CELEX: 62010CJ0016
Sbližování právních předpisů
Telekomunikace
Sítě a služby
Směrnice 2002/22/ES
Určení podniků pro poskytování univerzální služby
Uložení zvláštních povinností určenému podniku
Informační služba o účastnických číslech a účastnické seznamy

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES ze dne 7. března 2002
o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (autorizační směrnice) (Úř. věst. L 108, s. 21; Zvl. vyd. 13/29, s. 337),
směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických
komunikací (rámcová směrnice) (Úř. věst. L 108, s. 33; Zvl. vyd. 13/29, s. 349) a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES
ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice
o univerzální službě) (Úř. věst. L 108, s. 51; Zvl. vyd. 13/29, s. 367), ve znění platném v době přijetí předkládacího rozhodnutí.
Tato žádost byla podána v rámci sporu mezi společností The Number (UK) Ltd (dále jen „The Number“) a společností Conduit Entreprises
Ltd (dále jen „Conduit Entreprises“), dvěma poskytovateli informační služby o účastnických číslech a účastnických seznamů
ve Spojeném království, na jedné straně a společností British Telecommuniactions plc (dále jen „BT“) na straně druhé ve věci
částek, jež vyúčtovala BT za poskytování informací pocházejících z databáze obsahují informace o účastnicích telekomunikační
služby, kterou BT musí spravovat jako poskytovatel univerzální služby.

Právní rámec

Právo Unie
Sedmý bod odůvodnění směrnice o univerzální službě zní takto:
„Členské státy by měly i nadále zajišťovat, aby služby uvedené v kapitole II byly poskytovány v kvalitě stanovené pro všechny
koncové uživatele na jejich území bez ohledu na jejich zeměpisné umístění a s přihlédnutím ke zvláštním vnitrostátním podmínkám
za dostupnou cenu. […]“
Jedenáctý bod odůvodnění směrnice o univerzální službě uvádí:
„Účastnické seznamy a informační služba o účastnických číslech představují základní prostředek pro přístup k veřejně přístupné
telefonní službě a jsou součástí povinnosti univerzální služby. Uživatelé a spotřebitelé si přejí úplné účastnické seznamy
a informační službu o účastnických číslech, která obsahuje všechny zveřejňované telefonní účastníky a jejich čísla (včetně
pevných a mobilních čísel) a chtějí, aby tyto informace byly předkládány nepreferenčním způsobem. […]“
Článek 3 odst. 2 směrnice o univerzální službě stanoví:
„Členské státy stanoví nejúčinnější a nejvhodnější přístup, kterým budou zajišťovat provádění univerzální služby, přičemž
respektují zásady objektivity, průhlednosti, nediskriminace a proporcionality. Usilují o minimalizaci narušování trhu, zejména
o minimalizaci poskytování služeb za takové ceny nebo za takových podmínek, které se liší od běžných obchodních podmínek,
a současně chrání veřejný zájem.“
Článek 4 odst. 1 směrnice o univerzální službě stanoví:
„Členské státy zajistí, aby veškerým odůvodněným žádostem o připojení k veřejné telefonní síti v pevných místech a o přístup
k veřejně přístupným telefonním službám v pevných místech vyhověl alespoň jeden podnik.“
Článek 5 směrnice o univerzální službě, nadepsaný „Informační služba o účastnických číslech a účastnické seznamy“, stanoví:
„1.      Členské státy zajistí, aby
a)      byl pro koncové uživatele přístupný alespoň jeden úplný účastnický seznam v podobě schválené příslušným orgánem, buď tištěné
nebo elektronické, nebo obojí, a byl pravidelně aktualizován nejméně jednou ročně;
b)      byla přístupná alespoň jedna úplná telefonní informační služba o účastnických číslech pro všechny koncové uživatele včetně
uživatelů veřejných telefonních automatů.
2.      Účastnické seznamy uvedené v odstavci 1, s výhradou článku 11 směrnice 97/66/ES, zahrnují veškeré účastníky veřejně přístupných
telefonních služeb.
