CELEX: 62009TJ0434
Bendrijos prekių ženklas
Teisių panaikinimo procedūra
Žodinis Bendrijos prekių ženklas CENTROTHERM
Prekių ženklo naudojimas iš tikrųjų
Reglamento (EB) Nr. 207/2009 51 straipsnio 1 dalies a punktas
Faktų nagrinėjimas savo iniciatyva
Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio 1 dalis
Naujų įrodymų priimtinumas
Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio 2 dalis
Neteisėtumu grindžiamas prieštaravimas
Reglamento (EB) Nr. 2868/95 40 taisyklės 5 dalis

Ginčo aplinkybės
1999 m. rugsėjo 7 d. ieškovė
Centrotherm Systemtechnik GmbH
pagal iš dalies pakeistą 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 11, 1994,
p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 146), kuris pakeistas 2009 m. vasario 26 d. Tarybos reglamentu (EB)
Nr. 207/2009 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 78, p. 1), pateikė Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir pramoniniam
dizainui) (VRDT) paraišką įregistruoti Bendrijos prekių ženklą.
Prašomas įregistruoti prekių ženklas yra žodinis žymuo CENTROTHERM.
Prekės ir paslaugos, kurioms buvo prašoma registracijos, priklauso peržiūrėtos ir iš dalies pakeistos 1957 m. birželio 15 d.
Nicos sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti 11, 17, 19 ir 42 klasėms ir pagal
kiekvieną iš šių klasių atitinka tokį aprašymą:
–        11 klasė: „Šildymui skirti išmetamieji vamzdžiai, dūmtraukių dūmtakiai, šildymo katilų vamzdžiai; dujų degiklių detalės; šildymo,
kondicionavimo, garų gamybos, džiovinimo ir vėdinimo įrenginių mechaninės dalys; oro filtravimo įrenginiai ir jų dalys; dujų
įrenginių mechaninės dalys; vamzdžių čiaupai; dūmtraukių sklendės“;
–        17 klasė: „Vamzdžių jungtys, vamzdžių movos, išmetamųjų vamzdžių armuojamosios medžiagos, vamzdžiai, minėti nemetaliniai gaminiai;
šarnyrai, medžiagos sujungimui; užpildai, sandarinimo ir izoliacinės medžiagos; iš dalies apdorotos plastikinės medžiagos;
17 klasei priklausantys plastikiniai gaminiai“;
–        19 klasė: „Statybinės medžiagos; vamzdžiai, instaliacijos, ypač skirtos statybai; vandentiekių įranga, šakoti vamzdžiai; statybai
skirtos armuojamosios medžiagos; dalys sienų perdangai, statybinės plokštės, plokštės; dūmtraukių priedai, dūmtraukių vamzdžiai,
dūmtraukių užmovai, dūmtraukių gaubtai, dūmtraukių įvalkalai, minėti nemetaliniai gaminiai“;
–        42 klasė: „Statybos patarimai, statybos planavimas, inžinieriaus paslaugos, techninis projektų planavimas; inžinieriaus darbai
(ekspertizės)“.
2001 m. sausio 19 d. prekių ženklas CENTROTHERM buvo įregistruotas kaip Bendrijos prekių ženklas šio sprendimo 3 punkte nurodytoms
prekėms ir paslaugoms.
2007 m. vasario 7 d. įstojusi į bylą šalis
centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG
pagal Reglamento Nr. 40/94 15 straipsnį ir 50 straipsnio 1 dalies a punktą (dabar – Reglamento Nr. 207/2009 15 straipsnis
ir 51 straipsnio 1 dalies a punktas) VRDT pateikė prašymą panaikinti prekių ženklu CENTROTHERM suteikiamas teises dėl visų
įregistruotų prekių ir paslaugų.
2007 m. vasario 15 d. prašymas panaikinti teises buvo įteiktas ieškovei, kad per tris mėnesius galėtų pateikti galbūt turimas
pastabas ir įrodymus dėl ginčijamo prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų.
2007 m. gegužės 11 d. pastabose ieškovė ginčijo prašymą panaikinti teises ir norėdama įrodyti, kad savo prekių ženklą ji iš
tikrųjų naudojo, pateikė šiuos įrodymus:
–        keturiolika skaitmeninių nuotraukų,
–        keturias sąskaitas,
–        deklaraciją „eidesstattliche Versicherung“ (sąžiningumo deklaracija), kurią parengė ieškovės vadovas W.
