CELEX: 62013CJ0361
Neizpolnitev obveznosti države
Uredba (ES) št. 883/2004
Člen 7
Dajatev za starost
Božični dodatek
Pogoj stalnega prebivališča

Evropska komisija s tožbo Sodišču predlaga, naj ugotovi, da Slovaška republika s tem, da upravičencem s stalnim prebivališčem v državi članici, ki ni Slovaška republika, ni odobrila dodelitve božičnega dodatka, določenega v zakonu št. 592/2006 o dodelitvi božičnega dodatka nekaterim upravičencem do pokojnine in o dopolnitvi nekaterih zakonov, kakor je bil nazadnje spremenjen (v nadaljevanju: zakon št. 592/2006), ni izpolnila obveznosti, ki jih ima na podlagi členov 45 PDEU in 48 PDEU ter člena 7 Uredbe (ES) št. 883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 5, str. 72), kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 988/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. septembra 2009 (
UL L 284, str. 43
, v nadaljevanju: Uredba št. 883/2004).
Pravni okvir
Pravo Unije
V uvodni izjavi 16 Uredbe št. 883/2004 je navedeno:
„Načeloma v Skupnosti ni utemeljitve za to, da bi bile pravice iz socialne varnosti odvisne od kraja stalnega prebivališča zadevne osebe; vendar se v posebnih primerih, zlasti glede posebnih dajatev, ki so povezane z njenim ekonomskim in socialnim okoljem, kraj stalnega prebivališča lahko upošteva.“
V uvodni izjavi 37 te uredbe je navedeno:
„Kakor je Sodišče že večkrat potrdilo, je treba določbe, ki odstopajo od načela, da se dajatve iz socialne varnosti lahko izvozijo, razlagati ozko. To pomeni, da se lahko uporabljajo samo za dajatve, ki izpolnjujejo natančno določene pogoje. Iz tega sledi, da se poglavje 9 naslova III te uredbe lahko uporablja samo za dajatve, ki so posebne in niso zagotovljene s prispevki za socialno varnost ter so navedene v Prilogi X k tej uredbi.“
Člen 1(w) Uredbe št. 883/2004 določa:
„V tej uredbi:
[…]
(w)
‚pokojnina‘ pomeni pokojnine pa tudi pavšalne dajatve, ki jih lahko nadomeščajo in izplačila, ki predstavljajo povračila prispevkov ter zvišanja zaradi revalorizacije ali dopolnilne dodatke v skladu z določbami naslova III“.
Člen 3 navedene uredbe, naslovljen „Stvarna veljavnost“, določa:
„1.   Ta uredba se uporablja za vso zakonodajo v zvezi z naslednjimi področji socialne varnosti:
[…]
(d)
dajatve za starost;
[…]
2.   Če v Prilogi XI ni določeno drugače, se ta uredba uporablja za splošne in posebne sisteme socialne varnosti, na podlagi plačevanja prispevkov ali brez njih, in za sisteme, ki se nanašajo na obveznosti delodajalca ali ladjarja.
3.   Ta uredba se uporablja tudi za posebne denarne dajatve, za katere se ne plačujejo s prispevki, iz člena 70.
[…]
5.   Ta uredba se ne uporablja za:
(a)
socialno in zdravstveno pomoč;
[…]“
Člen 7 Uredbe št. 883/2004, naslovljen „Odstop od pravil glede stalnega prebivališča“, določa:
„Če v tej uredbi ni določeno drugače, se denarne dajatve, ki se izplačujejo po zakonodaji ene ali več držav članic ali po tej uredbi, ne morejo zmanjšati, spremeniti, začasno ustaviti, odvzeti ali zapleniti zaradi tega, ker upravičenec ali njegovi družinski člani stalno prebivajo v drugi državi članici, kot je tista, v kateri ima sedež nosilec, ki je odgovoren za dodeljevanje dajatev.“
Slovaško pravo
Zakon št. 592/2006 v členu 1 določa:
„1.   Če ta zakon ne določa drugače, lahko osebe, ki so na podlagi posebnih predpisov upravičene do starostne pokojnine, predčasne pokojnine, invalidske pokojnine, socialne pokojnine, vdovske pokojnine ali družinske pokojnine ter imajo pravico do izplačila navedene pokojnine decembra v koledarskem letu in stalno prebivajo na ozemlju Slovaške republike, iz socialnega zavarovanja prejmejo božični dodatek, ki pomeni državno socialno dajatev, če znesek pokojnine, ki je bila izplačana decembra v koledarskem letu, ne presega 60 % povprečne mesečne plače v Slovaški republiki, kot jo je objavil nacionalni statistični urad za koledarsko leto, ki je predhodno letu, v katerem se izplača božični dodatek.
