CELEX: 62006TJ0185
Konkurencija
Karteliai
Vandenilio peroksidas ir natrio perboratas
Sprendimas, kuriuo pripažįstamas EB 81 straipsnio pažeidimas
Atsakomybė už neteisėtus veiksmus
Pareiga motyvuoti

Faktinės bylos aplinkybės
Ieškovė
Air liquide, SA pour l’étude et l’exploitation des procédés Georges Claude
yra pagal Prancūzijos teisę įsteigta bendrovė, kuriai faktinių aplinkybių atsiradimo momentu priklausė 100 %
Chemoxal SA
, prekiaujančios vandenilio peroksidu (toliau – VP) ir natrio perboratu (toliau – NPB), kapitalo.
2002 m. lapkričio mėn.
Degussa AG
pranešė Europos Bendrijų Komisijai apie kartelį VP ir NPB rinkose ir pageidavo, kad jai būtų taikomas Komisijos pranešimas
apie atleidimą nuo baudų ir baudų sumažinimą kartelių atveju (OL C 45, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk.,
2 t., p. 155).

Degussa
pateikė Komisijai faktinių įrodymų, kuriais remdamasi ji galėjo 2003 m. kovo 25 d. ir 26 d. atlikti patikrinimus kai kurių
įmonių patalpose.
2005 m. sausio 26 d. Komisija išsiuntė ieškovei ir kitoms suinteresuotosioms įmonėms pranešimą apie kaltinimus.
Išklausiusi atitinkamų įmonių pareiškimus 2006 m. gegužės 3 d. Komisija priėmė Sprendimą C(2006) 1766 galutinis dėl procedūros
pagal [EB] 81 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį taikymo
Akzo Nobel NV
,
Akzo Nobel Chemicals Holding AB
,
EKA Chemicals AB
,
Degussa
,
Edison SpA
,
FMC Corp.
,
FMC Foret SA
,
Kemira Oyl
,
ieškovei
,
Chemoxal SA
,
SNIA SpA
,
Caffaro
,
Solvay

SA
,
Solvay Solexis

SpA
,
Total

SA
,
Elf Aquitaine

SA
ir
Arkema

SA
(byla COMP/F/38.620 – Vandenilio peroksidas ir perboratas) (toliau – ginčijamas sprendimas), kurio santrauka buvo paskelbta
2006 m. gruodžio 13 d.
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
(OL L 353, p. 54). Apie šį sprendimą ieškovei buvo pranešta 2006 m. gegužės 8 dieną.

Ginčijamas sprendimas
Komisija ginčijamame sprendime nurodė, kad jo adresatės dalyvavo darant vieną ir tęstinį EB 81 straipsnio ir Europos ekonominės
erdvės (EEE) susitarimo 53 straipsnio pažeidimą, susijusį su VP ir jo tolesnės gamybos etapo produktu NPB (ginčijamo sprendimo
2 konstatuojamoji dalis).
Konstatuotas pažeidimas daugiausia buvo susijęs su komerciškai svarbios ir konfidencialios su rinkomis ir įmonėmis susijusios
informacijos pasikeitimu tarp konkurentų, gamybos, taip pat galimų ir tikrųjų gamybinių pajėgumų ribojimu bei reguliavimu,
rinkos dalių ir pirkėjų pasiskirstymu bei tikslinių kainų nustatymu ir kontrole.
Ieškovė buvo pripažinta atsakinga už pažeidimą „solidariai“ su
Chemoxal
(ginčijamo sprendimo 406 konstatuojamoji dalis).
Taikydama 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos Reglamento (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų [EB] 81 ir 82 straipsniuose,
įgyvendinimo (OL L 1, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205) 25 straipsnio 1 dalies b punktą
Komisija konstatavo, kad jos įgaliojimų nustatyti sankcijas ieškovei ir
Chemoxal
, kurios nutraukė pažeidimą daugiau kaip prieš penkerius metus iki pirmųjų tyrimo veiksmų, terminas yra pasibaigęs. Vis dėlto
Komisija mano, kad turi teisėtą interesą konstatuoti aptariamą pažeidimą šių bendrovių atžvilgiu (ginčijamo sprendimo 366–369 konstatuojamosios
dalys).
Ginčijamo sprendimo 1 straipsnio i ir j punktuose nurodyta, kad ieškovė ir
Chemoxal
pažeidė EB 81 straipsnio 1 dalį ir EEE susitarimo 53 straipsnį, kai 1995 m. gegužės 12 d.–1997 m. gruodžio 31 d. dalyvavo
darant aptariamą pažeidimą.
Ginčijamo sprendimo 2 straipsnio f punkte Komisija skyrė ieškovei solidariai su
Chemoxal
0 EUR baudą.
Ginčijamo sprendimo 4 straipsnyje pateikiamas jo adresačių, tarp kurių yra ir ieškovė, sąrašas.

