitänyt
näyttää toteen, että Aquatis tiesi tai saattoi todennäköisesti tietää, että se osallistui toiminnallaan yhtenä kokonaisuutena
pidettävään, monitahoiseen ja jatkettuun kilpailusääntöjen rikkomiseen, joka oli alkanut ennen komission tarkastuksia.
Kantajat väittävät ensinnäkin, että yhtenä kokonaisuutena pidettävän, monitahoisen ja jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen
rakenne ja täytäntöönpano sekä vuoden 2001 jälkeiset tapahtumat ovat täysin erilaiset.
”Super EFMA -kartellille”, sellaisena kuin sen väitetään toimineen ennen vuoden 2001 tarkastuksia, oli kantajien mukaan tyypillistä
kolmitasoinen organisaatio (eli se toimi yleiseurooppalaisella, kansallisella tai alueellisella ja kahdenkeskisellä tasolla),
ja se koski näkemystenvaihtoa sekä sopimuksia hintarakenteista ja hintaluetteloista tietyillä markkinoilla. Tähän liittyi
yhteensä 27 kuparisten hanojen ja venttiilien kaltaisten laitteiden valmistajaa 13 jäsenvaltiossa, ja näistä kolme (IBP, IMI
ja Comap) olivat vastuussa niin kutsuttujen Super EFMA -kokousten järjestämisestä ja johtamisesta. Lisäksi nämä kokoukset
pidettiin paitsi ennen EFMA:n kokouksia myös aina markkinoiden kehityksen sitä edellyttäessä.
Sen sijaan väitettyä yhtenä kokonaisuutena pidettävän, monitahoisen ja jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen jatkamista maaliskuun
2001 ja huhtikuun 2004 välisellä ajanjaksolla luonnehtivat komission mukaan puhelimitse käyty yhteydenpito AFC:n ja FRA.BO:n
sekä Comapin ja FRA.BO :n välillä, kolme puhelua ”Aalbertsiin ja FRA.BO:hon kuuluvien yhtiöiden” välillä, kolme kahdenkeskistä
yhteydenpitoa Comapin ja FRA.BO:n välillä, kaksi kahdenkeskistä yhteydenpitoa messuilla maaliskuussa 2004 IBP:n ja Simplexin
sekä IBP:n ja Comapin välillä sekä FNAS:n logistiikkatyöryhmän kokoukset, jotka koskivat tuotteiden pakkauksia ja joihin oli
kutsuttu Ranskan hanojen ja venttiilien kaltaisten laitteiden valmistajat.
Kantajat kiistävät, että edellä mainittu yhteydenpito sekä tietyt Ranskan tukkukauppiaiden kokoukset osoittaisivat oikeudellisesti
riittävällä tavalla yhtenä kokonaisuutena pidettävän, monitahoisen ja jatketun EY 81 artiklan rikkomisen olemassaolon ja että
tämä ”oletettu rikkominen” muodostaisi saman rikkomisen, johon syyllistyttiin ennen komission tarkastuksia. Ne korostavat
tässä yhteydessä, että useat yritykset, IMI mukaan lukien, olivat päättäneet osallistumisensa ”oletettuun rikkomiseen” komission
tarkastusten jälkeen, kuten komissio oli osoittanut. Sitä paitsi alalla tehtiin täydellinen rakenneuudistus vuonna 2003. Lisäksi
useimmat ”korkean tason” kokousten, joihin kuuluivat esimerkiksi ennen komission tarkastuksia pidetyt kokoukset, järjestämiseen
ja toimintaan osallistuneista tärkeimmistä henkilöistä eivät osallistuneet oletetun kilpailunvastaisen yhteydenpidon järjestämiseen
ja toimintaan kyseisten tarkastusten jälkeisenä ajanjaksona. Kuparisten hanojen ja venttiilien kaltaisten laitteiden alan
kartellissa ei olisi myöskään ollut mitään järkeä, ellei se olisi koskenut kaikkia jäsenvaltioita, mistä ei ollut kyse vuoden
2001 jälkeen siitä riippumatta, miten riidanalaisen päätöksen 566 perustelukappaleessa mainittuja seikkoja luetaan tai tulkitaan.