3.      Členské státy zajistí, aby podniky poskytující služby uvedené v odstavci 1 uplatňovaly zásadu nediskriminace při nakládání
s informacemi, které jim byly poskytnuty jinými podniky.“
Článek 8 odst. 1 směrnice o univerzální službě zní takto:
„Členské státy mohou určit jeden nebo více podniků, aby zaručily poskytování univerzální služby podle článků 4, 5, 6 a 7 a popřípadě
podle čl. 9 odst. 2 tak, aby mohlo být pokryto celé území členského státu. Členské státy mohou určit různé podniky nebo skupiny
podniků k poskytování různých prvků univerzální služby a/nebo k pokrytí různých částí území členského státu.“
Článek 9 směrnice o univerzální službě, nadepsaný „Cenová dostupnost“, stanoví:
„1.      Vnitrostátní regulační orgány sledují vývoj a úroveň sazeb na trzích pro koncové uživatele u služeb popsaných v článcích 4,
5, 6 a 7, které spadají do povinností univerzální služby a jsou poskytovány určenými podniky, zejména s ohledem na spotřebitelské
ceny a příjmy v členských státech.
2.      Členské státy mohou s přihlédnutím k vnitrostátním podmínkám požadovat od určených podniků, aby spotřebitelům nabízeli možnosti
volby sazeb nebo soubory sazeb odlišné od těch, které jsou nabízeny za běžných obchodních podmínek, zejména proto, aby nebylo
osobám s nízkými příjmy nebo se zvláštními sociálními potřebami bráněno v přístupu k veřejně přístupným telefonním službám
ani v jejich používání.
[…]
4.      Členské státy mohou od podniků s povinnostmi podle článků 4, 5, 6 a 7 požadovat, aby uplatňovaly jednotné sazby, včetně zeměpisného
zprůměrování, na celém území, s přihlédnutím k vnitrostátním podmínkám, nebo aby dodržovaly horní cenové rozsahy.
[…]“
Článek 11 směrnice o univerzální službě, nadepsaný „Kvalita služeb poskytovaných určenými podniky“, stanoví:
„1.      Vnitrostátní regulační orgány zajistí, aby všechny určené podniky s povinnostmi podle článků 4, 5, 6, 7 a čl. 9 odst. 2 zveřejňovaly
odpovídající a aktuální informace o své výkonnosti při poskytování univerzální služby založené na parametrech, definicích
a metodách měření kvality služby, které jsou uvedeny v příloze III. Zveřejněné informace se předkládají také vnitrostátnímu
regulačnímu orgánu.
[...]
4.      Vnitrostátní regulační orgány mají mít možnost stanovit výkonnostní cíle pro podniky mající povinnosti alespoň podle článku
4. Vnitrostátní regulační orgány přitom přihlédnou ke stanoviskům zainteresovaných stran, zejména tak, jak je uvedeno v článku
33.
5.      Členské státy zajistí, aby vnitrostátní regulační orgány měly možnost sledovat, zda určené podniky plní tyto výkonnostní cíle.
[…]“
Článek 25 odst. 2 směrnice o univerzální službě stanoví:
„Členské státy zajistí, aby všechny podniky, které přidělují telefonní čísla účastníkům, vyhověly všem oprávněným žádostem
o zpřístupnění příslušných informací ve smluveném formátu a za podmínek, které jsou spravedlivé, objektivní, nákladově orientované
a nediskriminační, s cílem poskytovat veřejně přístupné informační služby o účastnických číslech a poskytovat účastnické seznamy.“
Článek 8 rámcové směrnice, nadepsaný „Cíle politiky a regulační zásady“, stanoví:
„1.      Členské státy zajistí, aby při plnění regulačních úkolů uvedených v této směrnici a ve zvláštních směrnicích přijímaly vnitrostátní
regulační orgány veškerá přiměřená opatření, která směřují k dosažení cílů stanovených v odstavcích 2, 3 a 4. Taková opatření
musí být přiměřená daným cílům.