Procesas ir šalių reikalavimai
2006 m. liepos 17 d. Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai pateiktu prašymu ieškovė pareiškė šį ieškinį.
Kadangi Pirmosios instancijos teismo kolegijų sudėtis buvo pakeista, teisėjas pranešėjas buvo priskirtas šeštajai kolegijai,
o išklausius šalis ši byla buvo priskirta šeštajai išplėstinei kolegijai.
Kadangi du kolegijos nariai negalėjo vykdyti savo pareigų, Bendrojo Teismo (buvęs Pirmosios instancijos teismas) pirmininkas
pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 32 straipsnio 3 dalį paskyrė į kolegiją kitus trūkstamus teisėjus.
Išklausęs teisėjo pranešėjo pranešimą, Bendrasis Teismas nusprendė pradėti žodinę proceso dalį. 2010 m. rugsėjo 2 d. įvykusiame
teismo posėdyje buvo išklausyti šalių pareiškimai ir atsakymai į Bendrojo Teismo pateiktus klausimus.
Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:
–        panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnio 1 punktą tiek, kiek Komisija jame konstatavo, jog ji dalyvavo darant pažeidimą,
–        atitinkamai panaikinti ginčijamo sprendimo 2 straipsnio f punktą ir 4 straipsnį, kiek jis su ja susijęs,
–        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Bendrojo Teismo prašo:
–        atmesti ieškinį,
–        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

Dėl teisės
Ieškiniui pagrįsti ieškovė nurodo keturis pagrindus, susijusius, pirma, su EB 81 straipsnio pažeidimu, kiek tai susiję su
pažeidimo priskyrimu remiantis visiškos dukterinės bendrovės kontrolės prezumpcija, antra, su teisės į gynybą pažeidimu, kurį
lėmė minėtos prezumpcijos taikymas, trečia, su pareigos motyvuoti pažeidimu, kiek tai susiję su informacijos, pateiktos paneigti
šią prezumpciją, atmetimu, ketvirta, su teisėto intereso konstatuoti pažeidimą nebuvimu, turint omenyje tai, kad suėjo senaties
terminas.

Pirminės pastabos
Kadangi pirmieji trys ieškovės pagrindai iš esmės pateikti ginčijant jos atsakomybę už dukterinės bendrovės neteisėtus veiksmus,
pirmiausia reikia priminti šiam klausimui reikšmingą teismo praktiką.
Pagal nusistovėjusią teismo praktiką atsakomybė už dukterinės bendrovės elgesį gali tekti patronuojančiai bendrovei, be kita
ko, kai, nors ir turėdama atskirą teisinį subjektiškumą, ši dukterinė bendrovė savarankiškai nesprendžia dėl savo elgesio
rinkoje, o iš esmės įgyvendina patronuojančios bendrovės nurodymus, visų pirma atsižvelgiant į ekonominius, organizacinius
ir teisinius šių dviejų teisės subjektų ryšius (žr. 2009 m. rugsėjo 10 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją
, C‑97/08 P, Rink. p. I‑8237, 58 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Iš tikrųjų tokioje situacijoje patronuojanti bendrovė ir jos dukterinė bendrovė yra to paties ūkio subjekto dalys ir todėl
sudaro vieną įmonę EB 81 straipsnio prasme (21 punkte minėto Sprendimo
Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją
59 punktas).
Tuo ypatingu atveju, kai patronuojančiai bendrovei priklauso 100 % Bendrijos konkurencijos taisyklių pažeidimą padariusios
dukterinės bendrovės kapitalo, viena vertus, ši patronuojanti bendrovė gali daryti lemiamą įtaką dukterinės bendrovės elgesiui,
kita vertus, egzistuoja nuginčijama prezumpcija, kad ši patronuojanti bendrovė iš tikrųjų daro lemiamą įtaką dukterinės bendrovės
elgesiui (žr. 21 punkte minėto Sprendimo
Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją
60 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Tokiomis aplinkybėmis Komisijai pakanka įrodyti, jog patronuojančiai bendrovei priklauso visas jos dukterinės bendrovės kapitalas
tam, kad būtų preziumuojama, jog patronuojanti bendrovė daro lemiamą įtaką jos komercinei politikai. Tada Komisija gali pripažinti,
kad patronuojanti bendrovė solidariai atsakinga už dukterinei bendrovei skirtos baudos sumokėjimą, nebent patronuojanti bendrovė,
kuri turi nuginčyti šią prezumpciją, pateiktų pakankamai įrodymų, galinčių parodyti, jog jos dukterinė bendrovė rinkoje elgiasi
savarankiškai (šiuo klausimu žr. 21 punkte minėto Sprendimo
Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją
61 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Siekiant nustatyti, ar dukterinė bendrovė pati sprendžia dėl savo elgesio rinkoje, reikia atsižvelgti į visus reikšmingus
duomenis apie ekonominius, organizacinius ir teisinius ryšius, kurie sieja šią dukterinę bendrovę su patronuojančia bendrove
ir kurie gali skirtis, nelygu konkretus atvejis, ir todėl negali būti išvardyti kaip baigtinis sąrašas (21 punkte minėto Sprendimo
Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją
74 punktas; taip pat šiuo klausimu žr. 2007 m. gruodžio 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją
, T‑112/05, Rink. p. II‑5049, 65 punktą).
Šiuo atveju ginčijamo sprendimo 370–379 konstatuojamosiose dalyse Komisija paminėjo, kad patronuojančią bendrovę galima laikyti
atsakinga už dukterinės bendrovės neteisėtus veiksmus, jei ši ne pati sprendžia dėl savo elgesio rinkoje. Ji patikslino, jog
turi teisę preziumuoti, kad visiškai kontroliuojama dukterinė bendrovė iš esmės vykdo patronuojančios bendrovės nurodymus,
o patronuojanti bendrovė gali nuginčyti tokią prezumpciją pateikdama paneigiančių įrodymų.
Dėl pažeidimo priskyrimo ieškovei Komisija nurodė, visų pirma ginčijamo sprendimo 403 konstatuojamojoje dalyje, kad pažeidimo
metu ieškovei priklausė 100 %
Chemoxal
kapitalo, ji turėjo įgaliojimus skirti valdybos narius, o šių aplinkybių pakanka padaryti prielaidą, jog ji iš tikrųjų darė
lemiamą įtaką dukterinės bendrovės elgesiui.
Ginčijamo sprendimo 404 konstatuojamojoje dalyje ji nurodė argumentus, kuriais ieškovė ginčijo šį priskyrimą.
Ginčijamo sprendimo 405 konstatuojamojoje dalyje Komisija pažymėjo, kad, priešingai nei teigia ieškovė, 100 % dukterinės bendrovės
kapitalo kontrolė leidžia daryti prielaidą, kurią galima paneigti įrodžius, jog „dukterinė bendrovė kažkiek yra savarankiška“.
Paskui ji nusprendė, kad ieškovės pateiktos informacijos nepakanka paneigti prezumpciją ir, pirma, pažymėjo, kad šios įgaliojimai
skirti dukterinės bendrovės valdybos narius parodo daromą lemiamą įtaką minėtos bendrovės einamajam valdymui. Antra, ji rėmėsi
tam tikra informacija, susijusia su tuo, kad tretieji asmenys suvokdavo atitinkamas bendroves kaip priklausančias vienai įmonei,
būtent nuorodomis į
Air Liquide
pavadinimą kai kuriuose su karteliu susijusiuose dokumentuose, taip pat tuo, jog
Chemoxal
naudojo
Air Liquide
prekių ženklą.
Galiausiai ginčijamo sprendimo 406 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodė, kad nekeičia savo išvados dėl nagrinėjamo pažeidimo
priskyrimo ieškovei ir jos dukterinei bendrovei
Chemoxal
, nes jos yra tos pačios darant pažeidimą dalyvavusios įmonės dalys.

