CELEX: 62008TJ0055
Televíziós műsorszolgáltatás
A 89/552/EGK irányelv 3a. cikke
Az Egyesült Királyság által elfogadott, e tagállam társadalma számára kiemelten jelentős eseményekre vonatkozó intézkedések
Labdarúgó-Európa-bajnokság
Az intézkedéseket a közösségi joggal összeegyeztethetőnek nyilvánító határozat
Indokolás
EK 49. cikk és EK 86. cikk
A tulajdonhoz való jog

Jogi háttér
Az EK 49. cikk első bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Az alábbiakban megállapított rendelkezéseknek megfelelően tilos a Közösségen belüli szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkozó
minden korlátozás a tagállamok olyan állampolgárai tekintetében, akik a Közösségnek nem abban a tagállamában letelepedettek,
mint a szolgáltatást igénybe vevő személy.”
Az EK 86. cikk (1) bekezdése értelmében „[a] közvállalkozások és az olyan vállalkozások esetében, amelyeknek a tagállamok
különleges vagy kizárólagos jogokat biztosítanak, a tagállamok nem hozhatnak és nem tarthatnak fenn az e szerződéssel, különösen
a[z EK] 12. és [EK] 81–89. cikkben foglalt szabályokkal ellentétes intézkedéseket”.
A [89/552] irányelv módosításáról szóló, 1997. június 30‑i 97/36/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (HL L 202, 60. o.;
magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 2. kötet, 321. o.) kiegészített, a tagállamok törvényi, rendeleti vagy közigazgatási
intézkedésekben megállapított, televíziós műsorszolgáltató tevékenységre vonatkozó egyes rendelkezéseinek összehangolásáról
szóló, 1989. október 3‑i 89/552/EGK tanácsi irányelv (HL L 298., 23. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet 1. kötet 224. o.;
helyesbítés: HL L 227., 62. o.) 3a. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1) Minden tagállam hozhat intézkedést a közösségi jog szerint annak biztosítására, hogy a joghatósága alá tartozó műsorszolgáltatások
[helyesen: televíziós műsorszolgáltatók] kizárólagos alapon ne közvetíthessenek az adott tagállam társadalma számára kiemelten
jelentős eseményeket oly módon, hogy az adott tagállamban a közönség jelentős részét kizárják az ilyen események követésének
lehetőségéből élő vagy későbbi közvetítés útján az ingyenes televíziós szolgáltatásban [helyesen: megfosztják attól a lehetőségtől,
hogy élőben vagy későbbi, ingyenes televíziós szolgáltatás révén történő közvetítés során kövessék az ilyen eseményeket].
Amennyiben így jár el, az érintett tagállam jegyzéket készít azokról a meghatározott nemzeti vagy nem nemzeti eseményekről,
amelyeket a társadalom számára kiemelkedő jelentőségűnek tart. Ezt világos és átlátható módon teszi meg a szükséges és hatékony
időhatáron belül. Ennek az eljárásnak a keretében az érintett tagállam azt is meghatározza, hogy az ilyen események teljes
vagy részleges élő közvetítésben kerüljenek műsorra, vagy ahol a közérdeknek megfelelően szükséges vagy alkalmas, objektív
okoknál fogva teljes vagy részleges későbbi közvetítésre kerüljön sor.
(2) A tagállamok haladéktalanul értesítik a Bizottságot minden olyan intézkedésről, amelyet az (1) bekezdéssel kapcsolatban
hoznak [helyesen: hoznak vagy terveznek]. Az értesítéstől számított három hónapon belül a Bizottság köteles igazolni [helyesen:
ellenőrizni], hogy az ilyen intézkedések megfelelnek a közösségi jognak, és erről tájékoztatják a további tagállamokat [helyesen:
tájékoztatja a többi tagállamot]. A Bizottság kikéri a 23a. cikk alapján létrehozott bizottság állásfoglalását. A Bizottság
továbbá haladéktalanul megjeleníti [helyesen: közzéteszi] a meghozott intézkedéseket az
Európai Közösségek Hivatalos Lapjában,
és legalább évente egyszer kiadja a tagállamok által hozott intézkedések összesített jegyzékét.