Členské státy zajistí, aby při plnění regulačních úkolů uvedených v této směrnici a ve zvláštních směrnicích, zejména těch,
jejichž cílem je zajištění účinné hospodářské soutěže, vnitrostátní regulační orgány v nejvyšší míře zohlednily potřebu vytvářet
předpisy neutrální z hlediska technologie.
Vnitrostátní regulační orgány mohou přispět v rámci svých pravomocí k provádění politik zaměřených na podporu kulturní a jazykové
rozmanitosti, jakož i mediální plurality.
2.      Vnitrostátní regulační orgány podporují hospodářskou soutěž při zajišťování sítí a poskytování služeb elektronických komunikací
a přiřazených zařízení a doplňkových služeb mimo jiné tím, že:
a)      zajišťují, aby uživatelé […] získali maximální výhody z hlediska možnosti volby, ceny a kvality;
[…]
3.      Vnitrostátní regulační orgány přispívají k rozvoji vnitřního trhu [...]
4.      Vnitrostátní regulační orgány prosazují zájmy občanů Evropské unie mimo jiné tím, že:
a)      zajišťují, aby všichni občané měli přístup k univerzální službě podle [směrnice o univerzální službě];
[...]“
Článek 3 odst. 2 autorizační směrnice zní takto:
„Zajišťování sítí nebo poskytování služeb elektronických komunikací může podléhat pouze obecnému oprávnění, aniž jsou dotčeny
zvláštní povinnosti uvedené v čl. 6 odst. 2 nebo práva na užívání uvedená v článku 5. Od dotyčného podniku může být požadováno
předložení oznámení, ale nesmí být od něho požadováno získání výslovného rozhodnutí nebo jakéhokoliv jiného správního aktu
vydaného vnitrostátním regulačním orgánem před uplatněním práv vyplývajících z oprávnění. Po oznámení, je-li požadováno, může
podnik zahájit činnost, v případě potřeby s výhradou ustanovení o právech na užívání podle článků 5, 6 a 7.“
Článek 6 odst. 2 autorizační směrnice stanoví:
„Zvláštní povinnosti, které lze uložit podnikům zajišťujícím sítě a poskytujícím služby elektronických komunikací podle čl. 5
odst. 1 a čl. 5 odst. 2, článku 6 a článku 8 směrnice 2002/19/ES (přístupová směrnice) a článků 16, 17, 18 a 19 směrnice 2002/22/ES
(směrnice o univerzální službě) nebo těm, které jsou určeny k poskytování univerzální služby podle uvedené směrnice, se právně
oddělí od práv a povinností stanovených obecným oprávněním. V zájmu dosažení průhlednosti pro podniky se kritéria a postupy
pro ukládání takových zvláštních povinností jednotlivým podnikům uvádějí v obecném oprávnění.“

Vnitrostátní právo
Ustanovení týkající se podmínky č. 7 pro poskytování univerzální služby (Universal Service Condition 7, dále jen „USC 7“)
uložené společnosti BT v rámci jejího určení jakožto poskytovatele univerzální služby na základě ustanovení nařízení o elektronických
komunikacích z roku 2003 [Electronic Communications (Universal Service) Regulations 2003] zní takto:
„7.1      BT spravuje databázi obsahující informace o účastnických seznamech zahrnujících všechny účastníky, kterým bylo přiděleno telefonní
číslo jakýmkoliv zajišťovatelem komunikačních [sítí] nebo poskytovatelem komunikačních [služeb] (dále jen ‚databáze‘). BT
zajistí, aby databáze byla pravidelně aktualizována.