2.   Osebe, ki so na podlagi posebne ureditve upravičene do starostne pokojnine kot pripadniki vojske ali policije, invalidske pokojnine kot pripadniki vojske ali policije, vdovske pokojnine po pripadniku vojske ali policije ali družinske pokojnine po pripadniku vojske ali policije, katerih pokojnina je bila sprva razporejena pod starostno pokojnino, invalidsko pokojnino, delno invalidsko pokojnino, pokojnino za delovno dobo, vdovsko ali družinsko pokojnino in je bila priznana na podlagi splošne ureditve na področju socialnega varstva, ki se je uporabljala do 30. aprila 1998 ter je na podlagi zakonodaje, ki velja od 1. maja 1998, postala dajatev iz naslova zavarovanja pripadnika vojske ali policije, ali pa se je uporabljala do 30. junija 2002 in v skladu s posebno ureditvijo postala dajatev iz naslova zavarovanja pripadnika vojske ali policije, in osebe, ki so upravičene do vdovske pokojnine po pripadniku vojske ali policije, družinske pokojnine po pripadniku vojske ali policije, ki se je začela izplačevati po smrti upravičenca do prerazporejene starostne pokojnine, prerazporejene invalidske pokojnine, prerazporejene delne invalidske pokojnine ali prerazporejene pokojnine za delovno dobo, ki imajo pravico do izplačila navedene pokojnine decembra v koledarskem letu in imajo stalno prebivališče na ozemlju Slovaške republike, od oddelka za socialno varstvo ministrstva za notranje zadeve, ministrstva za pravosodje, obveščevalne službe, urada za nacionalno varnost, ministrstva za promet, pošto in telekomunikacije, ministrstva za finance in vojaškega urada za socialno varnost (v nadaljevanju: organi) prejmejo božični dodatek, ki se izplača kot socialna dajatev države, če znesek pokojnine, izplačane decembra v koledarskem letu, ne preseže zneska, izračunanega v skladu z odstavkom 1.
[…]
5.   Upravičenci do starostne pokojnine ali do invalidske pokojnine, ki hkrati prejemajo tudi socialno pokojnino, prejmejo božični dodatek iz odstavka 1 le enkrat, in sicer pod pogojem, da vsota zneskov starostne pokojnine in socialne pokojnine oziroma invalidske pokojnine in socialne pokojnine, izplačanih decembra v koledarskem letu, ne presega zneska, izračunanega v skladu z odstavkom 1. Upravičenci do starostne pokojnine, predčasne pokojnine, invalidske pokojnine, socialne pokojnine, starostne pokojnine pripadnika vojske ali policije ali invalidske pokojnine pripadnika vojske ali policije iz odstavkov od 1 do 3, ki hkrati prejemajo vdovsko pokojnino, družinsko pokojnino, vdovsko pokojnino po pripadniku vojske ali policije ali družinsko pokojnino po pripadniku vojske ali policije, prejmejo božični dodatek, če vsota zneskov pokojnin, izplačanih decembra v koledarskem letu, ne presega zneska, izračunanega v skladu z odstavkom 1. Če upravičenci do pokojnine iz odstavkov od 1 do 3 hkrati prejemajo pokojnino iz naslova socialnega zavarovanja in organov ter vsota teh pokojnin, izplačanih decembra v koledarskem letu, ne presega zneska, izračunanega v skladu z odstavkom 1, se božični dodatek doda pokojnini, katere znesek je najvišji.