(3) A tagállamok kötelesek biztosítani megfelelő eszközökkel jogrendszerük keretein belül, hogy a joghatóságuk alá tartozó
műsorszolgáltatók ezen irányelv közzétételének napját követően az említett műsorszolgáltatók által vásárolt kizárólagos jogokat
nem gyakorolják oly módon, hogy egy másik tagállamban a közönség jelentős részét megfosztják attól a lehetőségtől, hogy kövessék
azokat az eseményeket, amelyeket az adott másik tagállam az előző bekezdések szerint megjelölt, teljes körű vagy részleges
élő közvetítés vagy ahol a közérdekű objektív okoknál fogva szükséges vagy megfelelő, teljes körű vagy részleges közvetítés
útján az ingyenes televízióban, amint azt az (1) bekezdés szerint a másik tagállam meghatározta.”
A 97/36 irányelv (18)–(22) preambulumbekezdése értelmében:
„(18) mivel lényeges, hogy a tagállamok intézkedéseket hozhassanak az információhoz való jog védelmére és a társadalom számára kiemelten
jelentős nemzeti, illetve nem nemzeti események televíziós közvetítéséhez való széleskörű nyilvános hozzáférés biztosítására,
mint például az olimpiai játékok, a labdarúgó világbajnokság és az európai labdarúgó‑bajnokság [helyesen: a labdarúgó‑Európa‑bajnokság];
ebből a célból a tagállamok jogában áll a közösségi joggal összhangban lévő intézkedések meghozatala, melyek célja a joghatóságuk
alá tartozó, az ilyen események kizárólagos műsorközvetítési jogaival rendelkező műsorszolgáltatók gyakorlatának szabályozása;
(19)      mivel a közösségi keretekben szükséges intézkedéseket hozni a lehetséges jogi bizonytalanság és piaci torzulások elkerülésére,
és a televíziós szolgáltatások szabad forgalmazásának egyeztetésére azzal a szükséglettel, hogy megakadályozzák a jogos közérdekeket
védő nemzeti intézkedések megkerülésének lehetőségét;
(20)      mivel különösen helyénvaló ebben az irányelvben olyan előírások megfogalmazása, amelyek a műsorszolgáltatók részéről kizárólagos
közvetítési jogok gyakorlására vonatkoznak, amelyeket a műsorszolgáltatók felett joghatósággal rendelkező tagállam helyett
más tagállamokban a társadalom számára kiemelten jelentős eseményekre vonatkoznak […];
(21)      mivel ezen irányelv alkalmazásában a társadalom számára a kiemelten jelentős eseményeknek bizonyos feltételeknek kell eleget
tenniük, azaz olyan kiemelkedő eseményeknek kell lenniük, amelyek az Európai Unióban vagy egy adott tagállamban, illetve egy
adott tagállam területén a közvélemény számára érdekesek, és amelyeket előzetesen megszervez egy olyan eseményszervező, aki
jogosult az adott eseménnyel kapcsolatos jogok értékesítésére;
(22)      mivel ennek az irányelvnek az alkalmazásában a »szabadon igénybe vehető televízió« műsorszolgáltatás egy közszolkiemelt ti
vagy kereskedelmi műsorcsatornán, amely fizetés nélkül a közönség rendelkezésére áll a műsorközvetítés olyan finanszírozási
módjain túlmenően, amelyek széles körben alkalmazottak az egyes tagállamokban (például engedélydíj és/vagy alapszintű előfizetési
díj egy kábelhálózatban);”

A jogvita előzményei és a megtámadott határozat
A felperes, az Európai Labdarúgó‑szövetség (UEFA) az európai labdarúgás irányító szervezete. Elsődleges feladata az európai
labdarúgás fejlesztésének felügyelete, és bizonyos nemzetközi labdarúgótornákat szervez, köztük a labdarúgó‑Európa‑bajnokság
(a továbbiakban: Eb) utolsó szakaszát, amelynek keretében négyévente 16 nemzeti csapat mérkőzik egymással, összesen 31 mérkőzésen.
Ez alkotja az e versenyekhez kapcsolódó kereskedelmi jogok értékesítéséből származó jövedelmeket, amelyek lehetővé teszik
számára az európai labdarúgás fejlesztését. E körülményekre figyelemmel az UEFA azt állítja, hogy az Eb‑re vonatkozó kereskedelmi
jogok értékesítéséből származó jövedelmek 64%‑a a mérkőzések televíziós közvetítése jogainak átengedéséből származik.