Ieškovė nurodė turinti daug kitų sąskaitų kopijų, kurių iš pradžių nepateikė dėl konfidencialumo. Teigdama, kad gali pateikti
kitų dokumentų, ji VRDT anuliavimo skyriaus prašė imtis atitinkamos procesinės priemonės tuo atveju, jeigu minėtas skyrius
norėtų, kad prie bylos medžiagos būtų pridėti kiti įrodymai ir atskiri dokumentai.
2007 m. spalio 30 d. Anuliavimo skyrius konstatavo, kad ieškovės pateiktų įrodymų neužteko įrodyti, kad prekių ženklas CENTROTHERM
buvo iš tikrųjų naudojamas, todėl jis panaikino šiuo prekių ženklu suteikiamas teises.
2007 m. gruodžio 14 d. ieškovė dėl šio sprendimo pateikė apeliaciją. 2009 m. rugpjūčio 25 d. sprendimu (toliau – ginčijamas
sprendimas) VRDT ketvirtoji apeliacinė taryba apeliaciją iš dalies patenkino. Ieškovė, be kita ko, teigė, kad Anuliavimo skyrius
privalėjo jos paprašyti pateikti kitus informacijos  suteikiančius dokumentus. Taip pat ji kaltino Anuliavimo skyrių tuo,
kad šis neatsižvelgė į kitos VRDT nagrinėjamos bylos, susijusios su prekių ženklu CENTROTHERM, medžiagoje esančius įrodymus.
Apeliacinė taryba panaikino Anuliavimo skyriaus sprendimą ir atmetė prašymą panaikinti teises dėl 11 klasės prekių: „šildymui
skirti išmetamieji vamzdžiai, dūmtraukių dūmtakiai, šildymo katilų vamzdžiai; dujų degiklių detalės, šildymo įrenginių mechaninės
dalys; dujų įrenginių mechaninės dalys; vamzdžių čiaupai; dūmtraukių sklendės“, 17 klasės prekių: „vamzdžių jungtys, vamzdžių
movos; išmetamųjų vamzdžių armuojamosios medžiagos, vamzdžiai, minėti nemetaliniai gaminiai“ ir 19 klasės prekių: „vamzdžiai,
instaliacijos, ypač skirtos statybai; šakoti vamzdžiai; dūmtraukių vamzdžiai“. Likusią apeliacijos dalį Apeliacinė taryba
atmetė.
Konkrečiai kalbant, Apeliacinė taryba nusprendė, kad buvo įrodyta, jog penkerius metus iki prašymo panaikinti teises pateikimo,
t. y. iki 2007 m. vasario 7 d. (toliau – atitinkamas laikotarpis), kiek tai susiję su šio sprendimo 11 punkte nurodytomis
prekėmis, prekių ženklas CENTROTHERM buvo iš tikrųjų naudojamas, nes iš ieškovės pateiktų nuotraukų matyti, kad prekių ženklas
buvo naudojamas, o pateiktomis sąskaitomis patvirtinta, kad buvo prekiauta minėtomis prekėmis, pažymėtomis ginčijamu prekių
ženklu.
Vis dėlto Apeliacinė taryba nusprendė, kad dėl kitų prekių ir paslaugų, kurioms buvo įregistruotas prekių ženklas CENTROTHERM
(žr. šio sprendimo 3 punktą), ieškovė kaip įrodymą pateikė tik savo vadovo deklaraciją, o to, Apeliacinės tarybos nuomone,
neužtenka įrodyti, kad prekių ženklas buvo iš tikrųjų naudojamas. Šiuo atžvilgiu Apeliacinė taryba pažymi, kad Anuliavimo
skyrius neprivalėjo paprašyti kitų dokumentų ar atsižvelgti į kitos taip pat VRDT nagrinėjamos bylos medžiagą.

Šalių reikalavimai
Ieškovė Teismo prašo:
–        panaikinti ginčijamą sprendimą tiek, kiek jame patenkinamas prašymas panaikinti prekių ženklu CENTROTHERM suteikiamas teises,
–        priteisti iš VRDT ir įstojusios į bylą šalies bylinėjimosi išlaidas.
VRDT Teismo prašo:
–        atmesti ieškinį,
–        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
Įstojusi į bylą šalis Teismo prašo ieškinį atmesti.

Dėl teisės
Grįsdama savo ieškinį ieškovė nurodo tris panaikinimo pagrindus ir vieną neteisėtumu grindžiamą prieštaravimą. Pagrindai atitinkamai
susiję su klaidingu VRDT anuliavimo skyriui pateiktų naudojimo įrodymų vertinimu, pareigos
ex officio
nagrinėti faktus pagal Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio 1 dalį nevykdymu ir neatsižvelgimu į Apeliacinei tarybai pateiktus
įrodymus. Iš dalies pakeisto 1995 m. gruodžio 13 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 2868/95, skirto įgyvendinti Reglamentą Nr. 40/94
(OL L 303, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 189), 40 taisyklės 5 dalies neteisėtumu grindžiamu
prieštaravimu remiamasi subsidiariai.