Toiseksi siinä tapauksessa, että unionin yleinen tuomioistuin katsoo komission onnistuneen näyttämään toteen, että kartellin
yleinen järjestelmä pidettiin voimassa maaliskuun 2001 jälkeen, kantajat väittävät, ettei komissio osoittanut, että Aquatisin
toiminta liittyi tähän järjestelmään.
Kolmanneksi kantajat väittävät, ettei komissio ole myöskään osoittanut, että Aquatis tiesi tai että sen olisi pitänyt tietää,
että solmiessaan yhteyksiä kilpailijoiden kanssa FNAS:n kokousten yhteydessä se liittyi Super EFMA -kartelliin. Riidanalaisessa
päätöksessä komissio tyytyi niiden mukaan toteamaan, että kantajille oli kerrottu tarkastuksista, mitä nämä eivät kiistä.
Kantajat kuitenkin korostavat, että elokuussa 2002, kun Aalberts hankki koko IMI:n putken liittimien valmistus- ja jakelutoiminnan,
se varmistui siitä, että IMI ja sen tytäryhtiöt, joihin kuuluivat muun muassa Raccord Orléanais (joka kuuluu nyt Aquatisiin)
ja R. Woeste & Co. Yorkshire (joka kuuluu nyt Simplexiin), olivat todella päättäneet rikkomiseen osallistumisen.
Komissio vastaa, että se selitti riidanalaisessa päätöksessä pitkästi, miksi nyt käsiteltävässä asiassa oli kyse yhtenä kokonaisuutena
pidettävästä kilpailusääntöjen rikkomisesta ensiksi vuoteen 2001 saakka (riidanalaisen päätöksen 559–563 perustelukappale)
ja sitten vuoden 2001 jälkeen (riidanalaisen päätöksen 564–591 perustelukappale). Täsmällisemmin sanottuna riidanalaisen päätöksen
564–597 perustelukappaleessa tarkastellaan sen mukaan erittäin yksityiskohtaisesti rikkomisen jatkamista. Komissio lisää,
ettei voi olla epäilystä siitä, että kantajien toiminnalla oli vuoden 2001 jälkeisellä ajanjaksolla sama kilpailunvastainen
tarkoitus kuin muiden kokonaiskartelliin osallistuneiden yritysten toiminnalla.
Lisäksi edellytys, jonka mukaan kantajat ”tiesivät tai niiden oli väistämättä tiedettävä, että salainen yhteistyö, johon ne
osallistuivat, kuului kokonaissuunnitelmaan” ja jonka mukaan ne ”olivat tietoisia muiden osallistujien kilpailusääntöjä rikkovasta
toiminnasta tai ne saattoivat kohtuudella ennakoida tämän ja ne olivat valmiita hyväksymään riskin”, täyttyy komission mukaan.
Komissio muistuttaa tässä yhteydessä, että se katsoi Aalbertsin olevan vastuussa kahden tytäryhtiönsä eli Aquatisin ja Simplexin,
jotka ovat Raccord Orléanais’n ja R. Woeste & Co. Yorkshiren oikeudellisia seuraajia, toiminnasta, jonka tietyt toimijat olivat
jo osallistuneet yhtenä kokonaisuutena pidettävään, monitahoiseen ja jatkettuun kilpailusääntöjen rikkomiseen ennen tarkastuksia.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Ensiksi on tutkittava, jatketaanko toiminnalla, joka muodostuu moititusta kilpailusääntöjen rikkomisesta komission maaliskuussa
2001 tekemien tarkastusten jälkeen, yhtenä kokonaisuutena pidettävää, monitahoista ja jatkettua toimintaa.
Jos tähän vastataan myöntävästi, on selvitettävä, kuuluuko Aquatisin FNAS:n kokouksiin osallistuminen tähän yhtenä kokonaisuutena
pidettävään, monitahoiseen ja jatkettuun rikkomiseen.
Kun otetaan huomioon edellä 68 ja 69 kohdassa tehty päätelmä Simplexistä, kolmannen kanneperusteen tutkiminen on nimittäin
merkityksellistä ainoastaan Aquatisin osalta.