7.2      Na žádost a v souladu s níže uvedenými body 7.3 a 7.4 společnost BT zpřístupní:
a)      jakémukoliv zajišťovateli komunikačních [sítí] nebo poskytovateli komunikačních [služeb], který podléhá podle bodu 8.2 obecné
podmínce č. 8, účastnické seznamy vytvořené společností BT, které splňují požadavky této obecné podmínky, aby umožnila tomuto
zajišťovateli komunikačních [sítí] nebo poskytovateli komunikačních [služeb] splnit požadavky tohoto bodu 8.2;
b)      jakékoliv osobě, která si přeje poskytovat veřejně přístupné informační služby o účastnických číslech nebo účastnické seznamy,
obsah databáze ve strojově čitelném formátu.
7.3      Společnost BT poskytne informace uvedené v písm. a) a b) bodu 7.2 výše na žádost osoby, která je chce získat, pokud je žádost
oprávněná. Společnost BT je oprávněna odmítnout poskytnutí těchto informací, aniž je dotčen obecný charakter výše uvedeného,
pokud:
a)      se osoba žádající o tyto informace nezaváže, že zajistí zpracování poskytnutých údajů nebo informací v souladu s relevantním
kodexem chování, nebo
b)      má společnost BT důvod se domnívat, že osoba žádající o tyto informace nebude postupovat v souladu s relevantními právními
předpisy o ochraně údajů.
7.4      Společnost BT poskytuje informace uvedené v písm. a) a b) bodu 7.2 výše za spravedlivých, objektivních, nákladově orientovaných
a nediskriminačních podmínek a ve formátu dohodnutém mezi společností BT a osobou žádající o informace. Nedojde-li k takové
dohodě, je ředitel v souladu se svým oprávněním řešit spory oprávněn určit formát, který se na informace použije.“

Spor v původním řízení a předběžné otázky
S výjimkou regionu v okolí města Hull je ve Spojeném království poskytovatelem univerzální služby v oblasti telekomunikací
společnost BT.
Ve Spojeném království je vnitrostátním regulačním orgánem v oblasti telekomunikací The Office of communications (komunikační
úřad, dále jen „OFCOM“). OFCOM byl v roce 2003 nahrazen Oftel, telekomunikačním úřadem.
USC 7, stanovená Oftel, ukládá společnosti BT, aby za spravedlivých, objektivních, nákladově orientovaných a nediskriminačních
podmínek a ve smluveném formátu zpřístupnila jiným poskytovatelům informačních služeb o účastnických číslech a účastnických
seznamů, kteří nebyli určeni jako poskytovatelé univerzální služby, úplnou databázi o telefonních účastnicích nazvanou „OSIS“,
kterou sestavila na základě shromáždění údajů od všech operátorů poskytujících služby pevné telefonní sítě.
Namísto toho, aby USC 7 uložila povinnost univerzální služby zaměřenou na uživatele, ukládá tak společnosti BT povinnost na
velkoobchodní úrovni, což se v praxi projevuje přítomností na trhu Spojeného království několika konkurujících si poskytovatelů
informačních služeb o účastnických číslech a účastnických seznamů, kteří používají databázi OSIS.
Soudní dvůr ve svém rozsudku ze dne 25. listopadu 2004, KPN Telecom, (C‑109/03, Sb. rozh. s. I‑11273) mimo jiné rozhodl, že
částky fakturované operátory služeb pevné telefonní sítě za zpřístupnění „relevantních informací“ týkajících se účastníků,
nemají zahrnovat vnitřní náklady na shromažďování, uspořádávání a aktualizaci údajů týkajících se vlastních účastníků operátora.
The Number a Conduit Enterprises zpochybnily částky, které jim vyfakturovala BT za používání databáze OSIS a na podporu své
žaloby se dovolávaly tohoto rozsudku.
OFCOM, kterému byly tyto spory předloženy v roce 2005, vydal svá rozhodnutí dne 10. března 2008. V těchto rozhodnutích OFCOM
mimo jiné prohlásil, že USC 7 je neslučitelná s právem Unie, neboť neprovádí správně ustanovení článku 5 směrnice o univerzální
službě. Podle OFCOM společnost BT tak nebyla povinna zpřístupnit databázi OSIS za regulovaných podmínek, kromě údajů týkajících
se jejích účastníků. Tyto údaje je totiž povinna poskytnout na základě jiné povinnosti než povinnosti vyplývající z USC 7,
která není zpochybňována ve věci v původním řízení, jež se použije na všechny podniky zajišťující elektronické komunikace
a provádí článek 25 směrnice o univerzální službě.