1998. június 25‑i határozatában az Egyesült Királyság kulturális, média‑ és sportminisztere (a továbbiakban: miniszter) a
Broadcasting Act 1996 (a műsorszolgáltatásról szóló 1996. évi törvény) IV. részének értelmében megállapította az Egyesült
Királyság társadalma számára kiemelten jelentős események jegyzékét, amely az Eb‑t is magában foglalta.
E jegyzék elfogadását a miniszter által 1997 júliusában kezdeményezett, 42 különböző szervezettel azon kritériumok tárgyában
tartott konzultáció előzte meg, amelyekre figyelemmel a különböző eseményeknek az Egyesült Királyság társadalma számára való
jelentőségét értékelni kellett. Ezen eljárás azon kritériumok jegyzékének elfogadásához vezetett, amelyek szerepelnek a kulturális,
média‑ és sportminisztérium 1997 novemberében keltezett iratában, és amelyeket a miniszter az Egyesült Királyság társadalma
számára kiemelten jelentős események jegyzékének létrehozása céljából alkalmazott. Ezen irat értelmében egy esemény különösen
akkor alkalmas az e jegyzékbe való felvételre, ha széles körben különös visszhangot kelt, nem pedig csupán az adott sport
szokásos közönségének fontos. Ugyanezen irat szerint ilyennek minősíthető valamely kiemelkedő nemzeti vagy nemzetközi sportesemény,
vagy az, amely az Egyesült Királyság nemzeti csapatának vagy nemzeti képviselőinek részvételével zajlik. Az e kritériumokat
teljesítő események közül azok, amelyek jelentős televíziós nézettségnek örvendenek, vagy amelyeket hagyományosan ingyenes
szolgáltatás keretében élőben közvetítenek, nagyobb eséllyel szerepelhetnek a jegyzékben. Továbbá, a miniszter ennek mérlegelése
során az érintett sportágra vonatkozó más tényezőket is figyelembe vesz, mint például valamely esemény teljes terjedelmű élő
közvetítése kínálatának célszerűsége, a szóban forgó sportág bevételeire gyakorolt hatás, a műsorszolgáltatói piacra gyakorolt
hatás, továbbá azon körülmények fennállása, amelyek biztosítják az eseményhez való hozzáférést késleltetett televíziós vagy
rádiós közvetítés révén.
Ezt követően a miniszter a Broadcasting Act 1996 97. cikkének megfelelően megindította a jegyzékbe felveendő különleges eseményekre
vonatkozó konzultációs eljárást. E konzultáció keretében a miniszter kikérte számos érintett szervezetnek és gazdasági szereplőnek,
valamint a televíziós közvetítések jogai birtokosainak, mint például az UEFA‑nak a véleményét. Továbbá A miniszter által létrehozott
„Advisory Group on listed events” (a jegyzékben szereplő események konzultációs csoportja) nevű konzultációs bizottság is
véleményezte a listára kerülő eseményeket, és az Eb‑vel kapcsolatban azt javasolta, hogy a jegyzékbe vegyék fel a döntőt,
a középdöntőt, valamint azokat a mérkőzéseket, amelyeken az Egyesült Királyság nemzeti csapatai szerepelnek.
A Television Broadcasting Regulations 2000 (a televíziós műsorszolgáltatásról szóló 2000. évi rendelet) által módosított Broadcasting
Act 1996 98. cikke értelmében a televíziós műsorszolgáltató szervezetek két kategóriára oszlanak. Az első kategóriába tartoznak
az ingyenes szolgáltatást nyújtó szervezetek, amelyek szolgáltatása az Egyesült Királyság lakosságának legalább 95%‑a számára
fogható. A második kategóriába tartoznak az e feltételeknek meg nem felelő szervezetek.
Továbbá a Television Broadcasting Regulations 2000 által módosított Broadcasting Act 1996 101. cikke értelmében az e kategóriák
egyikébe tartozó televíziós műsorszolgáltató csak akkor közvetítheti élő adásban a jegyzékben szereplő valamely esemény egy
részét vagy egészét, ha valamely más, a másik kategóriába tartozó televíziós műsorszolgáltató megszerezte annak jogát, hogy
ugyanezen esemény egészét vagy egy részét élő adásban ugyanezen vagy lényegében ugyanezen a területen közvetítse. Amennyiben
e feltétel nem teljesül, a szóban forgó esemény egészét vagy egy részét közvetíteni szándékozó szervezetnek meg kell szereznie
az Office of Communications előzetes engedélyét.