Yhtenä kokonaisuutena pidettävän rikkomisen käsite koskee tilannetta, jossa useat yritykset ovat osallistuneet rikkomiseen,
joka muodostuu jatkuvasta toiminnasta, jolla on yksi taloudellinen tavoite eli kilpailun vääristäminen, tai yksittäisistä
rikkomisista, joita yhdistävät sama tarkoitus (kaikilla osatekijöillä sama tarkoitus) ja samat subjektit (samat yritykset,
jotka ovat tietoisia yhteiseen tarkoitukseen osallistumisesta) (ks. asia T-53/03, BPB v. komissio, tuomio 8.7.2008, Kok.,
s. II-1333, 257 kohta). Tämän tulkinnan oikeellisuutta ei voida kiistää sillä perusteella, että yksi tai useampi osatekijä
kyseisestä useiden toimenpiteiden sarjasta tai jatkuvasta toiminnasta voisi sellaisenaankin merkitä EY 81 artiklan rikkomista
(edellä mainittu asia BPB v. komissio, tuomion 252 kohta).
Kun eri toimenpiteet kuuluvat ”kokonaissuunnitelmaan”, koska niiden yhteisenä tavoitteena on kilpailun vääristäminen yhteismarkkinoiden
sisällä, komissiolla on oikeus kohdistaa vastuu näistä toimenpiteistä sen mukaan, miten yritykset ovat osallistuneet kilpailusääntöjen
rikkomiseen kokonaisuutena arvioituna (edellä 46 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Aalborg Portland ym. v. komissio, tuomion
258 kohta).
On myös täsmennettävä, ettei saman tavoitteen käsitettä voida määrittää yleisellä viittauksella kilpailun vääristymiseen markkinoilla,
joita rikkominen koskee, koska vaikutus kilpailuun muodostaa tavoitteena tai vaikutuksena olennaisen tekijän kaikessa toiminnassa,
joka kuuluu EY 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Saman tavoitteen tällainen määritelmä uhkaa evätä yhtenä kokonaisuutena
pidettävän jatketun kilpailusääntöjen rikkomisen käsitteeltä osan sen merkitystä, koska siitä seuraa se, että useat toiminnat,
jotka koskevat talouden alaa ja jotka on kielletty EY 81 artiklan 1 kohdassa, pitäisi systemaattisesti luokitella yhtenä kokonaisuutena
pidettävän rikkomisen osatekijöiksi. Näin ollen eri toimien luokittelemiseksi yhtenä kokonaisuutena pidettäväksi jatketuksi
rikkomiseksi on selvitettävä, täydentävätkö ne toisiaan siinä mielessä, että kunkin niistä tarkoituksena on vastata yhteen
tai useampaan tavanomaisen kilpailun seuraukseen ja myötävaikuttavatko ne vuorovaikutuksen kautta niiden toteuttajien haluamien
kilpailunvastaisten vaikutusten toteuttamiseen sellaisen kokonaissuunnitelman puitteissa, jolla on yksi ainoa tavoite. Tässä
on otettava huomioon kaikki seikat, joilla voidaan osoittaa tällainen yhteys tai kyseenalaistaa se, esimerkiksi soveltamisajanjakso,
sisältö (käytetyt menetelmät mukaan lukien) ja vastaavasti asianomaisten eri toimien tavoite (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat
T-101/05 ja T-111/05, BASF ja UCB v. komissio, tuomio 12.12.2007, Kok., s. II-4949, 179–181 kohta).
Voidakseen osoittaa yrityksen osallistuneen kilpailunvastaiseen sopimukseen komission on lisäksi näytettävä toteen, että kyseinen
yritys aikoi omalla toiminnallaan myötävaikuttaa kaikkien osallistujien yhteisten päämäärien tavoittelemiseen ja että yritys
tiesi muiden samoihin päämääriin pyrkivien yritysten suunnittelemasta tai toteuttamasta konkreettisesta toiminnasta tai että
se saattoi kohtuudella ennakoida sen ja oli valmis hyväksymään siihen sisältyvän riskin (asia C-49/92 P, komissio v. Anic
Partecipazioni, tuomio 8.7.1999, Kok., s. I-4125, 87 kohta).
Lopuksi on todettava, että sillä, ettei yritys ole osallistunut kaikkiin kartellin osatekijöihin, ei ole merkitystä näytettäessä
toteen kilpailusääntöjen rikkomista sen osalta. Tämä seikka on otettava huomioon ainoastaan kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuutta
arvioitaessa ja mahdollisesti sakon määrää määritettäessä (edellä 46 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Aalborg Portland ym.
v. komissio, tuomion 86 kohta).