Rozsudkem ze dne 24. listopadu 2008 vyhověl Competition Appeal Tribunal žalobě podané proti rozhodnutí OFCOM. Měl tedy za
to, že USC 7 provádí relevantní ustanovení směrnice o univerzální službě správným způsobem.
Společnost BT, podporovaná OFCOM, podala proti tomuto rozsudku Competition Appeal Tribunal odvolání k předkládajícímu soudu.
Přestože tento soud došel k předběžnému závěru, že USC 7 je v rozporu se směrnicí o univerzální službě, považuje za nezbytné,
aby před rozhodnutím předložil Soudnímu dvoru žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, neboť má za to, že „přezkum dotčených
zásad, rozdíly mezi právními předpisy a uplatněnými argumenty“ prokázaly, „že tato otázka nemůže být považována za nepochybnou“.
Za těchto okolností se Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru
následující předběžné otázky:
„1)      Je třeba pravomoc přiznanou členským státům na základě čl. 8 odst. 1 [směrnice o univerzální službě], ve spojení s článkem
8 [rámcové směrnice], čl. 3 odst. 2 a čl. 6 odst. 2 [autorizační směrnice], čl. 3 odst. 2 [směrnice o univerzální službě]
a jinými relevantními ustanoveními práva Společenství, určit jeden nebo několik podniků k tomu, aby zajistily poskytování
univerzální služby nebo různých jejích prvků podle článků 4 až 7 a čl. 9 odst. 2 [směrnice o univerzální službě], vykládat
tak, že:
a)      opravňuje členský stát, aby v případě, že se rozhodne určit podnik podle tohoto ustanovení, uložil tomuto podniku pouze zvláštní
povinnosti, které vyžadují, aby sám tento podnik poskytoval pro koncové uživatele univerzální službu nebo prvky univerzální
služby, k jejímuž poskytování byl určen, nebo
b)      opravňuje členský stát, aby v případě, že se rozhodne určit podnik podle tohoto ustanovení, uložil určenému podniku takové
zvláštní povinnosti, které členský stát považuje za nejúčinnější, nejvhodnější a nejpřiměřenější pro účely zajištění poskytování
univerzální služby nebo prvků univerzální služby pro koncové uživatele bez ohledu na to, zda tyto povinnosti vyžadují, aby
určený podnik sám poskytoval pro koncové uživatele univerzální službu nebo prvky univerzální služby?
2)      Opravňují výše uvedená ustanovení, ve spojení s čl. 3 odst. 2 [směrnice o univerzální službě], členské státy k tomu, aby v případě,
kdy je podnik určen na základě čl. 8 odst. 1 směrnice o univerzální službě za účelem splnění povinnosti stanovené v čl. 5
odst. 1 písm. b) této směrnice (úplná informační služba o účastnických číslech), aniž mu bylo uloženo, aby poskytoval tuto
službu pro koncové uživatele přímo, uložily tomuto určenému podniku zvláštní povinnosti, jejichž cílem je, aby:
a)      vedl a aktualizoval úplnou databázi informací o účastnících;
b)      zpřístupnil ve strojově čitelném formátu obsah úplné a pravidelně aktualizované databáze informací o účastnících jakékoliv
osobě, která hodlá poskytovat veřejně přístupnou informační službu o účastnických číslech nebo účastnické seznamy (bez ohledu
na to, zda tato osoba hodlá poskytovat informační službu o účastnických číslech pro koncové uživatele v plném rozsahu), a
c)      poskytl takové osobě databázi za spravedlivých, objektivních, nákladově orientovaných a nediskriminačních podmínek?“

K předběžným otázkám

K první otázce
Svou první otázkou se předkládající soud táže na to, zda čl. 8 odst. 1 směrnice o univerzální službě opravňuje členské státy,
aby v případě, kdy se rozhodnou určit jeden nebo několik podniků podle tohoto ustanovení, aby tak zajistily poskytování univerzální
služby nebo jejích různých prvků podle článků 4 až 7 a čl. 9 odst. 2 této směrnice, uložily těmto podnikům pouze zvláštní
povinnosti týkající se způsobu, jakým budou tyto podniky poskytovat koncovým uživatelům univerzální službu, k jejímuž poskytování
byly určeny, nebo naopak, zda jsou tyto státy oprávněny uložit určeným podnikům povinnosti, které pokládají za nejvhodnější
k zajištění poskytování uvedené služby bez ohledu na to, zda tyto podniky poskytují tuto službu samy, či nikoliv.