A Code on sports and other listed and designated events (a jegyzékben szereplő sport‑ és egyéb események kódexe) 2000‑ben
hatályos változata 3. cikkének értelmében a társadalom számára kiemelten jelentős események jegyzékében szereplő események
két csoportba oszlanak. Az „A csoportba” tartoznak azok, amelyekről nem adható kizárólagos alapon élő közvetítés, ha bizonyos
feltételek nem teljesülnek. A „B csoportba” azok az események tartoznak, amelyekről csak akkor adható kizárólagos alapon élő
közvetítés, ha rendelkezéseket fogadtak el az utólagos közvetítés biztosítása céljából.
A Code on sports and other listed and designated events 13. cikke értelmében az Office of Communications engedélye megadható
a jegyzékben szereplő, az „A csoportba” tartozó események – amelyek közé az Eb is tartozik – tekintetében, amennyiben a vonatkozó
közvetítési jogokat valamennyi műsorszolgáltató szervezetnek méltányos és ésszerű feltételek mellett ajánlották fel, amennyiben
valamely, a másik csoportba tartozó szervezet nem fejezte ki e jogok megszerzése iránti szándékát.
1998. szeptember 25‑i levelében az Egyesült Királyság a 89/552 irányelv 3a. cikkének (2) bekezdése értelmében megküldte az
Európai Közösségek Bizottságának az eseményeknek a miniszter által összeállított jegyzékét. Az Egyesült Királyság és a Bizottság
közötti levélváltást, valamint az intézkedéseknek 2000. május 5‑én történt új közlését követően a Bizottság Oktatási és Kulturális
Főigazgatóságának főigazgatója 2000. július 28‑i levelében tájékoztatta az Egyesült Királyságot, hogy a Bizottság nem emel
kifogásokat e tagállam intézkedéseivel szemben, tehát azokat közzéteszik az
Európai Közösségek Hivatalos Lapjában
.
A T‑33/01. sz., Infront WM kontra Bizottság ügyben 2005. december 15‑én hozott ítéletében az Elsőfokú Bíróság azzal az indokkal
semmisítette meg a 2000. július 28‑i levélben szereplő határozatot, hogy azt, mivel az EK 249. cikk szerinti határozatnak
minősül, a Bizottság tagjaiból álló testületnek kellett volna elfogadnia (a fent hivatkozott Infront WM kontra Bizottság ügyben
hozott ítélet 178. pontja).
A fenti 14. pontban hivatkozott Infront WM kontra Bizottság ügyben hozott ítéletre hivatkozva a Bizottság elfogadta a [89/552/EGK]
irányelv 3a. cikkének (1) bekezdése alapján az Egyesült Királyság által hozott intézkedéseknek a közösségi joggal való összeegyeztethetőségéről
szóló, 2007. október 16‑i 2007/730/EK bizottsági határozatot (HL L 295., 12. o.; a továbbiakban: a megtámadott határozat).
A megtámadott határozat rendelkező része a következőképpen került megfogalmazásra:
„1. cikk
A [89/552] irányelv 3a. cikkének (1) bekezdése szerinti intézkedések, amelyekről az Egyesült Királyság 2000. május 5‑én értesítette
a Bizottságot, és amelyeket az
Európai Közösségek Hivatalos Lapjának
2000. november 18‑i C 328. számában tettek közzé, összeegyeztethetők a közösségi joggal.
2. cikk
Az e határozat mellékletében leírt intézkedéseket a [89/552] irányelv 3a. cikkének (2) bekezdésével összhangban közzé kell
tenni az
Európai Unió Hivatalos Lapjában
.”
A megtámadott határozatot többek között a következő preambulumbekezdések indokolják:
(4)      Az Egyesült Királyság [intézkedéseiben] szereplő kiemelt társadalmi fontosságú események jegyzékét egyértelmű és átlátható
módon állították össze, és ezt széles körű konzultáció előzte meg [e tagállamban].