Nyt käsiteltävässä asiassa on todettava maaliskuuta 2001 edeltävän ajanjakson osalta, että riidanalaisen päätöksen mukaan
kartelli muodostui sellaisen monen- ja kahdenkeskisen yhteydenpidon säännöllisestä järjestämisestä usean vuoden ajan kilpailevien
tuottajien välillä, jonka tavoitteena oli sellaisten lainvastaisten käytäntöjen perustaminen, joiden tarkoituksena oli järjestää
keinotekoisesti putken liittimien markkinoiden toiminta muun muassa hintojen suhteen.
Riidanalaisen päätöksen mukaan kokonaiskartellin puitteissa pidettiin kokouksia ja käytiin muuta kilpailunvastaista yhteydenpitoa
yleiseurooppalaisesti ja kansallisesti, koska kullakin maalla oli oma hintojenkoordinointimenettelynsä ja omat paikalliset
järjestelynsä, joilla täydennettiin Euroopan tasolla toteutettuja järjestelyjä (riidanalaisen päätöksen 129, 140 ja 559 perustelukappale).
Kartellin toiminta perustui nimittäin ensinnäkin ”korkean tason” kokouksiin, jotka koskivat useiden maiden strategiaa ja hintoja,
toiseksi kokouksiin, jotka koskivat yksinomaan yhtä tai useaa kansallista aluetta ja joiden tarkoituksena oli usein panna
täytäntöön ylemmällä tasolla tehtyjä päätöksiä, ja kolmanneksi kahdenvälisiin keskusteluihin (riidanalaisen päätöksen 147
perustelukappale).
Riidanalaisen päätöksen mukaan kilpailunvastaisia järjestelyjä tehiin ennen British Plumbing Fittings Manufacturers Associationin
(BPFMA eli Yhdistyneen kuningaskunnan putkitarvikkeiden valmistajien yhdistys) kokouksia, EFMA:n kokouksia, ad hoc -kokouksia
ja muiden yhdistysten kokouksia sekä messuilla pidettyjä kokouksia sekä niiden aikana tai niiden jälkeen (riidanalaisen päätöksen
140 ja 141 perustelukappale).
”Korkean tason” kokouksia järjestettiin yleisesti EFMA:n kokousten johdosta kunkin vuoden keväällä ja syksyllä. Syksyn kokouksissa
keskusteltiin yleisesti hintojen vahvistamisesta, kun taas kevään kokousten tarkoituksena oli pikemminkin edellisenä vuonna
sovittujen hintojen soveltamiskehityksen seuranta (riidanalaisen päätöksen 148 perustelukappale).
Hinnankorotuksia koskevat keskustelut johtivat riidanalaisen päätöksen mukaan yleensä sopimukseen, joka koski korotuksen tasoa
sekä tapaa, jolla korotusta oli sovellettava, ja niillä pyrittiin määrittämään täytäntöönpanopäivät sekä yritys, joka tekisi
aloitteen korotuksesta ja joka oli usein asianomaisten maantieteellisten markkinoiden markkinajohtaja (riidanalaisen päätöksen
149 ja 159 perustelukappale).
Kokoukset koskivat myös luottoehtoja ja alennuksia, asiakasryhmiä ja hinnaneroja, asiakkaiden jakamista toimittajien välillä,
kartellin sisällä saavutettujen määrien ja hintojen korotuksia tai laskua koskevien tietojen jakamista, keskusteluja ristiinjakelusta,
kartellin yhden jäsenen valituksia muista sekä valmistajiin tai jakelijoihin, jotka eivät olleet kartellin jäseniä, kohdistuvaa
koordinaatiota ja yhdenmukaistettuja tarjouksia tarjouspyyntöihin vastaamiseksi (riidanalaisen päätöksen 161 perustelukappale).
”Korkean tason” kokouksiin osallistuivat riidanalaisen päätöksen mukaan toimitusjohtajat, kaupalliset johtajat tai myyntijohtajat
sekä tietyt muut kaupalliset vastuuhenkilöt, ja siinä täsmennettiin, että IMI, IBP ja Comap olivat aina edustettuina tämäntyyppisissä
kokouksissa (riidanalaisen päätöksen 156 perustelukappale).