Dėl pirmojo ir antrojo pagrindų, susijusių su EB 81 straipsnio ir ieškovės teisės į gynybą pažeidimu, kiek tai susiję su visiška
dukterinės bendrovės kapitalo kontrolės prezumpcija
Šalių argumentai
Kaip pirmąjį pagrindą ieškovė nurodo, jog vien tai, kad patronuojančiai bendrovei priklauso 100 % dukterinės bendrovės kapitalo,
neleidžia daryti prielaidos, jog patronuojanti bendrovė daro lemiamą įtaką dukterinei bendrovei, ir priskirti jai atsakomybę
už šios bendrovės neteisėtus veiksmus. Reikia pateikti dar bent vieną įrodymą, kuris patvirtintų, jog dukterinė bendrovė nesavarankiška.
Remdamasi vien 100 % kapitalo turėjimu, kad pagrįstų prezumpciją, Komisija pažeidė EB 81 straipsnį.
Be to, remiantis kita Komisijos nurodyta informacija, kaip antai įgaliojimais skirti
Chemoxal
valdybos narius ir aplinkybe, kad ši naudojasi ieškovės pavadinimu (ginčijamo sprendimo 403 ir 405 konstatuojamosios dalys),
negalima patvirtinti, jog ieškovė daro lemiamą įtaką savo dukterinei bendrovei. Iš Komisijos sprendimų priėmimo praktikos
matyti, jog tai, kad dukterinė bendrovė naudoja patronuojančios komercinį pavadinimą, neparodo, kad jos yra vienas ūkio subjektas.
Beje, daugelyje bylos dokumentų minima
Chemoxal
, o ne ieškovė.
Kaip antrąjį pagrindą ieškovė nurodo, kad pritaikius nagrinėjamą prezumpciją buvo perkelta įrodinėjimo našta ir dėl to pažeista
jos teisė į gynybą.
Komisija ginčija ieškovės argumentus.
Bendrojo Teismo vertinimas
Iš ginčijamo sprendimo 403–406 konstatuojamųjų dalių matyti, kad neteisėti dukterinės bendrovės veiksmai priskirti ieškovei
remiantis išvada, kad ji iš tikrųjų daro lemiamą įtaką
Chemoxal
, o ši išvada grindžiama prezumpcija, susijusia su visiška šios dukterinės bendrovės kontrole, nes, Komisijos nuomone, ieškovė
šios prezumpcijos nepaneigė.
Darytina išvada, kad remdamasi šio sprendimo 21–24 punktuose nurodyta teismo praktika Komisija, atsižvelgusi į neginčijamą
šias bendroves siejantį visiškos kontrolės ryšį, galėjo teisėtai preziumuoti, jog ieškovė daro lemiamą įtaką
Chemoxal
.
Šiuo atveju reikia atmesti kaip netinkamus ieškovės argumentus dėl ginčijamo sprendimo 403–405 konstatuojamosiose dalyse pateiktų
įrodymų, susijusius su įgaliojimais skirti
Chemoxal
valdybos narius bei su aplinkybe, kad sektoriuje, kuriame buvo padarytas pažeidimas, minimas ieškovės pavadinimas.
Iš tikrųjų, kadangi Komisija atkreipė dėmesį į šią informaciją ir dar konstatavo, jog ieškovė visiškai kontroliuoja
Chemoxal
kapitalą, ieškovės nurodytas šios informacijos nereikšmingumas negali daryti poveikio Komisijos teisei remtis nagrinėjama
prezumpcija.
Beje, kadangi buvo konstatuota, kad Komisija nepadarė teisės klaidos, kai rėmėsi prezumpcija, kurią ieškovė galėjo nuginčyti
pateikdama paneigiančių įrodymų, taip pat reikia atmesti pagrindą, susijusį su įrodinėjimo naštos perkėlimu, kuris tariamai
nesuderinamas su teisės į gynybą laikymosi principu.
Atsižvelgiant į tai, kas nurodyta, pirmajam ir antrajam pagrindams negali būti pritarta.