Úvodem je třeba uvést, že tato otázka vyvstala v rámci sporu v původním řízení, který se týká zejména toho, zda je s právem
Unie slučitelná povinnost vyplývající z vnitrostátního režimu univerzální služby, který se vztahuje mimo jiné na informační
služby o účastnických číslech a služby účastnických seznamů uložené pouze jednomu operátorovi, a sice BT, na velkoobchodní
úrovni. Na základě uvedené povinnosti je tento operátor povinen za podmínek, které jsou spravedlivé, objektivní, nákladově
orientované a nediskriminační a ve smluveném formátu vést a zpřístupnit jiným poskytovatelům takových informačních služeb
o účastnických číslech a služeb účastnických seznamů svou databází OSIS, kterou sestavila tak, že získala údaje od všech operátorů
poskytujících služby pevné telefonní sítě.
Předkládající soud chce zjistit, zda v tomto kontextu ustanovení autorizační směrnice, rámcové směrnice a směrnice o univerzální
službě, zvláště pak čl. 8 odst. 1 směrnice o univerzální službě, umožňují členským státům, aby uložily takovou povinnost zvláštnímu
operátorovi na velkoobchodní úrovni v rámci určení tohoto operátora podle tohoto ustanovení s cílem, aby vytvořením konkurenčního
prostředí vhodného k tomuto účelu, byl nepřímo dosažen cíl univerzální služby, který je uveden v jedenáctém bodu odůvodnění
směrnice o univerzální službě a článku 5 této směrnice a jenž spočívá ve zpřístupnění všem koncovým uživatelům úplných informačních
služeb o účastnických číslech a účastnických seznamů.
Za účelem určení smyslu a dosahu čl. 8 odst. 1 směrnice o univerzální službě je třeba nejdříve umístit toto ustanovení do
legislativního kontextu, jehož je součástí (viz obdobně rozsudek ze dne 3. října 2006, Banca popolare di Cremona, C‑475/03,
Sb. rozh. s. I‑9373, bod 18 a citovaná judikatura). Dále je třeba jej vyložit a zohlednit přitom jeho znění, jakož i obecnou
strukturu uvedené směrnice a cíle, které zákonodárce sledoval.
V tomto ohledu je třeba uvést, že podle čl. 3 odst. 2 autorizační směrnice zajišťování sítí nebo poskytování služeb elektronických
komunikací může podléhat pouze obecnému oprávnění, aniž jsou dotčeny zvláštní povinnosti uvedené v čl. 6 odst. 2 této směrnice
nebo práva na užívání rádiových frekvencí a čísel uvedená v článku 5 téže směrnice. Ve věci v původním řízení nejsou tato
práva dotčena.
Členské státy jsou tak oprávněny uložit zvláštní povinnosti jednomu nebo několika konkrétním podnikům pouze v rozsahu, v němž
se na tyto povinnosti vztahují případy uvedené v čl. 6 odst. 2 autorizační směrnice. Toto ustanovení uvádí zejména povinnosti
uložené podnikům určeným k poskytování univerzální služby na základě směrnice o univerzální službě. K těmto povinnostem patří
poskytování úplné informační služby o účastnických číslech a úplných účastnických seznamů uvedené v článku 5 této směrnice.