[…]
8.   Znesek božičnega dodatka
a)
je 66,39 EUR, če je znesek pokojnine ali vsota zneskov pokojnin manjši ali enak minimalnemu dohodku za preživljanje polnoletne osebe, v skladu z veljavno posebno ureditvijo […],
b)
se izračuna po formuli iz priloge, če je znesek pokojnine ali vsota zneskov pokojnin višji od minimalnega dohodka za preživljanje polnoletne osebe, v skladu z veljavno posebno ureditvijo.“
Formula iz priloge k zakonu št. 592/2006 določa, da če znesek pokojnine ali vsota zneskov pokojnin presega minimalni dohodek za preživljanje polnoletne osebe, se božični dodatek progresivno zmanjša.
Predhodni postopek
Komisija je 28. februarja 2012, potem ko je prejela pritožbo več slovaških upokojencev in si v zvezi s tem dopisovala s Slovaško republiko, tej državi članici poslala pisni opomin in v njem navedla, da je božični dodatek, ki je določen z zakonom št. 592/2006, treba šteti za „dajatev“ v smislu Uredbe št. 883/2004. Njenega izplačila naj zato v skladu s členom 7 te uredbe ne bi bilo mogoče pogojevati s krajem stalnega prebivališča upravičenca.
Slovaška republika je na pisni opomin odgovorila z dopisom z dne 17. aprila 2012, v katerem je navedla, da je božični dodatek posebna državna socialna dajatev, ki ima značilnosti posebne denarne dajatve, za katero se ne plačujejo prispevki, na katero se nanaša člen 70 Uredbe št. 883/2004, in da zato zakon, ki ureja izplačilo tega božičnega dodatka, ne krši niti navedene uredbe niti členov 45 PDEU in 48 PDEU.
Ker utemeljitev Slovaške republike Komisije ni prepričala, je ta 22. novembra 2012 podala obrazloženo mnenje in to državo članico pozvala, naj sprejme potrebne ukrepe, da se s tem mnenjem uskladi v roku dveh mesecev od njegovega prejema. Komisija je v tem mnenju navedla, da je božični dodatek treba šteti za „dajatev za starost“ v smislu Uredbe št. 883/2004, in ne za „posebno denarno dajatev, za katero se ne plačujejo prispevki“ v smislu člena 70(2) navedene uredbe in da bi Slovaška republika zato morala to dajatev izplačevati tudi upravičencem, ki nimajo stalnega prebivališča na slovaškem ozemlju.
Slovaška republika je na to obrazloženo mnenje odgovorila z dopisom z dne 16. januarja 2013 z navedbo, da božični dodatek pomeni dajatev socialne pomoči, ki ne spada na področje uporabe Uredbe št. 883/2004.
Ker utemeljitev Slovaške republike Komisije ni prepričala, se je odločila vložiti to tožbo.
Tožba
Obseg tožbe
Trditve strank
Slovaška republika tako v odgovoru na tožbo kot v dupliki zatrjuje, prvič, da če tožba Komisije temelji na navedbah, da je božični dodatek „dajatev za starost“ v smislu člena 3(1)(d) Uredbe št. 883/2004, se ne more nanašati na zavrnitev odobritve navedenega dodatka upravičencem, ki nimajo stalnega prebivališča na Slovaškem, do pokojnine, ki krije druga tveganja, ki niso tveganje izgube dohodka zaradi starosti, kot so invalidska pokojnina, vdovska pokojnina, družinska pokojnina ali socialna pokojnina.
Slovaška republika zato meni, da ji Komisija s tožbo očita le zavrnitev odobritve božičnega dodatka tistim upravičencem do starostne pokojnine, predčasne pokojnine ali starostne pokojnine pripadnika vojske ali policije, ki nimajo stalnega prebivališča na Slovaškem.
Komisija v zvezi s tem ni podala stališč.
Drugič, Slovaška republika trdi, da je tožba nedopustna, kar zadeva zatrjevano kršitev členov 45 PDEU in 48 PDEU, saj tožba glede zatrjevane kršitve navedenih členov ne vsebuje obrazložitve v skladu s členom 120(c) Poslovnika Sodišča.