”Korkean tason” kokousten jälkeen pidettiin yksityiskohtaisempia kokouksia kansallisesti. Ne koskivat ”korkean tason” päätösten
ja kokousten valmistelua ja täytäntöönpanoa. Riidanalaisen päätöksen mukaan kansallisen tason kokousten osallistujat olivat
yleensä kaupallisia johtajia tai myyntijohtajia tai tiettyjä muita paikallisia kaupallisia vastuuhenkilöitä, jotka kertoivat
”korkean tason” kokousten osallistujille hinnanmuutosten onnistumisesta tai epäonnistumisesta ja markkinatilanteesta (riidanalaisen
päätöksen 157 perustelukappale).
Myös kahdenkeskisiä kokouksia ja suurempia epävirallisia kokouksia järjestettiin.
Maaliskuun 2001 jälkeiselle moititulle toiminnalle oli riidanalaisen päätöksen mukaan tyypillistä myös yhteydenpito ammatillisten
yhdistysten puitteissa (FNAS:n kokoukset), kahdenkeskinen yhteydenpito, joka koski kilpailutekijöitä, sekä messujen aikainen
yhteydenpito (Essenin messut) (riidanalaisen päätöksen 599–602 perustelukappale).
On toki kiistatonta, että maaliskuun 2001 jälkeisellä ajanjaksolla kartellia luonnehti rakenteellisesti sangen joustava ”organisointi”,
ja se muodostui lähinnä kahdenkeskisestä ad hoc -yhteydenpidosta. Myöskään ”korkean tason” strategian koordinointia ja näin
ollen yleiseurooppalaisella tasolla tehtyjen päätösten täytäntöönpanoa kansallisesti ei ollut.
On myös kiistatonta, että kartellin osallistujien lukumäärä oli yhdeksän ennen maaliskuun 2001 tarkastuksia ja se laski neljään
niiden jälkeen, kuten riidanalaisesta päätöksestä ilmenee.
Lopuksi on todettava, että vaikka ennen vuotta 2001 kartellin soveltamisala oli yleiseurooppalainen ja se kattoi 13 maata,
osallistujien kilpailusääntöjen vastainen toiminta rajoittui vuoden 2001 jälkeen Saksan, Kreikan, Espanjan, Ranskan ja Italian
markkinoihin, eikä niiden välillä ollut ilmeistä yhteyttä.
Koska kilpailunvastaisten menettelytapojen tarkoitus eli liittimien hinnoista sopiminen ei muuttunut, se, että näiden menettelytapojen
tietyt ominaispiirteet tai intensiteetti muuttuivat, ei ole ratkaisevaa. Tässä yhteydessä on todettava olevan todennäköistä,
että komission tarkastusten jälkeen kartelli ei ollut muodoltaan yhtä organisoitunut kuin ennen ja sen toiminta oli intensiteetiltään
vaihtelevampaa. Se, että kartellilla voi olla intensiteetiltään vaihtelevia toiminta-ajanjaksoja, ei kuitenkaan merkitse,
että sen voitaisiin katsoa päättyneen.
Komissio katsoi näin ollen perustellusti, että kartellia jatkettiin sen maaliskuussa 2001 tekemien tarkastusten jälkeen, ja
päätteli, että yhtenä kokonaisuutena pidettävä, monitahoinen ja jatkettu kilpailusääntöjen rikkominen oli olemassa.
Näin ollen on tutkittava, osallistuiko Aquatis tähän yhtenä kokonaisuutena pidettävään, monitahoiseen ja jatkettuun kilpailusääntöjen
rikkomiseen osallistumalla kokouksiin, jotka pidettiin FNAS:n logistiikkatyöryhmän puitteissa hanojen ja venttiilien kaltaisten
laitteiden uuden pakkauksen käyttöön ottamiseksi, ja täsmällisemmin sanottuna keskustelemalla tähän liittyvistä kustannuksista.
On muistutettava, että riidanalaisessa päätöksessä komissio moitti Aquatista siitä, että tämä oli osallistunut riidanalaisena
ajanjaksona yhtenä kokonaisuutena pidettävään, monitahoiseen ja jatkettuun kilpailusääntöjen rikkomiseen, joka kattoi koko
yleiseurooppalaisiksi kutsutut markkinat ja joka kuvattiin kyseisen päätöksen 1 artiklassa.