Článek 8 odst. 1 téže směrnice upravuje určení operátorů pověřených poskytováním univerzální služby nebo jejích různých prvků.
Povinnosti, které mohou být uloženy na základě ustanovení směrnice o univerzální službě podnikům určeným podle čl. 8 odst. 1
této směrnice k poskytování univerzální služby musí být jakožto výjimka ze zákazu stanovit operátorům individuálním způsobem
zvláštní povinnosti, vykládány striktně.
Je třeba uvést, že i když čl. 8 odst. 1 směrnice o univerzální službě ve své první větě stanoví určení podniků k tomu, aby
členské státy „zaručily poskytování“ univerzální služby, ve své druhé větě upřesňuje i to, že „[č]lenské státy mohou určit
různé podniky nebo skupiny podniků k poskytování různých prvků univerzální služby“. Z celého znění tohoto ustanovení tak vyplývá,
že členský stát může uložit určenému podniku pouze povinnosti zvláště upravené ustanoveními směrnice o univerzální službě,
které se týkají poskytování samotným tímto podnikem některého ze zvláštních prvků univerzální služby podle článků 4 až 7 a čl. 9
odst. 2 uvedené směrnice koncovým uživatelům.
Je třeba dodat, že skutečnost, že univerzální služba je poskytována uživatelům samotným podnikem, nevylučuje, aby tento podnik
svěřil toto poskytování třetí osobě pod podmínkou, že zůstane odpovědný vůči příslušným orgánům členského státu za způsob,
jakým je služba poskytována.
Tento výklad dále potvrzují poznatky o obecné struktuře směrnice o univerzální službě a cílech sledovaných touto směrnicí.
Ustanovení článku 9 této směrnice týkající se uplatňovaných sazeb a článku 11 téže směrnice týkající se kontroly vnitrostátními
regulačními orgány výkonnosti určených podniků při poskytování univerzální služby implikují, že tato služba je nutně poskytována
samotnými těmito podniky.
Zaprvé, pokud jde o článek 9 směrnice o univerzální službě, ze sedmého bodu odůvodnění této směrnice vyplývá, že jedním z hlavních
cílů uvedené směrnice je zajistit poskytování koncovým uživatelům minimálního souboru služeb elektronických komunikací za
dostupnou cenu. Za tímto účelem článek 9 směrnice o univerzální službě a zejména jeho odstavce 1, 2 a 4 stanoví systém kontroly
a regulace vykonávané příslušnými vnitrostátními orgány a systém struktury a úrovně cen uplatňovaných podnikem určeným k poskytování
prvků univerzální služby.
Tento článek 9 naproti tomu nestanoví systém regulace cen uplatňovaných jinými podniky než určeným podnikem. I kdyby tak jiné
podniky mohly mít za ceny stanovené vnitrostátním regulačním orgánem přístup k úplné databázi vztahující se ke všem telefonním
účastníkům, jako je databáze OSIS společnosti BT, nebyly by v důsledku takové zvláštní vnitrostátní povinnosti, jako je USC
7, povinny poskytovat za dostupnou cenu prvek univerzální služby uvedený v článku 5 uvedené směrnice spočívající ve zpřístupnění
úplné informační služby o účastnických číslech a úplných účastnických seznamů všem koncovým uživatelům. Proto taková povinnost,
jako je povinnost stanovená vnitrostátní právní úpravou dotčenou v původním řízení, jako taková nezajišťuje, že předmětný
prvek univerzální služby bude zpřístupněn všem koncovým uživatelům za dostupnou cenu.
Zadruhé podle článku 11 směrnice o univerzální službě vnitrostátním regulačním orgánům přísluší kontrolovat poskytování univerzální
služby určenými podniky a uložit jim v případě potřeby povinnost dodržování zvláštních požadavků týkajících se kvality tohoto
poskytování. Toto ustanovení tak vychází z předpokladu, že určené podniky mají k dispozici provozní údaje týkající se poskytování
univerzální služby a mohou přímo ovlivňovat způsob jejího poskytování, což předpokládá, že samy poskytují tuto službu.