Komisija v zvezi s tem v odgovoru na tožbo navaja, da člena 45 PDEU in 48 PDEU ter Uredba št. 883/2004 sestavljajo enoten pravni okvir, ki je v obravnavani zadevi primeren, in da je Slovaška republika s tem, da božičnega dodatka ni izplačala upravičencem, ki imajo stalno prebivališče zunaj njenega ozemlja, hkrati kršila Uredbo št. 883/2004, načelo izvoza dajatev iz člena 48 PDEU in pravico do prostega pretoka oseb znotraj Unije, ki ga ureja člen 45 PDEU.
Presoja Sodišča
Na prvem mestu je treba navesti, da je za presojo učinkov, ki ob upoštevanju kroga upravičencev do božičnega dodatka izhajajo iz trditev Komisije, da gre za dajatev za starost, božični dodatek treba opredeliti ob upoštevanju Uredbe št. 883/2004 in zlasti njenega člena 3(1)(d), kot ju je razlogovalo Sodišče.
Ta presoja pomeni vsebinsko vprašanje in jo je treba opraviti ob preizkusu utemeljenosti tožbe.
Na drugem mestu je treba opozoriti, da iz člena 120(c) Poslovnika Sodišča in iz sodne prakse v zvezi s to določbo izhaja, da je treba v vsaki tožbi navesti predmet spora, navajane razloge in trditve ter povzetek navedenih razlogov in da morajo biti te navedbe dovolj jasne in natančne, da toženi stranki omogočijo pripravo obrambe in Sodišču opravljanje nadzora. Iz tega izhaja, da morajo biti temeljni elementi glede dejstev in prava, na katerih tožba temelji, skladno in razumljivo razvidni iz besedila tožbe in da morajo biti predlogi te tožbe nedvoumno opredeljeni, da se prepreči, da bi Sodišče odločilo
ultra petita
ali da o nekem očitku ne bi odločilo (glej v tem smislu sodbi Komisija/Češka republika, C‑343/08,
EU:C:2010:14
, točka 26 in navedena sodna praksa, in Komisija/Španija, C‑360/11,
EU:C:2013:17
, točka 26).
Ugotoviti pa je treba, da čeprav Komisija v tožbi navaja, da je člen 7 Uredbe št. 883/2004, kršitev katerega se očita Slovaški republiki, treba razlagati ob upoštevanju člena 48 PDEU, pa tožba ne vključuje argumentacije v utemeljitev očitkov v zvezi z zatrjevano kršitvijo členov 45 PDEU in 48 PDEU.
V teh okoliščinah je očitke v zvezi s kršitvijo členov 45 PDEU in 48 PDEU treba šteti za nedopustne in je treba utemeljenost tožbe Komisije presojati le ob upoštevanju člena 7 Uredbe št. 883/2004.
Utemeljenost
Trditve strank
Komisija trdi, da je božični dodatek „dajatev za starost“ v smislu člena 3(1)(d) Uredbe št. 883/2004 in jo je zato treba izplačati tudi upravičencem, ki nimajo stalnega prebivališča na Slovaškem. Slovaška republika naj bi s tem, da določa, da lahko ta dodatek prejmejo le upravičenci s stalnim prebivališčem v tej državi članici, kršila člen 7 Uredbe št. 883/2004.
Komisija trdi, da božični dodatek izpolnjuje oba pogoja, opredeljena s sodno prakso Sodišča, na podlagi katerih se posebna dajatev šteje za dajatev socialnega varstva, ki spada na področje uporabe Uredbe št. 883/2004.
Na prvem mestu naj bi se tako božični dodatek upravičencem dodelil na podlagi zakonsko opredeljenega položaja, brez vsakršne individualne ali diskrecijske presoje osebnih potreb. Božični dodatek naj bi se namreč dodelil vsem osebam, ki izpolnjujejo merila, določena z nacionalno zakonodajo, to je osebam, ki so upravičene do ene vrste pokojnine, opredeljene z zakonom, in so iz naslova izplačane pokojnine meseca decembra v koledarskem letu prejele dohodek, katerega višina ne presega 60 % povprečne mesečne plače na Slovaškem. Ti pogoji naj bi bili splošni in zavezujoči in naj ne bi dopuščali ne individualne obravnave ne diskrecijske presoje s strani slovaških organov.