Dėl trečiojo pagrindo, susijusio su pareigos motyvuoti pažeidimu, kiek tai susiję su informacija, pateikta paneigiant aptariamą
prezumpciją
Šalių argumentai
Ieškovė teigia, kad Komisija nesilaikė pareigos motyvuoti, nes nepateikė savo nuomonės dėl įrodymų, kuriuos ji pateikė, siekdama
paneigti visiška
Chemoxal
kontrole pagrįstą prezumpciją.
Anot jos, atsakydama į pranešimą apie kaltinimus ji pateikė daug įrodymų, susijusių su
Chemoxal
struktūriniu savarankiškumu ir savarankiškumu priimant sprendimus.
Ginčijamo sprendimo 404 konstatuojamojoje dalyje Komisija paminėjo tik dalį šių įrodymų. Be to, į juos neatsakė, o tik, be
kita ko, pažymėjo, kad „žiūrint iš šalies aišku, kad [ieškovė] kontroliuoja
Chemoxal
veiklą“ ir „tiek klientai, tiek konkurentai minėjo bendrovę „Air Liquide“, kiek tai susiję su [VP] sektoriumi“ (ginčijamo
sprendimo 405 konstatuojamoji dalis). Taigi nė vienas ieškovės pateiktas įrodymas nebuvo išnagrinėtas ginčijamame sprendime.
Ieškovės nuomone, Komisija negali ištaisyti ginčijamo sprendimo motyvų nepakankamumo pateikdama Bendrajame Teisme papildomos
informacijos, visų pirma susijusios su aplinkybe, kad
Chemoxal
prekiavo
Oxysynthèse