Dėl pirmojo (ieškinio) pagrindo, susijusio su klaidingu Anuliavimo skyriui pateiktų naudojimo įrodymų vertinimu
Šalių argumentai
Ieškovė tvirtina, kad Anuliavimo skyriui pateikti įrodymai (žr. šio sprendimo 7 punktą) teisiškai pakankamai patvirtina, kad
prekių ženklas CENTROTHERM buvo naudojamas iš tikrųjų, nes šiais įrodymais pateikiama informacija apie ginčijamo prekių ženklo
naudojimo visoms šio sprendimo 3 punkte minėtoms prekėms ir paslaugoms vietą, trukmę, apimtį ir pobūdį.
Konkrečiai kalbant, ji Apeliacinę taryba kaltina tuo, kad ši neatsižvelgė į jos vadovo sąžiningumo deklaracijos įrodomąją
galią. Šiuo atžvilgiu ji tvirtina, kad minėta deklaracija bendrai laikytina tikslia, nes didžiąją dalį joje nurodytos informacijos
patvirtina bylos medžiagoje pateikti papildomi įrodymai.
VRDT ir įstojusi į bylą šalis prašo šį ieškinio pagrindą atmesti.
Bendrojo Teismo vertinimas
Pirmiausia reikia priminti teisių panaikinimo procedūrą ir jos tikslą, taip pat – įrodymų pateikimo teisių panaikinimo procedūroje
principus.
Iš Reglamento Nr. 207/2009 15 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos ir 51 straipsnio 1 dalies a punkto matyti, kad Bendrijos
prekių ženklo savininko teisės paskelbiamos panaikintomis padavus VRDT prašymą, jeigu penkerius metus iš eilės prekių ženklas
Europos Sąjungoje nebuvo iš tikrųjų naudojamas prekėms arba paslaugoms, kurioms jis įregistruotas, žymėti ir nėra rimtų priežasčių
jo nenaudoti.
Reglamento Nr. 2868/95 40 taisyklės 5 dalyje numatyta, kad gavusi prašymą panaikinti teises VRDT nustato Bendrijos prekių
ženklo savininkui prekių ženklo naudojimo įrodymų pateikimo terminą. Jeigu per nustatytą terminą įrodymai nepateikiami, paskelbiama,
kad Bendrijos prekių ženklu suteiktos teisės panaikinamos. Pagal Reglamento Nr. 2865/95 22 taisyklės 3 dalį, kuri pagal šio
reglamento 40 taisyklės 5 dalį taikoma prašymams panaikinti teises, įrodymai, kad prekių ženklas naudojamas, turi būti susiję
su atlikto naudojimo vieta, trukme, apimtimi ir pobūdžiu.
Reikalavimo, kad norint apsaugoti prekių ženklą pagal Sąjungos teisę jis turi būti iš tikrųjų naudojamas,
ratio legis
yra tai, kad VRDT registracija negali būti prilyginta strateginiam statiškam pateikimui, kuriuo neaktyviam teisių turėtojui
neribotam laikotarpiui suteikiamas teisinis monopolis. Atvirkščiai, vadovaujantis Reglamento Nr. 207/2009 10 konstatuojamąja
dalimi, minėta registracija turi tiksliai atitikti nuorodas, kurias jos iš tikrųjų naudoja rinkoje tam, kad vykdant ekonominę
veiklą būtų galima atskirti jų prekes ir paslaugas (šiuo klausimu pagal analogiją žr. 2004 m. sausio 27 d. Teisingumo Teismo
nutarties
La Mer Technology
, C‑259/02, Rink. p. I‑1159, 18–22 punktus).
Pagal teismo praktiką prekių ženklas iš tikrųjų naudojamas tada, kai jis naudojamas pagal savo pagrindinę funkciją – užtikrinti
prekių ar paslaugų, kurioms jis įregistruotas, kilmės tapatybę siekiant šių prekių ar paslaugų realizavimo rinkos sukūrimo
ar išsaugojimo tikslų, išskyrus simbolinį prekių ženklo naudojimą, kurio vienintelis tikslas – išsaugoti prekių ženklu suteikiamas
teises. Be to, pagal prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų sąlygą reikalaujama, kad prekių ženklas būtų naudojamas viešai ir
skirtas išorei toks, koks jis saugomas atitinkamoje teritorijoje (žr. 2007 m. rugsėjo 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
La Mer Technology prieš VRDT – Laboratoires Goëmar (LA MER)
, T‑418/03, neskelbiamo Rinkinyje, 54 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Taigi, nors pagal naudojimo iš tikrųjų sąvoką atmetamas bet koks minimalus ir nepakankamas naudojimas, kai neįmanoma konstatuoti
realaus ir veiksmingo prekių ženklo naudojimo apibrėžtoje rinkoje, ne mažiau svarbu, kad reikalavimu iš tikrųjų naudoti nesiekiama
nei įvertinti komercinės sėkmės, nei kontroliuoti įmonės ekonominės strategijos ar suteikti prekių ženklų apsaugos tik didelio
masto komerciniam tokių ženklų naudojimui (2006 m. vasario 23 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Il Ponte Finanziaria prieš VRDT – Marine Enterprise Projects (BAINBRIDGE)
, T‑194/03, Rink. p. II‑445, 32 punktas).