Kuten edellä 101 kohdasta ilmenee, yhtenä kokonaisuutena pidettävän, monitahoisen ja jatketun rikkomiseen muodostivat maaliskuun
2001 jälkeen kahdenkeskinen yhteydenpito, yhteydenpito messuilla sekä yhteydenpito FNAS:n kokousten puitteissa hintojen koordinoimiseksi.
Tässä yhteydessä on kiistatonta, että Aquatis osallistui riidanalaisella ajanjaksolla yksinomaan FNAS:n kokouksiin eikä rikkomisen
kahteen muuhun osaan. On myös huomattava, että Aquatisin osallistuminen FNAS:n kokouksiin, joilla oli sama tavoite kuin yhtenä
kokonaisuutena pidettävän, monitahoisen ja jatketun rikkomisen kahdella muulla osalla eli hintojen koordinointi, ei yksinään
riitä päättelemään, että se osallistui kyseessä olevaan rikkomiseen, jollei osoiteta, että se tiesi tai että sen oli väistämättä
tiedettävä, että yhtäältä sen toiminta kuului kokonaissuunnitelmaan ja toisaalta tämä kokonaissuunnitelma kattoi kaikki kartellin
osatekijät (ks. vastaavasti edellä 89 kohdassa mainittu asia komissio v. Anic Partecipazioni, tuomion 83 kohta sekä yhdistetyt
asiat T-25/95, T-26/95, T-30/95–T-32/95, T-34/95–T-39/95, T-42/95–T-46/95, T-48/95, T-50/95–T-65/95, T-68/95–T-71/95, T-87/95,
T-88/95, T-103/95 ja T-104/95, Cimentieries CBR ym. v. komissio, tuomio 15.3.2000, Kok., s. II-491, 4027 ja 4112 kohta).
Nyt käsiteltävässä asiassa on näin ollen selvitettävä, tiesikö Aquatis FNAS:n kokouksiin osallistuessaan tai oliko sen väistämättä
tiedettävä, että se liittyi yleiseurooppalaisen kartellin osallistujien joukkoon. On nimittäin niin, että ainoastaan, jos
osoitetaan, että Aquatis tiesi rikkomisen muodostavien kahden muun osatekijän olemassaolosta, sen osallistumista Ranskan markkinoita
koskevaan sopimukseen voidaan pitää ilmaisuna sen liittymisestä todettuun rikkomiseen.
On kuitenkin todettava, ettei komissio ole osoittanut, että FNAS:n kokouksiin osallistuessaan Aquatis tiesi muiden yritysten
kilpailunvastaisesta toiminnasta tai että se saattoi kohtuudella ennakoida tämän ja että sen toiminta siis kuului kokonaissuunnitelmaan,
joka kattoi todetun kartellin kaikki osatekijät.
Osoittaakseen, että Aquatis tiesi todetun rikkomisen osatekijöistä, komissio viittasi yksinomaan siihen, että Aquatis oli
osallistunut kartelliin vuodesta 1991 maaliskuuhun 2001. Tällainen seikka ei kuitenkaan riitä osoittamaan, että Aquatis liittyi
uudelleen kartelliin.
Tästä on todettava ensinnäkin, että kun Aquatis oli IMI:n eli sen entisen emoyhtiön määräysvallassa, se päätti osallistumisensa
rikkomiseen välittömästi komission maaliskuussa 2001 tekemien tarkastusten jälkeen. Minkään seikan perusteella ei voida päätellä,
että Aquatis tiesi IBP:n, Comapin ja FRA.BO:n kyseisen rikkomisen jatkamisesta.
Kun lisäksi otetaan huomioon FNAS:n logistiikkatyöryhmän nimenomainen tavoite eli mahdollinen uusi pakkaus, on vaikeaa liittää
suoraan tässä yhteydessä pidettyjä kokouksia ennen maaliskuuta 2001 alkaneeseen kartelliin. Sillä, että tietyt valmistajat
keskustelivat tähän liittyviin kustannuksiin vastaamisesta, ei voida tätä toteamusta kyseenalaistaa.