SA
gaminamais produktais. Iš tiesų ginčijamame sprendime Komisija neįrodė, kad ieškovė iš tikrųjų kontroliavo šią bendrą ieškovės
ir
Atochem SA
įmonę, kurią, kiek tai susiję su ieškovės dalyvavimu, valdė
Chemoxal
.
Argumentai, kuriuos Komisija pirmą kartą nurodė atsiliepime į ieškinį, patvirtina ginčijamo sprendimo motyvavimo stoką šiuo
klausimu.
Komisija tvirtina, kad taikant aptariamą prezumpciją
Chemoxal
savarankiškumą tektų įrodinėti tik ieškovei. Dėl ieškovės pateiktų įrodymų Komisija ginčijamo sprendimo 403–405 konstatuojamosiose
dalyse pakankamai paaiškino, kodėl ši prezumpcija nebuvo paneigta.
Be to, Komisija neprivalo atsakyti į visus argumentus, pateiktus atsakant į pranešimą apie kaltinimus. Pakanka, kad ji išsamiai
išdėstytų motyvus, galinčius pateisinti pažeidimo priskyrimą atitinkamai įmonei. Tačiau ieškovė nekaltina Komisijos neišdėsčius
tokių motyvų.
Galiausiai, ieškovės argumentais, labai bendrais ir nepagrįstais konkrečiais įrodymais, niekaip negalima paneigti aptariamos
prezumpcijos.
Kalbant apie tariamą struktūrinį ieškovės dukterinės bendrovės savarankiškumą, pirma, aplinkybė, kad
Chemoxal
vadovai nepriklausė ieškovės organams, jokiu būdu nepašalina galimybės, kad ši duodavo nurodymus savo dukterinei bendrovei
ir griežtai kontroliavo jos elgesį. Be to, net jei ši aplinkybė nepažymėta ginčijamame sprendime, iš ieškovės atsakant į pranešimą
apie kaltinimus pateiktos informacijos matyti, kad bent vienas
Chemoxal
administracijos darbuotojas po atleidimo iš darbo tapo vienu iš ieškovės vadovų.
Antra, aplinkybė, kad
Chemoxal
pirmininkas ir generalinis direktorius (PGD) turėjo plačius įgaliojimus, parodo tik tai, kad paprastai tokie įgaliojimai suteikiami
aukščiausiems bendrovės vadovams ir visiškai neįrodo ieškovės dukterinės bendrovės savarankiškumo.
Trečia, aplinkybė, kad
Chemoxal
turėjo savo padalinius, yra paprasčiausias teisinį subjektiškumą turinčio subjekto atributas. Beje, iš ieškovės pateiktos
informacijos matyti, kad
Chemoxal
naudojosi kelių patronuojančios bendrovės padalinių paslaugomis ir kad jos buveinė buvo tuose pačiuose pastatuose, kaip ir
grupės buveinė.
Ketvirta, dėl argumentų, susijusių su tuo, kad
Chemoxal
valdė akcijas kitose grupės dukterinėse bendrovėse, visų pirma
Oxysynthèse
, ieškovė pripažino, jog taip pat tiesiogiai dalyvavo valdant šias akcijas.
Be to, Komisija pažymėjo, kad
Chemoxal
prekiavo
Oxysynthèse
, t. y. ieškovės ir
Atochem
kartu kontroliuojamos bendrovės, pagamintu VP (ginčijamo sprendimo 42 ir 52 konstatuojamosios dalys). Net jei šis motyvas
nenurodytas su pažeidimo priskyrimu susijusioje ginčijamo sprendimo dalyje, jis turi tam tikrą reikšmę. Iš tiesų sunku įsivaizduoti,
kad ieškovė nevykdė jokios
Chemoxal
, įgaliotos prekiauti tos pačios grupės kitos kartu kontroliuojamos dukterinės bendrovės produktais, kontrolės.
Dėl tariamo ieškovės dukterinės bendrovės savarankiškumo priimant sprendimus, pirma, ieškovė nepateikė įrodymų, patvirtinančių
tariamą
Chemoxal
savarankiškumą nustatant kainas. Kalbėdama apie
Chemoxal
generalinio direktoriaus įgaliojimus ieškovė pateikė trumpą laišką, kuriame šis trumpai išreiškė savo pritarimą kainai, tačiau
tai visiškai nereiškia, kad tik jis vienas priimdavo sprendimus dėl kainų politikos. Kita informacija yra susijusi tik su
klientų lankymo ataskaitomis.
Antra, tariamas
Chemoxal
savarankiškumas plėtojant strateginius komercinius projektus nurodytas tik kalbant apie projektą „[VP] „on‑site“ sprendimas“,
kurio priskyrimo
Chemoxal
, beje, nepatvirtina jokie įrodymai. Be to, iš prie ieškinio pridėtų dokumentų matyti, kad šis projektas grindžiamas grupės
išrastais techniniais sprendimais ir kad jo iniciatorė buvo patronuojanti bendrovė.
Trečia, argumentai dėl biudžeto rengimo, santykių su klientais valdymo ir tik
Chemoxal
samdomų darbuotojų dalyvavimo Europos chemijos pramonės taryboje (
European Chemical Industry Council
, CEFIC) jokiu būdu nepatvirtina, kad ieškovė iš tikrųjų nedarė lemiamos įtakos savo dukterinei bendrovei.
Taigi, kadangi ieškovės pateiktais argumentais visiškai negalima paneigti prezumpcijos, Komisija neprivalėjo išsamiai nurodyti
jų atmetimo priežasčių. Komisija laikėsi pareigos motyvuoti ir išsamiai nurodė priežastis, dėl kurių pažeidimas buvo priskirtas
ieškovei.
Komisija rūpestingai išnagrinėjo ieškovės pateiktus argumentus ir priminusi šią informaciją (ginčijamo sprendimo 404 konstatuojamoji
dalis) nusprendė, kad jos nepakanka paneigti prezumpciją (ginčijamo sprendimo 405 konstatuojamoji dalis). Iš tiesų ieškovės
argumentai buvo labai bendro pobūdžio ir nebuvo patvirtinti jokiais konkrečiais įrodymais.
Iš tiesų, kadangi nagrinėjama įmonė turi pateikti savo dukterinės bendrovės savarankiškumo įrodymų, tuo atveju, jei ji nepateikia
jokių įrodymų, o tik apsiriboja bendrojo pobūdžio nepagrįstais pareiškimais, Komisija nepažeidžia pareigos motyvuoti, jei
tik pabrėžia, kad pateiktos informacijos nepakanka paneigti prezumpciją.
Kad ir kaip būtų, Komisijos nuomone, net padarius prielaidą, kad ji nepakankamai paaiškino, kodėl ieškovės argumentai, pateikti
neigiant prezumpciją, neleidžia pasiekti šio tikslo, vis dėlto ginčijamas sprendimas yra pakankamai motyvuotas, nes Komisija
jame aiškiai nurodė du papildomus argumentus, kurių pakanka tam, kad būtų padaryta išvada, jog
Chemoxal
ir ieškovė yra vienas ūkio subjektas. Kalbama, pirma, apie ieškovės įgaliojimus skirti
Chemoxal
valdybos narius, antra, apie aplinkybę, kad „iš šalies“, t. y. klientų ir konkurentų nuomone,