Tiksliau, konkrečiu atveju nustatant, ar nagrinėjamas prekių ženklas naudojamas iš tikrųjų, reikia bendrai vertinti bylos
medžiagoje pateiktus įrodymus, atsižvelgiant į visus konkrečiu atveju svarbius veiksnius. Toks vertinimas turi būti atliekamas
atsižvelgiant į faktų ir aplinkybių visumą, tinkamą nustatyti jo komercinio naudojimo realumui, ypač naudojimo tam tikrame
ekonomikos sektoriuje, siekiant išlaikyti ar sukurti rinkos dalį prekių ženklu saugomoms prekėms ar paslaugoms, pagrįstumą,
šių prekių ar paslaugų pobūdį, rinkos ypatybes, prekių ženklo naudojimo apimtį ir dažnumą (žr. minėto Sprendimo
LA MER
53–55 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką).
Kalbant apie nagrinėjamo prekių ženklo naudojimo apimtį, pirmiausia reikia atsižvelgti, viena vertus, į bendrą komercinę prekių
ženklo naudojimo apimtį ir, kita vertus, – į laikotarpio, per kurį prekių ženklas buvo naudojamas, trukmę bei į naudojimo
dažnumą (žr. minėto Sprendimo
LA MER
56 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Toks vertinimas reiškia tam tikrą nagrinėjamų veiksnių tarpusavio priklausomybę.
Taip mažą nagrinėjamu prekių ženklu žymimų prekių ar paslaugų pardavimo apimtį gali kompensuoti didelis šio prekių ženklo
naudojimo intensyvumas ar tam tikras nuolatinis pobūdis ir atvirkščiai (žr. minėto Sprendimo
LA MER
57 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Tačiau kuo mažesnė yra prekių ženklo komercinio naudojimo apimtis, tuo labiau reikia, kad prekių ženklo turėtojas pateiktų
papildomos informacijos, kuri išsklaidytų galimas abejones dėl nagrinėjamo prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų pobūdžio (2011 m.
sausio 18 d. Bendrojo Teismo sprendimo
Advance Magazine Publishers prieš VRDT – Capela & Irmãos (VOGUE)
, T‑382/08, neskelbiamo Rinkinyje, 31 punktas).
Be to, norint įrodyti, kad prekių ženklas iš tikrųjų naudojamas, negalima remtis tikimybėmis ar daryti prielaidų, tačiau turi
būti remiamasi konkrečiais ir objektyviais įrodymais, patvirtinančiais, kad atitinkamoje rinkoje prekių ženklas buvo iš tikrųjų
ir pakankamai naudojamas (žr. minėto Sprendimo
LA MER
59 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Būtent atsižvelgiant į šiuos samprotavimus reikia įvertinti, ar Apeliacinė taryba tinkamai nusprendė, jog ieškovės pateikti
įrodymai nepatvirtina, kad prekių ženklas CENTROTHERM iš tikrųjų naudojamas kitoms prekėms ir paslaugoms nei nurodytosios
šio sprendimo 11 punkte.
Primintina, kad, norėdama įrodyti prekių ženklo naudojimą iš tikrųjų, ieškovė Anuliavimo skyriui pateikė šiuos įrodymus: savo
vadovo sąžiningumo deklaraciją, keturias sąskaitas ir keturiolika skaitmeninių nuotraukų.