Toiseksi on todettava, että FNAS:n kokouksissa keskusteltiin yksinomaan Ranskan markkinoista, toisin kuin komissio totesi
riidanalaisen päätöksen 575 ja 584 perustelukappaleessa. Kuten komissio itse myönsi suullisessa käsittelyssä, kyseisten kokousten
pöytäkirjoista ei mitenkään ilmene, että ne koskivat myös ”Espanjaa, Italiaa, Yhdistynyttä kuningaskuntaa, Saksaa ja Euroopan
markkinoita yleensä”, mikä komission mukaan olisi merkinnyt sitä, että niillä oli yleiseurooppalainen ulottuvuus. On näin
ollen todettava, että salainen yhteistyö FNAS:n kokouksissa ei ollut laajuudeltaan yleiseurooppalaista.
Kolmanneksi on todettava, että koska kyseiset kokoukset koskivat yksinomaan Ranskan markkinoita ja koska minkään perusteella
ei voida päätellä, että muut osallistujat olisivat käyttäneet näitä kokouksia puitteina keskustellakseen putken liittimien
hinnoista tai niiden koordinoinnista muilla kansallisilla markkinoilla, ei ole osoitettu, että Aquatis saattoi kohtuudella
ennakoida kyseisten kokousten olevan osa laajempaa rikkomista ja kokonaissuunnitelmaa.
On toki todettava, että Aquatisin edustajan ja FRA.BO:n edustajan välillä oli kahdenkeskistä yhteydenpitoa 29.4.2004 toimittaja-asiakassuhteen
puitteissa (ks. edellä 56 kohta). Sen lisäksi, että tämä yhteydenpito käytiin rikkomisajanjakson ulkopuolella, sillä ei kuitenkaan
ole merkitystä kilpailuoikeuden kannalta, paitsi jos osoitetaan, että tällaisen kaupallisen yhteydenpidon aikana käsiteltiin
luonteeltaan kilpailunvastaisia aiheita. P:n muistikirjassa olevat käsin kirjoitetut muistiinpanot eivät kuitenkaan viittaa
millään lailla tähän.
Näin ollen on todettava, ettei ole osoitettu, että Aquatis olisi ollut tietoinen siitä, että se oli liittynyt toiminnallaan
kartelliin, joka muodostui eri osista, joilla oli yhteinen päämäärä, tai myöskään kartelliin, johon se oli jo osallistunut
ennen maaliskuuta 2001 ja joka jatkui.
Riidanalaisen päätöksen 1 artikla on näin ollen kumottava kaikkien kantajien osalta siltä osin kuin komissio totesi siinä,
että ne olivat osallistuneet riidanalaisella ajanjaksolla yhtenä kokonaisuutena pidettävään, monitahoiseen ja jatkettuun rikkomiseen
osallistumalla sopimuksiin ja yhdenmukaistettuihin menettelytapoihin kuparisten putken liittimien ja kupariseoksesta valmistettujen
putken liittimien markkinoilla riidanalaisessa säännöksessä kuvatulla tavalla.
Tässä tilanteessa ei ole tarpeen lausua muista kanneperusteista eli ensimmäisestä kanneperusteesta, joka koskee sen lainvastaisuutta,
että Aalbertsin katsottiin emoyhtiönä olevan vastuussa rikkomisesta, sekä neljännestä kanneperusteesta, joka koskee useita
kantajille määrätyn sakon määrän laskennassa tehtyjä virheitä, ja viidennestä kanneperusteesta, joka koskee niiden puolustautumisoikeuksien
loukkaamista.
Kaiken edellä esitetyn perusteella Aalbertsille määrätty 100,8 miljoonan euron sakko, josta yhteisvastuulliseksi Aquatisin
ja Simplexin kanssa määrättiin 55,15 miljoonaa euroa, on kumottava, samoin kuin 2,04 miljoonan euron määrä, jonka maksamisesta
Aquatiksen ja Simplexin katsottiin olevan yhteisvastuussa, koska sen laskeminen perustuu virheelliseen toteamukseen.