Chemoxal
komercinė veikla buvo suvokiama kaip ieškovės. Kartelyje į
Chemoxal
dažnai buvo daromos nuorodos kaip į „Air Liquide“, o
Chemoxal
naudojosi
Air Liquide
prekių ženklu vykdydama komercinę veiklą.
Be to, ginčijamame sprendime Komisija taip pat pažymėjo, kad
Chemoxal
prekiavo
Oxysynthèse
, kurią ieškovė kontroliavo kartu su
Atochem
, gaminamu VP. Tai buvo akcentuota kaip svarbus kriterijus priskiriant pažeidimą pranešimo apie kaltinimus 344 punkte. Iš
tikrųjų sunkiai įsivaizduojama, kad ieškovė visai nekontroliavo bendrovės, kuri įgaliota prekiauti kitos jos faktiškai kartu
kontroliuojamos dukterinės bendrovės produktais.
Galiausiai Komisija nurodo, kad net galimas šiuo atveju nepakankamų motyvų konstatavimas neturėtų lemti ginčijamo sprendimo
panaikinimo, nes ieškovės pateikti argumentai yra tik bendrojo pobūdžio tvirtinimai ir jokiu būdu negali būti laikomi įrodymais,
galinčiais paneigti aptariamą prezumpciją.
Bendrojo Teismo vertinimas
Remiantis nusistovėjusia teismo praktika, EB 253 straipsniu reikalaujamas motyvavimas turi būti pritaikytas prie atitinkamo
teisės akto pobūdžio ir aiškiai bei nedviprasmiškai atskleisti tą teisės aktą priėmusios institucijos argumentus, kad suinteresuotosios
šalys galėtų susipažinti su priimtos priemonės motyvais, o kompetentingas teismas – vykdyti kontrolę. Nereikalaujama motyvuojant
išvardyti visas susijusias faktines ir teisines aplinkybes, nes klausimas, ar teisės akto motyvai atitinka EB 253 straipsnio
reikalavimus, turi būti nagrinėjamas atsižvelgiant ne tik į jo formuluotę, bet ir į kontekstą bei visas atitinkamą klausimą
reglamentuojančias teisės normas (žr. 1998 m. balandžio 2 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Komisija prieš Sytraval ir Brink’s France
, C‑367/95 P, Rink. p. I‑1719, 63 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Komisija neprivalo išreikšti nuomonės dėl visų suinteresuotųjų asmenų jai pateiktų argumentų, tačiau sprendimo ekonomijos
sumetimais pakanka išdėstyti tik esminius faktus ir teisinius samprotavimus. Visų pirma ji neprivalo išreikšti nuomonės dėl
akivaizdžiai nesvarbių, nereikšmingų ar aiškiai antraeilių aplinkybių (2005 m. birželio 15 d. Pirmosios instancijos teismo
sprendimo
Corsica Ferries France prieš Komisiją
, T‑349/03, Rink. p. II‑2197, 64 punktas; taip pat šiuo klausimu žr. 63 punkte minėto Sprendimo
Komisija prieš Sytraval ir Brink’s France
64 punktą).
Jeigu, kaip yra nagrinėjamoje byloje, taikant EB 81 straipsnį priimtas sprendimas susijęs su keliais adresatais ir kelia pažeidimo
priskyrimo problemų, jis turi būti pakankamai pagrįstas kiekvieno adresato atžvilgiu, visų pirma tų, kurie, remiantis šiuo
sprendimu, turi atsakyti už šį pažeidimą. Taigi solidariai atsakinga už pažeidimą pripažintos patronuojančios bendrovės atžvilgiu
tokio sprendimo motyvai turi būti išsamūs, kad pagrįstų pažeidimo priskyrimą šiai bendrovei (šiuo klausimu žr. 1998 m. gegužės
14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
SCA Holding prieš Komisiją
, T‑327/94, Rink. p. II‑1373, 78–80 punktus).
Šiuo atveju ieškovė teigia, kad Komisija ginčijamame sprendime nepakankamai motyvavo konstatavimą dėl jos atsakomybės, ypač,
kad ši nepaaiškino priežasčių, dėl kurių atmetė informaciją, kurią ji pateikė siekdama paneigti prezumpciją, grindžiamą jos
turimą viso
Chemoxal
kapitalo kontrole.
Atkreiptinas dėmesys, kad iš bylos medžiagos matyti, jog atsakydama į pranešimą apie kaltinimus ieškovė, siekdama įrodyti
Chemoxal
savarankiškumą, pateikė konkrečių argumentų ir nurodė, kad:
–        pirma, kalbant apie
Chemoxal
struktūrinį savarankiškumą, kitaip nei galima pažymėti dėl kai kurių kitų atitinkamų bendrovių, nė vienas
Chemoxal
vadovų nebuvo ieškovės direktorių tarybos ar kitų valdymo organų narys; šis faktas patvirtintas pateikus Komisijai darbo
užmokesčio lapelius, taip pat įrodymais, pateiktais atsakant į 2004 m. kovo 18 d. prašymą pateikti informacijos: iš tikrųjų
nė vienas
Chemoxal
vadovų arba samdomų darbuotojų tuo pačiu metu nedirbo apmokamo darbo ieškovės bendrovėje,
–        iš Komisijai pateiktų 1995 m. gegužės 12 d. ir spalio 25 d.
Chemoxal
valdybos posėdžių protokolų matyti, kad šios įmonės PGD turėjo neribotus įgaliojimus ir „turėjo teisėtose ribose suteiktus
didžiausius įgaliojimus ir galėjo [
Chemoxal
] vardu veikti bet kokiomis aplinkybėmis“, o jos generalinis direktorius taip pat turėjo plačius įgaliojimus; remiantis per
pažeidimo laikotarpį priimtu
Chemoxal
generalinio direktoriaus aplinkraščiu jis buvo atsakingas už logistikos politikos apibrėžimą ir bendros prekybos politikos
vykdymą, kai komercijos direktorius laikinai išvykdavo į Aziją,
–
Chemoxal
turėjo savo padalinius, būtent prekybos skyrių, rinkodaros skyrių, žmogiškųjų išteklių skyrių, informatikos skyrių ir buhalteriją,
kurie leido jai visiškai savarankiškai vadovauti prekybos politikai, ir net turėjo atskirą tyrimų centrą, nors jis ir buvo
vienose patalpose su ieškovės tyrimo centru; kai
Chemoxal
tiesiogiai savo padalinių, pavyzdžiui, teisės, mokesčių ir „draudimo“ skyrių, neturėjo, ji už atlygį naudojosi patronuojančios
bendrovės padalinių paslaugomis; nors
Chemoxal
buveinė buvo tose pačiose pastatuose kaip ir grupės buveinė, šios patalpos buvo išnuomotos patronuojančiai bendrovei, ir tai
patvirtinta Komisijai pateikta nuomos sutartimi,
–
Chemoxal
savarankiškai valdė grupės turimas
Oxysynthèse
ir
Oxysynthèse Deutschland