Pirmiausia reikia pabrėžti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką norint įvertinti „rašytinių pareiškimų, padarytų prisiekus
ar iškilmingai patvirtinus arba turinčių panašią galią pagal tos valstybės, kurioje pareiškimas padaromas, teisės aktus“,
įrodomąją galią, kaip suprantama pagal Reglamento Nr. 207/2009 78 straipsnio 1 dalies f punktą, reikia patikrinti juose nurodytos
informacijos įtikimumą ir tikrumą, visų pirma atsižvelgiant į dokumento kilmę, jo parengimo aplinkybes, adresatą, ir atsakyti
į klausimą, ar tokio dokumento turinys atrodo pagrįstas ir patikimas (šiuo klausimu žr. 2008 m. gruodžio 16 d. Pirmosios instancijos
teismo sprendimo
Deichmann-Schuhe prieš VRDT – Design for Woman (DEITECH)
, T‑86/07, neskelbiamo Rinkinyje, 47 punktą ir 2009 m. gegužės 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Schuhpark Fascies prieš VRDT – Leder & Schuh (jello SCHUHPARK)
, T‑183/08, neskelbiamo Rinkinyje, 38 punktą).
Todėl, atsižvelgiant į deklaracijos autorių ir ieškovę siejančius akivaizdžius ryšius, minėtai deklaracijai galima suteikti
įrodomąją galią tik tuo atveju, jeigu ją patvirtina keturiolika pateiktų nuotraukų ir keturios pateiktos sąskaitos.
Dėl sąskaitų reikia konstatuoti, kad trys iš jų yra 2006 m. liepos mėn. ir susijusios su Danija, Vengrija ir Slovakija, o
viena iš jų yra 2007 m. sausio mėn. ir susijusi su Vokietija. Šių sąskaitų antraštėse kartu su ieškovės logotipu, kuriuo nurodomas
jos pavadinimas ir pašto adresas, vartojamas žodis „centrotherm“.
Šiose sąskaitose nurodyta, kad ieškovė keturiems klientams pardavė įvairių su santechnika susijusių prekių (vamzdžių, movų,
katilų pajungimo įrangos, patikrinimo įrangos, išmetimo sistemos maskavimo įrangos) už sumą, kuri, įskaitant 2007 m. sąskaitą,
sudaro mažiau nei 0,03 % apyvartos, kuri, kaip nurodė ieškovės vadovas, buvo gauta 2006 m. pardavus CENTROTHERM prekių ženklu
žymimas prekes.
Iš to matyti, kad VRDT ieškovė pateikė gana menkus pardavimo įrodymus, palyginti su jos vadovo deklaracijoje nurodyta suma.
Taigi, net jeigu Apeliacinė taryba būtų atsižvelgusi į minėtą deklaraciją, reikėtų konstatuoti, kad bylos medžiagoje nėra
pakankamai įrodymų, kurie patvirtintų deklaracijos turinį, kiek tai susiję su pardavimo verte. Be to, dėl prekių ženklo naudojimo
laikino pobūdžio pažymėtina, kad sąskaitos apima labai trumpą, net tikslų, laiką, t. y. 2006 m. liepos 12, 18 ir 21 d. bei
2007 m. sausio 9 d.
Dėl pateiktų nuotraukų reikia konstatuoti, kad CENTROTHERM prekių ženklas aiškiai matyti tik septyniose iš keturiolikos nuotraukų:
–        kaip atspaudas ant dviejų vamzdžių,
–        kaip atspaudas ant dviejų objektų, kurie, kaip atrodo, yra vamzdžių dalys,
–        kaip lipdukas ant objekto, kuris, kaip atrodo, yra plokštė.
Kitose keturiose nuotraukose ginčijamo prekių ženklo žymių pamatyti neįmanoma.
Likusiose trijose nuotraukose galima išskirti prekių ženklo CENTROTHERM žymes, būtent:
–        prie vamzdžio angos – raides „centroth“,
–        ant vamzdžio ir prie objekto, kuris, kaip atrodo, yra vamzdžio anga, – bendrovės ieškovės logotipą ir šalia jo esantį neįskaitomą
tekstą, galbūt atitinkantį pateiktų sąskaitų antraštėse esantį tekstą.
Taip pat konstatuotina, kad nė ant vienos iš šių nuotraukų nenurodyta data, o vykstant teismo posėdžiui ieškovė pripažino,
kad nuotraukos darytos ne atitinkamu laikotarpiu.
Be to, iš šių nuotraukų negalima identifikuoti prekių, supakuotų ir esančių ant plokštės bei dviejose kartoninėse dėžėse,
ant kurių užklijuoti lipdukai CENTROTHERM. Nors dviejuose iš šių lipdukų daroma su santechnika susijusi nuoroda, fotografijos
ir sąskaitos nepateikia informacijos, leidžiančios suprasti, kas iš tikrųjų buvo pakuotėse.