Na drugem mestu, božični dodatek naj bi se nanašal na tvegane kategorije iz člena 3(1) Uredbe št. 883/2004. Natančneje, člen 3(1)(d) te uredbe naj bi dajatve za starost uvrščal na materialno področje uporabe Uredbe št. 883/2004. To naj bi ustrezalo področju uporabe zakona št. 592/2006, ki določa, da se božični dodatek dodeli upravičencem do starostne pokojnine, predčasne pokojnine, invalidske pokojnine, vdovske pokojnine, družinske pokojnine ali socialne pokojnine.
Poleg tega okoliščina, da sam božični dodatek ne omogoča kritja osnovnih potreb upravičenca, ne nasprotuje njegovi opredelitvi kot „dajatev za starost“, saj naj bi pomenil „povečanje dohodka upokojencev“ v smislu člena 1(w) Uredbe št. 883/2004.
Namen božičnega dodatka naj bi bilo povečanje dohodka upravičencev do pokojnine, kar naj bi potrjevalo njegovo uvrstitev med dajatve za starost iz člena 3(1)(d) Uredbe št. 883/2004 in med dajatve, ki so med drugim določene s členom 7 te uredbe.
V zvezi s tem naj ne bi bilo pomembno, da se božični dodatek ne financira iz istega vira kot sama pokojnina, saj naj bi bila taka zahteva v nasprotju s členom 3(2) Uredbe št. 883/2004, naj bi znatno oslabila polni učinek navedene uredbe in naj nanjo niti ne bi bilo mogoče sklepati iz sodbe Noteboom (C‑101/04,
EU:C:2005:51
, točka 27), saj naj bi uporaba prislova „več“ za opis ustreznega načina financiranja zadevnih dajatev izkazovala, da ta element ni bil nujen za argumentacijo Sodišča.
Okoliščina, da naj bi šlo v zadevi, v kateri je bila izdana sodba Noteboom (C‑101/04,
EU:C:2005:51
), za dajatev, za katero se plačujejo prispevki in ki se izplača vsem upravičencem do pokojnine, ne zmanjša upoštevnosti navedene sodbe v tej zadevi. To, da se božični dodatek izplača le določenemu krogu upravičencev do pokojnin, naj bi bilo pomembno le, če bi bila pripadnost navedenemu krogu odvisna od individualne in diskrecijske presoje, za kar pa ne gre v tem primeru, saj se dodatek izplača vsem osebam, ki izpolnjujejo pogoje, določene z zakonom.
Za božični dodatek kot dajatev za starost naj bi se torej uporabljal člen 7 Uredbe št. 883/2004. Ta člen, ki ga je treba razlagati ob upoštevanju člena 48 PDEU, državam članicam nalaga, da morajo zagotoviti, da se dajatve, ki spadajo na področje uporabe te uredbe, „ne morejo zmanjšati, spremeniti, začasno ustaviti, odvzeti ali zapleniti zaradi tega, ker upravičenec ali njegovi družinski člani stalno prebivajo v drugi državi članici, kot je tista, v kateri ima sedež nosilec, ki je odgovoren za dodeljevanje dajatev“. Iz navedenega člena naj bi izhajalo, da morajo biti izjeme od tega pravila določene s samo navedeno uredbo. Slovaška republika naj torej ne bi mogla zavrniti izplačila božičnega dodatka osebam, ki imajo stalno prebivališče zunaj slovaškega ozemlja, saj ji tega ne omogoča ne Uredba št. 883/2004 ne nobena druga določba prava Unije.
Nazadnje, Komisija trdi, da božični dodatek ne pomeni „posebne denarne dajatve, za katero se ne plačujejo prispevki“, v smislu člena 70(2) Uredbe št. 883/2004, saj gre za „dajatev“ v smislu člena 3(1) te uredbe.
Slovaška republika se strinja s Komisijo, da božični dodatek ni „posebna denarna dajatev, za katero se ne plačujejo prispevki“, v smislu členov 3(3) in 70 Uredbe št. 883/2004.
Vendar ta država članica v nasprotju s trditvami Komisije navaja, da se za božični dodatek ne uporablja Uredba št. 883/2004, saj izpolnjuje pogoje, ki so potrebni, da se opredeli kot „dajatev socialnega varstva“, ki je izrecno izključena s področja uporabe Uredbe št. 883/2004.