GmbH
, t. y. VP gaminančių bendrovių, akcijas; nors vienas ieškovės atstovas buvo taip pat
Oxysynthèse
direktorių tarybos narys, šios bendrovės valdyboje buvo tik vienas
Chemoxal
atstovas, kuris dalyvavo bendrai valdant šią bendrovę,
–
Chemoxal
savarankiškai valdė grupės turimas
Chemoxal Chemie GmbH
, t. y. dėl mokestinių priežasčių teisiškai su ieškove susijusios bendrovės, akcijas; iš prie Komisijos bylos medžiagos pridėtų
dokumentų aišku, kad šios dukterinės bendrovės valdyboje esantys atstovai iš tikrųjų buvo
Chemoxal
samdomi darbuotojai,
–        antra, kalbant apie
Chemoxal
savarankiškumą priimant sprendimus, jos veikla neturėjo nieko bendro su kitomis grupės veiklos rūšimis, apimančiomis pramoninių
ir medicininių dujų tiekimą; apibrėžti ir įgyvendinti
Chemoxal
prekybos politiką buvo įgalioti tik šios bendrovės vadovai,
–        nurodymus ir gaires dėl kainų priimdavo tik
Chemoxal
vadovai, o sprendimus dėl konkrečiam klientui siūlomos kainos priimdavo žemutinės grandies vadovai, prižiūrimi įmonės vadovų,
ir šis faktas patvirtintas Komisijai pateiktu vidaus susirašinėjimu bei klientų lankymo ataskaitomis,
–        dideli strateginiai komerciniai projektai buvo plėtojami tik
Chemoxal
darbuotojų iniciatyva, ir šis faktas patvirtintas projektu, susijusiu su vadinamuoju VP „on‑site“ gamybos sprendimu, kurį
Chemoxal
priėmė 1996 m., pagrįstu kitiems produktams grupės išrastais techniniais sprendimais; šiam tikslui
Chemoxal
įdarbino savo patronuojančios bendrovės, kuri pati nebuvo įtraukta į šią veiklą, techniką,
–        už
Chemoxal
biudžeto rengimą buvo atsakingi jos vadovai, šį faktą patvirtina Komisijai pateiktas generalinio direktoriaus aplinkraštis,
kuriame nurodytas nagrinėjamų užduočių pasidalijimas,
–        kaip matyti iš susirašinėjimo ir klientų lankymo ataskaitų,
Chemoxal
palaikydavo santykius su klientais tiesiogiai pati arba per vietinius agentus,
–        kaip matyti iš Komisijos turimoje bylos medžiagoje esančių
Chemoxal
posėdžių protokolų, palaikydama santykius su CEFIC ši veikė kaip savarankiška bendrovė,
–        nors
Chemoxal
naudojo komercinį pavadinimą
Air Liquide Chimie
, ji tai darė siekdama teisėto tikslo – gauti naudos iš tarptautinio masto grupės reputacijos, ši aplinkybė neturi įtakos
jos nepriklausomumui nuo panašų bendrovės vardą turinčios patronuojančios bendrovės; oficialūs
Chemoxal
komerciniai dokumentai buvo sudaromi jos pačios vardu,
–        nė vienas nagrinėjamo kartelio susitikimuose dalyvavusių asmenų nėra ieškovės samdomas darbuotojas, o Komisijos turimoje bylos
medžiagoje nėra jokios informacijos, kad ieškovė butų davusi kokių nors nurodymų
Chemoxal
.
Ginčijamo sprendimo 404 konstatuojamojoje dalyje Komisija išnagrinėjo ieškovės nurodytus argumentus.
Paskui ginčijamo sprendimo 405 konstatuojamojoje dalyje ji tvirtino, jog ieškovės pateiktos informacijos nepakanka tam, kad
aptariama prezumpcija būtų paneigta, ir nurodė, kad išvadą apie ieškovės daromą lemiamą įtaką
Chemoxal
patvirtino, pirma, jos turimi įgaliojimai skiriant dukterinės bendrovės valdybos narius, antra, informacija apie tai, kaip
tretieji asmenys suvokdavo atitinkamas bendroves. Galiausiai, ginčijamo sprendimo 406 konstatuojamojoje dalyje ji nepakeitė
savo išvados, kad ieškovė ir
Chemoxal
sudaro tą pačią įmonę.
Pažymėtina, kad šiuose samprotavimuose nenagrinėjami ieškovės argumentai, o tik daroma nuoroda į kai kuriuos papildomus aplinkybės,
kad ieškovė darė lemiamą įtaką dukterinei bendrovei, įrodymus. Todėl iš minėtų ginčijamo sprendimo motyvų neaišku, kodėl Komisija
nusprendė, kad ieškovės pateiktos informacijos nepakanka tam, kad aptariama prezumpcija būtų paneigta.
Be to, darytina išvada, kad nors Komisija neprivalo pateikti nuomonės dėl visų suinteresuotojo asmens nurodytų aplinkybių,
visų pirma, kai jos yra akivaizdžiai nesvarbios, nereikšmingos ar aiškiai antraeilės (žr. šio sprendimo 64 punktą), šiuo atveju,
priešingai nei teigia Komisija, ieškovės nurodytų argumentų negalima laikyti nereikšmingais vertinant
Chemoxal
savarankiškumą.
Iš tiesų atsakydama į pranešimą apie kaltinimus ieškovė rėmėsi aplinkybėmis, kurios apibūdina jos ryšius su
Chemoxal
nagrinėjamo pažeidimo padarymo metu, ir nurodė, be kita ko, kad
Chemoxal
veikla yra labai specifinė, palyginti su kita grupės veikla, kad nėra atitinkamų bendrovių vadovų ir darbuotojų sutapimo,
kad plačiai apibrėžti dukterinės bendrovės vadovaujančio personalo įgaliojimai, aplinkybę, kad ši turėjo savo su komercinės