Be to, ant lipdukų matomi prekių numeriai neatitinka ieškovės pateiktose sąskaitose nurodytų prekių numerių. Iš to matyti,
jog remiantis minėtomis nuotraukomis ir sąskaitomis negalima daryti išvados, kad lipdukais su prekių ženklu CENTROTHERM pažymėtomis
pakuotėmis ieškovė prekiavo atitinkamu laikotarpiu.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad nei fotografijos, nei sąskaitos neleidžia patvirtinti ieškovės vadovo deklaracijos tiek,
kiek joje tvirtinama, kad atitinkamu laikotarpiu buvo prekiauta šiomis prekių ženklu CENTROTHERM žymimomis prekėmis: kondicionavimo,
garų gamybos, džiovinimo ir vėdinimo įrenginių mechaninėmis dalimis; oro filtravimo įrenginiais ir jų dalimis;  šarnyrais,
medžiagomis sujungimui; užpildais, sandarinimo ir izoliacinėmis medžiagomis; iš dalies apdorotomis plastikinėmis medžiagomis;
statybinėmis medžiagomis; statybai skirtomis armuojamosiomis medžiagomis; dalimis sienų perdangai, statybinėmis plokštėmis,
plokštėmis; dūmtraukių priedais, dūmtraukių užmovais, dūmtraukių gaubtais ir dūmtraukių įvalkalais.
Reikia daryti išvadą, kad bendrai įvertinus bylos medžiagoje esančius įrodymus, nors yra tikimybė ar galima prielaida, vis
dėlto negalima nuspręsti, kad atitinkamu laikotarpiu prekių ženklas CENTROTHERM buvo iš tikrųjų naudojamas kitoms prekėms
ir paslaugoms nei nurodytosios šio sprendimo 11 punkte.
Taigi pirmąjį ieškinio pagrindą reikia atmesti.

Dėl antrojo (ieškinio) pagrindo, susijusio su pareigos „ex officio“ nagrinėti faktus nevykdymu
Šalių argumentai
Ieškovė mano, kad nevykdydama pareigos
ex officio
nagrinėti faktus VRDT padarė teisės klaidą. Jos teigimu, Anuliavimo skyrius pažeidė Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio
1 dalies pirmą sakinį tiek, kiek neatsižvelgė į VRDT bylos medžiagoje pateiktą informaciją, susijusią su 2006 m. gruodžio
5 d. bendrovės, susijusios su įstojusia į bylą šalimi, pateiktu prašymu paskelbti prekių ženklą CENTROTHERM negaliojančiu.
VRDT bylos medžiagoje, susijusiose su panaikinimo procedūra, pateikti įrodymai, svarbūs nagrinėjant prekių ženklo CENTROTHERM
naudojimą iš tikrųjų. Visų pirma, pateiktas patvirtinimas, kad prekių ženklas naudojamas iš plastiko padarytos kondensacinių
katilų išmetimo sistemos gamybos rinkoje, pateikti apskaičiuoti ieškovės prekių pardavimo 1994–2001 m. duomenys, nuorodos
į jos interneto puslapį.
Ieškovės teigimu, remiantis šiais įrodymais, galima daryti išvadą, kad „labai tikėtina“, jog atitinkamu laikotarpiu ji prekiavo
dideliu skaičiumi prekių ženklu  CENTROTHERM pažymėtų prekių.
VRDT ir įstojusi į bylą šalis neigia ieškovės argumentus.
Bendrojo Teismo vertinimas
Pirmiausia primintinas Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio 1 dalies tekstas, pagal kurį „per procedūras Tarnyba faktus nagrinėja
savo iniciatyva; tačiau procedūros dėl atsisakymo registruoti paraiškas santykinių pagrindų atveju Tarnyba nagrinėja tiktai
šalių nurodytus faktus, įrodymus bei argumentus bei siekiamą reikalavimų patenkinimo būdą“.
Nagrinėjamu atveju svarbu pabrėžti, jog teisių panaikinimo paskelbimą, kaip ir atsisakymą registruoti pateisinančių pagrindų
atveju, pateisina ir absoliutaus, ir santykinio pobūdžio pagrindai.
Pagal Reglamento Nr. 207/2009 51 straipsnio 1 dalį Bendrijos prekių ženklo savininko teisės paskelbiamos panaikintomis, jeigu
penkerius metus prekių ženklas nebuvo iš tikrųjų naudojamas (Reglamento Nr. 207/2009 51 straipsnio 1 dalies a punktas), jeigu
dėl savininko veiksmų arba neveikimo prekių ženklas tapo bendriniu pavadinimu prekiaujant prekėmis ar paslaugomis, kuriems
jis buvo įregistruotas (Reglamento Nr. 207/2009 51 straipsnio 1 dalies b punktas), arba jeigu dėl to, kad savininkas naudojo
prekių ženklą, arba dėl to, kad su savininko sutikimu jis buvo naudojamas, galėjo būti suklaidinta visuomenė (Reglamento Nr. 207/2009
51 straipsnio 1 dalies c punktas).