Je zajisté pravda, že podle čl. 3 odst. 2 směrnice o univerzální službě přísluší členským státům, aby stanovily „nejúčinnější
a nejvhodnější přístup, kterým budou zajišťovat provádění univerzální služby“. Prostor pro uvážení, který z tohoto ustanovení
plyne členským státům, jim však nemůže umožnit, aby uložily některým podnikům jiné zvláštní povinnosti, než jsou povinnosti,
na které se vztahují případy uvedené v čl. 6 odst. 2 autorizační směrnice. Článek 3 odst. 2 směrnice o univerzální službě
tak nemůže být vykládán způsobem, který by rozšířil dosah určení povolený článkem 8 odst. 1 této směrnice, aby tak členský
stát mohl uložit takto určenému podniku jiné povinnosti, než jsou povinnosti uvedené v ustanoveních zmíněné směrnice.
Konečně, pokud jde o případnou relevanci čl. 25 odst. 2 směrnice o univerzální službě v tomto kontextu, stačí konstatovat,
že toto ustanovení se omezuje na to, že ukládá členským státům, aby zajistily, aby „všechny podniky, které přidělují telefonní
čísla účastníkům“, vyhověly všem oprávněným žádostem o zpřístupnění informací o vlastních účastnících, s cílem poskytovat
informační služby o účastnických číslech a poskytovat účastnické seznamy. Toto ustanovení, které se týká povinnosti, jež je
obecně použitelná na všechny operátory, tak nemá žádný dopad na rozsah zvláštních povinností, které je členský stát oprávněn
uložit jednomu nebo několika zvláštním podnikům, které určí k poskytování univerzální služby v souladu s čl. 8 odst. 1 směrnice
o univerzální službě.
S ohledem na výše uvedené je třeba na první položenou otázku odpovědět tak, že čl. 8 odst. 1 směrnice o univerzální službě
opravňuje členské státy, aby v případě, že se rozhodnou určit jeden nebo několik podniků podle tohoto ustanovení k tomu, aby
zajistily poskytování univerzální služby nebo jejích různých prvků podle článků 4 až 7 a čl. 9 odst. 2 této směrnice, uložily
těmto podnikům pouze zvláštní povinnosti upravené ustanoveními uvedené směrnice, které se týkají poskytování uvedené služby
nebo jejích prvků samotnými určenými podniky koncovým uživatelům.

Ke druhé otázce
Vzhledem k odpovědi na první otázku není nutné odpovídat na druhou otázku. Tato otázka totiž předpokládá, že členský stát
legitimně uloží zvláštní povinnost podniku určenému podle čl. 8 odst. 1 směrnice o univerzální službě, aniž tento podnik bude
povinen poskytovat tuto službu přímo koncovým uživatelům, a její podstatou je, zda taková povinnost může zahrnovat požadavky
týkající se vedení databáze a její zpřístupnění jiným operátorům na velkoobchodní úrovni. Z odpovědi na první položenou otázku
však vyplývá, že taková povinnost nemůže být podle uvedeného ustanovení uložena.

K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu
před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (třetí senát) rozhodl takto:
Článek 8 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů
týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě) opravňuje členské státy, aby v případě,
že se rozhodnou určit jeden nebo několik podniků podle tohoto ustanovení k tomu, aby zajistily poskytování univerzální služby
nebo jejích různých prvků podle článků 4 až 7 a čl. 9 odst. 2 této směrnice, uložily těmto podnikům pouze zvláštní povinnosti
upravené ustanoveními uvedené směrnice, které se týkají poskytování uvedené služby nebo jejích prvků samotnými určenými podniky
koncovým uživatelům.
Podpisy.
*
Jednací jazyk: angličtina.