Cilj božičnega dodatka naj namreč ne bi bilo le povečanje dohodkov prejemnikov, ampak tudi izboljšanje težkega socialnega položaja prejemnikov z nizkim dohodkom, ki se uporabi različno glede na njihove dohodke. Ta dodatek naj bi kot nesistematična, posebna socialna dajatev, ki se financira iz virov državnega proračuna, pomenila solidarnostno gesto celotne družbe v odnosu do skupine prejemnikov z nizkim dohodkom, da bi jim zagotovila minimalni dohodek v obdobju, v katerem lahko osebno čutijo ekonomski in socialni pritisk svojih nizkih dohodkov.
Pri dodelitvi in izračunu zneska božičnega dodatka naj bi se upoštevale osebne okoliščine upravičenca, saj naj bi se dodelil le upravičencem, katerih vsota dajatev ne presega 60 % povprečne mesečne plače na Slovaškem, znesek dodatka pa naj bi se progresivno zmanjševal, če je vsota njihovih prejemkov višja od minimalnega dohodka za preživljanje polnoletne fizične osebe v tej državi članici.
Ob upoštevanju tega, da se ta dodatek izplača v enkratnem in nizkem znesku, naj bi podrobnejše upoštevanje individualnih okoliščin posameznega upravičenca, vključno z opredelitvijo natančne vrednosti njegovega premoženja in drugih dohodkov, pomenilo nesorazmerno upravno obremenitev socialnega zavarovanja, ki izplačuje božični dodatek.
Dodelitev in znesek božičnega dodatka naj bi bila neodvisna od obdobja zaposlitve, zavarovanja in vplačevanja prispevkov upravičencev. A čeprav to, da se božični dodatek ne financira iz prispevkov, samo po sebi ni odločilno za ugotovitev, ali gre za dajatev socialnega varstva, naj bi skupaj s ciljem in načinom dodelitve potrjevalo naravo socialne pomoči tega dodatka.
Nazadnje, božični dodatek naj ne bi izpolnjeval nobenega od dveh pogojev, potrebnih za opredelitev kot „dajatev socialnega varstva“ iz Uredbe št. 883/2004, saj naj upravičenci ne bi imeli nobene pravne pravice do tega dodatka in naj se ta ne bi nanašala na tvegane kategorije iz člena 3(1) Uredbe št. 883/2004.
Slovaška republika glede te zadnje točke trdi, da božični dodatek ni niti „dajatev za starost“ v smislu člena 3(1)(d) Uredbe št. 883/2004 niti „pokojnina“ kot taka v smislu člena 1(w) te uredbe. Že zaradi samega nizkega zneska in enkratne narave tega dodatka naj namreč njegov cilj ne bi bila zagotovitev zadostnih sredstev za kritje potreb za preživljanje oseb, ki so, potem ko so dosegli upokojitveno starost, opustili zaposlitev.
Prav tako naj božični dodatek ne bi ustrezal nobeni od preostalih posebnih dajatev, navedenih v členu 1(w) Uredbe št. 883/2004, ki jih je treba šteti za „pokojnine“, zlasti tudi ne dodatnim dajatvam, saj se za božični dodatek ne plačujejo prispevki, ampak jih država članica izplača popolnoma neodvisno od pobiranja zavarovalnih prispevkov za druge dajatve, ki jih izplačuje urad za socialno varnost.
Zavrnitev možnosti izvoza zadevne dajatve naj nikakor ne bi bila arbitrarna, ampak naj bi izhajala iz okoliščin, ki se nanašajo na poseben položaj Slovaške. Te okoliščine naj bi se izražale v pogojih za dodelitev božičnega dodatka in izračunu njegovega zneska skozi parametre v zvezi s povprečno plačo in minimalnim dohodkom za preživljanje na Slovaškem. Možnost izvoza te dajatve naj bi povsem nasprotovala njegovi povezavi z notranjim socialnim položajem.