Dvi paskutinės sąlygos susijusios su absoliučiais atmetimo pagrindais, numatytais Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies
b–d ir g punktuose, o pirmoji – su nuostata dėl santykinių atmetimo pagrindų nagrinėjimo, būtent Reglamento Nr. 207/2009 42 straipsnio
2 dalimi. Todėl darytina išvada, kad per teisių panaikinimo procedūrą VRDT nagrinėjant, ar Bendrijos prekių ženklas buvo iš
tikrųjų naudojamas, turi būti taikoma Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio 1 dalis
in fine
, kurioje numatyta, kad nagrinėjami tik šalių nurodyti faktai.
Iš to matyti, jog ieškovės teiginys, kad VRDT suklydo, nes nagrinėjo tik ieškovės pateiktus įrodymus, yra klaidingas.
Taigi antrąjį ieškinio pagrindą reikia atmesti.

Dėl trečiojo (ieškinio) pagrindo, susijusio su neatsižvelgimu į Apeliacinei tarybai pateiktus įrodymus
Šalių argumentai
Ieškovė teigia, kad VRDT privalėjo atsižvelgti į pirmą kartą Apeliacinei tarybai ieškovės pateiktus ginčijamo prekių ženklo
naudojimo įrodymus.
Šiuo atžvilgiu ji pirmiausia teigia, kad Reglamento Nr. 207/2009 51 straipsnio 1 dalies a punktą ir 76 straipsnio 1 dalies
pirmą sakinį bei Reglamento Nr. 2868/95 40 taisyklės 5 dalį reikia aiškinti taip, kad VRDT privalo papildyti bylos, susijusios
su procedūra dėl teisių panaikinimo, medžiagą, kai akivaizdu, kad ji neišsami. Taigi nagrinėjamu atveju Apeliacinė taryba
privalėjo atsižvelgti į pirmą kartą jai pateiktus įrodymus.
Subsidiairiai ieškovė teigia, kad net jeigu Apeliacinė taryba tokios pareigos neturi, vis dėlto tinkamai pasinaudodama Reglamento
Nr. 207/2009 76 straipsnio 2 dalyje jai suteikta diskrecija, ji privalo atsižvelgti į pirmą kartą jai pateiktus įrodymus.
VRDT ir įstojusi į bylą šalis prašo šį ieškinio pagrindą atmesti.
Bendrojo Teismo vertinimas
Pirmiausia primintina, kad, kaip konstatuota šio sprendimo 51–54 punktuose, VRDT nagrinėjant, ar Bendrijos prekių ženklas
buvo iš tikrųjų naudojamas, reikia taikyti Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio 1 dalį
in fine
. Minėtoje nuostatoje numatyta, kad VRDT nagrinėja tik šalių nurodytus faktus. Iš to matyti, jog ieškovės teiginį, kad VRDT
savo iniciatyva turi papildyti bylos medžiagą, reikia atmesti.
Antra, procedūros VRDT šalių galimybė nurodyti faktus ir pateikti įrodymų pasibaigus šiam tikslui nustatytiems terminams nėra
besąlyginė; kaip matyti iš teismo praktikos, jai taikoma sąlyga, kad nebūtų priešingo pobūdžio nuostatos. Tik jei ši sąlyga
įvykdyta, VRDT turi diskreciją atsižvelgti į pavėluotai nurodytus faktus ir pateiktus įrodymus (2007 m. gruodžio 12 d. Pirmosios
instancijos teismo sprendimo
K & L Ruppert Stiftung prieš VRDT – Lopes de Almeida Cunha e.a. (CORPO livre)
, T‑86/05, Rink. p. II‑4923, 47 punktas).
Nagrinėjamu atveju yra nuostata, kuria draudžiama atsižvelgti į Apeliacinei tarybai pateiktus įrodymus, būtent – Reglamento
Nr. 2868/95 40 taisyklės 5 dalis.
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad trečiąjį ieškinio pagrindą reikia atmesti.

Dėl Reglamento Nr. 2868/95 40 taisyklės 5 dalies neteisėtumu grindžiamo prieštaravimo
Šalių argumentai
Ieškovė iš esmės teigia, kad Reglamento Nr. 2868/95 40 taisyklės 5 dalis netaikytina tiek, kiek ja VRDT draudžiama atsižvelgti
į pasibaigus nustatytam terminui pateiktus įrodymus vykstant procedūrai dėl teisių panaikinimo pagal Reglamento Nr. 207/2009
51 straipsnio 1 dalies a punktą. Šiuo atžvilgiu ji mano, kad Reglamento Nr. 2868/95 40 taisyklės 5 dalimi pažeidžiamas EB 202 straipsnis
bei Reglamento Nr. 207/2009 57 straipsnio 1 dalis, 76 straipsnio 1 dalis ir 162 straipsnio 1 dalis. Ieškovė taip pat mano,
kad minėta taisyklė prieštarauja bendriesiems Bendrijos teisės principams, be kita ko, proporcingumo principui, teisei į nuosavybę
ir teisei į teisingą bylos nagrinėjimą.