veiklos vykdymu susijusius padalinius, taip pat savarankiškumą rengiant strateginius projektus.
Beje, ieškovės pateikti įrodymai nebuvo paprasčiausi tvirtinimai, jie buvo susiję su konkrečia prie pranešimo apie kaltinimus
pridėta informacija (žr. šio sprendimo 67 punktą).
Šiomis aplinkybėmis Komisija privalėjo pateikti nuomonę dėl ieškovės paneigiančių įrodymų ir išnagrinėti, ar atsižvelgiant
į visus reikšmingus duomenis apie atitinkamų bendrovių ekonominius, organizacinius ir teisinius ryšius ieškovė įrodė, kad
jos dukterinė bendrovė pati sprendė dėl savo elgesio rinkoje.
Komisijos pareiga motyvuoti savo sprendimą šiuo klausimu aiškiai kyla iš aptariamos prezumpcijos, kurią neigdama ieškovė turi
pateikti įrodymų dėl visų jos ir jos dukterinės bendrovės ekonominių, organizacinių ir teisinių ryšių nuginčijamumo.
Beje, aptariamos motyvavimo stokos negali ištaisyti nuoroda į ginčijamo sprendimo 405 konstatuojamojoje dalyje nurodytą informaciją,
susijusią su įgaliojimais skirti dukterinės bendrovės valdybos narius, taip pat su tuo, kaip tretieji asmenys suvokė atitinkamas
bendroves.
Iš tikrųjų, nors į šią informaciją gali būti atsižvelgta vertinant atitinkamų bendrovių ryšius, nurodant ją nesiekiama užginčyti
ieškovės argumentų, susijusių su
Chemoxal
savarankiškumu, svarbos ir todėl ji negali būti laikoma pakankamu pagrindu atmesti šiuos argumentus.
Dėl Komisijos argumento, kad yra kitų ieškovės
Chemoxal
daromos lemiamos įtakos įrodymų, būtent, kad ši prekiavo
Oxysynthèse
, kurią ieškovė kontroliavo kartu su
Atochem
, gaminamu VP (ginčijamo sprendimo 401 konstatuojamoji dalis), pastebėtina, jog iš ginčijamo sprendimo nematyti, kad Komisija
būtų nurodžiusi šią aplinkybę kaip konstatavimo apie lemiamą ieškovės įtaką
Chemoxal
motyvą. Be to, vien šios papildomos informacijos apie atitinkamų bendrovių ryšius paminėjimas, kad ir kaip būtų, negali ištaisyti
ieškovės nurodytų paneigiančių argumentų atmetimo motyvų nepakankamumo.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, darytina išvada, kad Komisija nepateikė išsamios nuomonės dėl ieškovės įrodymų, pateiktų
paneigiant jos dalyvavimu
Chemoxal
kapitale grindžiamą prezumpciją, taip pat teisiškai nepakankamai motyvavo savo išvadą dėl nagrinėjamo pažeidimo priskyrimo
ieškovei.
Kadangi atsiliepime į ieškinį Komisija teigia, kad ieškovės nurodytų paneigiančių įrodymų bet kuriuo atveju nepakanka siekiant
įrodyti
Chemoxal
savarankiškumą, pažymėtina, kad iš ginčijamo sprendimo motyvų neaišku, kokiais kriterijais Komisija rėmėsi vertindama aptariamus
įrodymus, o tai trukdo patikrinti ginčijamo sprendimo pagrįstumą šiuo klausimu.
Be to, reikia priminti, kad apie motyvus suinteresuotajam asmeniui iš esmės turi būti pranešama kartu su jam nepalankiu sprendimu,
o motyvų nebuvimo negali ištaisyti tai, kad suinteresuotasis asmuo sprendimo motyvus sužino vykstant procesui teismuose (2005 m.
birželio 28 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją
, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P– C‑208/02 P ir C‑213/02 P, Rink. p. I‑5425, 463 punktas ir 2007 m. rugsėjo 12 d. Pirmosios
instancijos teismo sprendimo
González y Díez prieš Komisiją
, T‑25/04, Rink. p. II‑3121, 220 punktas).
Todėl motyvų nebuvimo šiuo klausimu negalima ištaisyti teismo procese.
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, reikia priimti pagrindą, susijusį su pareigos motyvuoti pažeidimu, ir patenkinti prašymą
panaikinti ginčijamą sprendimą tiek, kiek jis susijęs su ieškove.
Todėl nereikia priimti sprendimo dėl ketvirtojo pagrindo.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to
reikalavo. Kadangi Komisija pralaimėjo bylą, ji turi padengti ieškovės išlaidas pagal jos pateiktus reikalavimus.
Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (šeštoji išplėstinė kolegija)
nusprendžia:
1.
Panaikinti 2006 m. gegužės 3 d. Komisijos sprendimą C(2006) 1766 galutinis dėl procedūros pagal [EB] 81 straipsnį ir EEE susitarimo
53 straipsnį taikymo (byla COMP/F/38.620 – Vandenilio peroksidas ir perboratas) tiek, kiek jis susijęs su
Air liquide, SA pour l’étude et l’exploitation des procédés Georges Claude
.
2.
Priteisti iš Europos Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Vadapalas
Prek
Dittrich
Truchot

O’Higgins
Paskelbta 2011 m. birželio 16 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
*
Proceso kalba: prancūzų.