Komissio näet laski sen sakon perusmäärän, joka määrättiin Aquatisin ja Simplexin osallistumisesta kartelliin niiden ollessa
IMI:n määräysvallassa, siten, että sakon laskentapohja oli 46 miljoonaa euroa, jota korotettiin 100 prosentilla rikkomisen
keston vuoksi, ja sen sakon perusmäärän, joka määrättiin niiden väitetystä osallistumisesta rikkomiseen niiden ollessa Aalbertsin
määräysvallassa, siten, että sakon laskentapohja oli 60 miljoonaa euroa, jota korotettiin 5 prosentilla rikkomisen keston
perusteella. Raskauttavien olosuhteiden perusteella jälkimmäistä määrää korotettiin 60 prosentilla. Tämä johti 192,8 miljoonan
euron sakon kokonaismäärään (92 miljoonaa euroa + 100,8 miljoonaa euroa). Tätä kokonaismäärää alennettiin sen jälkeen 105,5
miljoonaan euroon Aalbertsin liikevaihdon 10 prosentin enimmäismäärän huomioimiseksi ja jaettiin suhteessa siihen, oliko Aquatisin
ja Simplexin osallistuminen rikkomiseen todettu niiden ollessa IMI:n määräysvallassa (50,34 miljoonaa euroa) vai Aalbertsin
määräysvallassa (55,15 miljoonaa euroa).
Koska IMI saattoi hyötyä sakon määrän 50 prosentin alennuksesta komission vuoden 1996 yhteistyötiedonannon perusteella, sille
määrätyn sakon perusmäärää eli 96,6:ta miljoonaa euroa, joka muodostui 46 miljoonan euron laskentapohjasta, johon sovellettiin
110 prosentin korotusta rikkomisen keston perusteella, alennettiin 48,30 miljoonaan euroon. Koska IMI esitti vuoden 1996 yhteistyötiedonannon
soveltamispyyntönsä vasta syyskuussa 2003, sen kahteen entiseen tytäryhtiöön ei voitu soveltaa IMI:lle myönnettyä 50 prosentin
sakon märän alennusta. Komissio katsoi näin ollen, että Aquatis ja Simplex olivat yhteisvastuussa 2,04 miljoonan euron summan
maksamisesta (50,34 – 48,30), josta IMI tai Aalberts eivät olleet vastuussa.
Lisäksi on muistutettava, että vaikka useat adressaatit muodostivat ”yrityksen” riidanalaisen päätöksen tekopäivänä, asetuksen
N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu 10 prosentin enimmäismäärä voidaan laskea kyseisen yrityksen kokonaisliikevaihdon
perusteella. Jos puolestaan tämä taloudellinen yksikkö oli jaettu niin, että se muodosti kaksi erillistä yksikköä päätöksen
tekohetkellä, kullakin päätöksen adressaatilla on oikeus siihen, että siihen sovelletaan erikseen kyseistä enimmäismäärää
(yhdistetyt asiat T-71/03, T-74/03, T-87/03 ja T-91/03, Tokai Carbon ym. v. komissio, tuomio 15.6.2005, 390 kohta, ei julkaistu
oikeustapauskokoelmassa). Koska kantajat vaativat yksinomaan riidanalaisen päätöksen 2 artiklan a alakohdan ja b alakohdan
2 alakohdan kumoamista, ei ole tarpeen tutkia kysymystä siitä, tuliko sen, että IMI oli jaettu useaksi erilliseksi yksiköksi
ennen riidanalaisen päätöksen tekemistä, vaikuttaa Simplexille ja Aquatisille riidanalaisen päätöksen 2 artiklan b alakohdan
1 alakohdassa määrätyn sakon enimmäismäärään.

Oikeudenkäyntikulut
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan
oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on hävinnyt asian, se on kantajien vaatimusten mukaisesti
velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (kahdeksas jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
[EY] 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä 20.9.2006 tehdyn komission päätöksen K(2006) 4180 (asia
COMP/F-1/38.121 – Putken liittimet) 1 artikla kumotaan siltä osin kuin siinä todetaan, että Aalberts Industries NV, Comap
SA eli aiemmin Aquatis France SAS ja Simplex Armaturen + Fittings GmbH & Co. KG osallistuivat rikkomiseen ajanjaksolla 25.6.2003–1.4.2004.
2)
Päätöksen K(2006) 4180 2 artiklan a alakohta ja b alakohdan 2 alakohta kumotaan.
3)
Euroopan komissio velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Martins Ribeiro
Wahl
Dittrich
Julistettiin Luxemburgissa 24 päivänä maaliskuuta 2011.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: englanti.