VRDT ir įstojusi į bylą šalis prašo neteisėtumu grindžiamą prieštaravimą atmesti.
Bendrojo Teismo vertinimas
Bendrasis Teismas konstatuoja, kad nors iš tikrųjų Reglamento Nr. 2868/95 taisyklės negali prieštarauti Reglamento Nr. 207/2009
nuostatoms ir sistemai, vis dėlto tarp Reglamento Nr. 2868/95 40 taisyklės 5 dalies ir Reglamente Nr. 207/2009 numatytų nuostatų
dėl teisių panaikinimo nėra jokio prieštaravimo.
Iš tikrųjų Reglamente Nr. 207/2009 numatyta materialinė teisės norma, t. y. nenaudojamų iš tikrųjų Bendrijos prekių ženklų
suteikiamų teisių panaikinimas, o Reglamente Nr. 2868/95 patikslinamos taikomos procesinės teisės normos, be kita ko, susijusios
su įrodinėjimo pareigos paskirstymu ir nustatytų terminų nesilaikymo pasekmėmis. Be to, kaip konstatuota (žr. šio sprendimo
51–54 punktus), iš Reglamento Nr. 207/2009 sistemos matyti, kad, kiek tai susiję su prašymu panaikinti teises remiantis prekių
ženklo nenaudojimo iš tikrųjų pagrindu, VRDT atliekamo nagrinėjimo apimtis ir intensyvumas priklauso nuo šalių nurodytų faktų
ir pateiktų įrodymų.
Reikia konstatuoti, kad ieškovės pateikti argumentai visiškai neįrodo, kad Reglamento Nr. 2868/95 40 taisyklės 5 dalyje įtvirtinta
procesinė nuostata, pagal kurią įrodinėjimo pareiga tenka Bendrijos prekių ženklo savininkui, ir per nustatytą terminą nepateikus
pakankamai įrodymų teisės skelbiamos panaikintomis, gali prieštarauti Reglamentui Nr. 207/2009.
Dėl tariamo proporcingumo principo pažeidimo primintina, jog Bendrijos teisės aktuose gali būti numatyta, kad dėl terminų,
kurie yra pagrindiniai, kad Bendrijos sistema tinkamai funkcionuotų, nesilaikymo gali būti prarandama teisė, ir tai suderinama
su minėtu proporcingumo principu (šiuo klausimu žr. 2008 m. rugsėjo 17 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Neurim Pharmaceuticals (1991) prieš VRDT – Eurim-Pharm Arzneimittel (Neurim PHARMACEUTICALS),
T‑218/06, Rink. p. II‑2275, 55 punktą).
Pagaliau konstatuotina, jog teiginys, kad Reglamento Nr. 2868/95 40 taisyklės 5 dalimi pažeidžiamos teisės į nuosavybę ir
teisingą bylos nagrinėjimą, nepagrįstas. Minėta taisyklė nė kiek nepaveikia Bendrijos prekių ženklo savininko teisių, nebent
jis, kaip nagrinėjamu atveju pasielgė ieškovė, pasirenka per nustatytą terminą nepateikti VRDT turimų įrodymų, patvirtinančių,
kad jo prekių ženklas buvo iš tikrųjų naudojamas.
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad ieškovės pateiktą neteisėtumu grindžiamą prieštaravimą taip pat reikia atmesti.
Todėl visas ieškinys turi būti atmestas.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas,
jeigu laimėjusi šalis to reikalavo.
Kadangi ieškovė pralaimėjo bylą, ji turi padengti VRDT bylinėjimosi išlaidas pagal šios pateiktus reikalavimus. Atsižvelgiant
į tai, kad įstojusi į bylą šalis nereikalavo, kad ieškovė padengtų bylinėjimosi išlaidas, ji padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (šeštoji kolegija)
nusprendžia:
1.
Atmesti ieškinį.
2.
Priteisti iš
Centrotherm Systemtechnik GmbH
bylinėjimosi išlaidas.
3.
centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG
padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Moavero Milanesi
Wahl
Soldevila Fragoso
Paskelbta 2011 m. rugsėjo 15 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
*
Proceso kalba: vokiečių.