Presoja Sodišča
Najprej je treba spomniti, da mora Komisija v skladu z ustaljeno sodno prakso v okviru postopka zaradi neizpolnitve obveznosti dokazati obstoj zatrjevane neizpolnitve obveznosti. Sodišču mora predložiti dokaze, ki jih potrebuje za preverjanje obstoja te neizpolnitve, pri tem pa se ne sme opirati na kakršno koli domnevo (glej zlasti sodbe Komisija/Nizozemska, 96/81,
EU:C:1982:192
, točka 6; Komisija/Španija, C‑404/00,
EU:C:2003:373
, točka 26; Komisija/Italija, C‑135/05,
EU:C:2007:250
, točka 26; in Komisija/Grčija, C‑305/06,
EU:C:2008:486
, točka 41).
Da bi se v obravnavani zadevi presodilo o utemeljenosti te tožbe, je treba opredeliti, ali božični dodatek pomeni „dajatev socialnega varstva“ v smislu Uredbe št. 883/2004, na katerega se nanaša odstop od pravil glede stalnega prebivališča iz člena 7 te uredbe.
Spomniti je treba, da razlika med dajatvami, ki spadajo na področje uporabe Uredbe št. 883/2004, in tistimi, ki so iz njega izključene, pretežno temelji na konstitutivnih elementih vsake dajatve, zlasti njenih ciljih in pogojih za pridobitev, in ne na tem, ali je dajatev z nacionalno zakonodajo opredeljena kot „dajatev socialne varnosti“ (sodba Molenaar, C‑160/96,
EU:C:1998:84
, točka 19).
V skladu z ustaljeno sodno prakso je dajatev mogoče šteti za dajatev socialne varnosti, če se upravičencem dodeljuje na podlagi zakonsko opredeljenega položaja brez vsakršne individualne ali diskrecijske presoje osebnih potreb in če se nanaša na eno od tveganj, izrecno naštetih v členu 3(1) Uredbe št. 883/2004 (glej zlasti sodbo da Silva Martins, C‑388/09,
EU:C:2011:439
, točka 38 in navedena sodna praksa).
Najprej, iz določb v zvezi z dodelitvijo božičnega dodatka je razvidno, da se ta dodeli upravičencem do ene od vrst pokojnin, navedenih v členu 1(1) in (2) zakona št. 592/2006, ki imajo pravico do izplačila navedene pokojnine decembra v zadevnem koledarskem letu, imajo stalno prebivališče na Slovaškem in katerih znesek dohodkov obveznih pokojnin je manjši ali enak 60 % povprečne mesečne plače na Slovaškem v referenčnem obdobju.
Dalje, člen 1(5) zakona št. 592/2006 določa pravila, v skladu s katerimi lahko osebe, ki so upravičene do več pokojnin, navedenih v odstavkih od 1 do 3 člena 1, prejmejo božični dodatek.
Nazadnje, člen 1(8) zakona št. 592/2006 in priloga k temu zakonu določata pravila, po katerih se izračuna znesek tega dodatka.
Kar zadeva prvi pogoj v zvezi z dodelitvijo dajatve brez vsakršne individualne ali diskrecijske presoje osebnih potreb, torej sledi, da se božični dodatek dodeli pod pogoji, ki so izčrpno našteti v členu 1 zakona št. 592/2006, ne da bi pristojni organi v zvezi s to dodelitvijo imeli polje proste presoje.
Božični dodatek se res dodeli ali zavrne, njegov znesek pa se izračuna ob upoštevanju zneska pokojninskih prejemkov upravičenca. Vendar gre za objektivno in zakonsko določeno merilo, ki daje pravico do tega dodatka, ne da bi pristojni organ mogel upoštevati druge osebne okoliščine. Dodelitev božičnega dodatka torej ni odvisna od individualne presoje osebnih potreb prosilca, ki so značilne za socialno pomoč (glej v tem smislu sodbe Hughes, C‑78/91,
EU:C:1992:331
, točka 17; Acciardi, C‑66/92,
EU:C:1993:341
, točka 15, in De Cuyper, C‑406/04,
EU:C:2006:491
, točka 23).
V zvezi z drugim pogojem je treba spomniti, da je božični dodatek po mnenju Komisije treba opredeliti kot „dajatev za starost“ v smislu člena 3(1)(d) Uredbe št. 883/2004 in pomeni „povečanje dohodka upokojencev“ v smislu člena 1(w) te uredbe.
V skladu s sodno prakso, navedeno v točki 46 te sodbe, je za ugotovitev, ali je božični dodatek mogoče opredeliti kot „dajatev za starost“ v smislu člena 3(1)(d) Uredbe št. 883/2004, treba torej presoditi konstitutivne elemente tega dodatka, zlasti njegov namen in pogoje za njegovo dodelitev.
V zvezi s tem je treba navesti, da je za dajatve za starost iz člena 3(1)(d) Uredbe št. 883/2004 značilno predvsem to, da se z njimi poskuša zagotoviti sredstva za preživljanje oseb, ki po dopolnitvi določene starosti opustijo zaposlitev in niso več zavezani biti na voljo pri zavodu za zaposlovanje (glej sodbo Valentini, 171/82,
EU:C:1983:189
, točka 14).
Poleg tega je Sodišče presodilo, da se za „dajatev za starost“ v smislu člena 3(1)(d) Uredbe št. 883/2004, ki se izplačuje kot dodatek, med drugim šteje dajatev, ki se izplačuje izključno upravičencem do starostne in/ali družinske pokojnine in katere viri financiranja so enaki kot viri, ki so predvideni za financiranje starostnih in družinskih pokojnin, ter se izplačuje poleg starostne pokojnine in upravičencem omogoča kritje njihovih potreb tako, da jim zagotavlja finančni dodatek za morebiten odhod na dopust (sodba Noteboom, C‑101/04,
EU:C:2005:51
, točke od 25 do 29).
V obravnavani zadevi je treba ugotoviti, da se božični dodatek ne izplačuje izključno upravičencem do starostne pokojnine, predčasne pokojnine ali starostne pokojnine pripadnika vojske ali policije, ampak krogu upravičencev, ki vključuje tudi upravičence do drugih vrst pokojnin, med drugim invalidske, socialne, vdovske ali družinske pokojnine.
Komisija pa ne navaja razlogov, iz katerih – ob upoštevanju tako ozkega pojmovanja osebnega področja uporabe – meni, da je božični dodatek treba šteti za „dodatek za starost“ v smislu člena 3(1)(d) Uredbe 883/2004.
Iz spisa, predloženega Sodišču, je razvidno, da je cilj božičnega dodatka ta, da se upravičencem do različnih obveznih pokojnin, katerih dohodki ne presegajo zakonsko določenega praga, izplača finančni dodatek.
Če se božični dodatek izplača upravičencem do starostne pokojnine ali do njej podobnih pokojnin, je njegov učinek ta, da dopolni sredstva za preživljanje oseb, ki so dopolnile določeno starost. Kljub temu ni mogoče šteti, da je namen božičnega dodatka odvisen le od vrste pokojnine, ki jo dopolnjuje.
Kot trdi Slovaška republika, je namreč na eni strani cilj finančnega dodatka, izplačanega v obliki božičnega dodatka, izboljšati težaven socialni položaj prejemnikov z nizkimi dohodki v obdobju, v katerem lahko osebno čutijo ekonomski in socialni pritisk svojih nizkih dohodkov. Na drugi strani je cilj, ki je specifičen za božični dodatek, razviden tudi iz pravil, določenih v členu 1(5) zakona št. 592/2006 o izplačevanju tega dodatka, kadar upravičenec prejema več pokojnin. Iz te določbe v bistvu izhaja, da upravičenci do več obveznih pokojnin božični dodatek prejmejo le enkrat in le če vsota pokojnin ne presega določenega praga.
Zato je treba ugotoviti, da Komisija ni dokazala, da elementi božičnega dodatka omogočajo, da se ga opredeli kot „dajatev za starost“ v smislu člena 3(1)(d) Uredbe št. 883/2004.
Tožbo Komisije je zato treba zavrniti.
Stroški
V skladu s členom 138(1) Poslovnika Sodišča se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Ker je Slovaška republika predlagala, naj se plačilo stroškov naloži Komisiji, in ker ta s svojim predlogom ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov.

Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:

1.
Tožba se zavrne.

2.
Evropski komisiji se naloži plačilo stroškov.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: slovaščina.