.(5)      A Bizottság elégedetten nyugtázta, hogy az Egyesült Királyság intézkedéseiben felsorolt események legalább kettőnek megfelelnek
az események társadalmi fontosságát megbízhatóan jelző következő kritériumok közül: i. az esemény a tagállamban széles körben
különös visszhangot kelt, és nem csupán az adott sport, illetve tevékenység szokásos közönségének fontos; ii. az eseménynek
általánosan elismert egyedi kulturális jelentősége van a tagállam lakossága számára, különösen a kulturális önazonosság erősítésében;
iii. az ország csapata résztvevője az eseménynek, amely egy nemzetközi jelentőségű verseny vagy bajnokság keretében zajlik;
valamint iv. hagyomány, hogy az eseményről ingyenes televízión közvetítést adnak, amely nagy nézettségnek örvend.
(6)      Az Egyesült Királyság intézkedéseiben felsorolt események között nagy számban szerepelnek olyanok – beleértve a nyári és a
téli olimpiai játékokat, valamint a labdarúgó‑világbajnokság és ‑Európa‑bajnokság döntőit –, amelyeknek a hagyományosan elismert
kiemelt társadalmi jelentőségét kifejezetten említi a [97/36] irányelv (18) preambulumbekezdése. Ezek az események az Egyesült
Királyságban széles körben különös visszhangot keltenek, mivel általában különösen közkedveltek (a résztvevők nemzetiségétől
függetlenül), nem pedig csupán a sportesemények szokásos közönségének körében.
[…]
(18)      Hagyomány, hogy a felsorolt eseményekről – köztük azokról is, amelyek teljes egységet alkotnak, nem pedig események sorozatából
állnak – ingyenes televízión közvetítést adnak, amely nagy nézettségnek örvend. […]
(19)      Az Egyesült Királyság intézkedései arányosnak tekinthetők, tekintetbe véve, hogy a szolgáltatásnyújtásnak az EK‑Szerződés
szerinti alapszabadságától való eltérést azon felsőbb [helyesen: kényszerítő] közérdek teszi indokolttá, hogy a [társadalom
számára kiemelten jelentős eseményekhez a közönség széles körű hozzáférését biztosítani kell].
(20)      Az Egyesült Királyság intézkedései összeegyeztethetők az [EK‑Szerződés] versenyszabályaival, mivel a felsorolt események közvetítésére
feljogosított műsorszolgáltatók körét objektív kritériumok alapján jelölik ki, így az események közvetítési jogának megszerzéséért
tényleges, illetve potenciális verseny alakulhat ki. A lista továbbá nem tartalmaz olyan aránytalanul sok eseményt, hogy ez
torzítaná a versenyt az ingyenes és a térítéses televíziós műsorszolgáltatás downstream piacain.
.(21) Az Egyesült Királyság intézkedéseinek arányosságát megerősíti az a tény, hogy a felsorolt események egy része tekintetében
csak utólagos közvetítést írnak elő.
[…]
24)      Az [Infront WM kontra Bizottság ügyben hozott ítéletből] következik, hogy a [89/552] irányelv 3a. cikkének (1) bekezdése alapján
tett intézkedéseknek a közösségi joggal való összeegyeztethetőségéről tett megállapítás határozatnak minősül, ezért azt a
Bizottságnak kell elfogadnia. Ennek megfelelően e határozatban ki kell jelenteni, hogy az Egyesült Királyság által bejelentett
intézkedések összeegyeztethetők a közösségi joggal. Az e határozat mellékletében leírt intézkedéseket a [89/552] irányelv
3a. cikkének (2) bekezdésével összhangban közzé kell tenni az
Európai Unió Hivatalos Lapjában
.

Eljárás és a felek kérelmei
A Törvényszék Hivatalához 2008. február 5‑én érkezett keresetlevelével az UEFA benyújtotta a jelen keresetet.
Az UEFA azt kéri továbbá, hogy a Törvényszék a pervezető intézkedések keretében hívja fel a Bizottságot több olyan irat benyújtására,
amelyek szerinte segítenek az írásbeli szakasz hatékony lefolytatásában, a vitatott kérdések tisztázásában, valamint a Törvényszék
hatáskörébe tartozó bírósági felülvizsgálat tekintetében.
A Törvényszék Hivatalához 2008. június 11‑én, illetve 16‑án benyújtott beadványaikban az Egyesült Királyság és a Belga Királyság
a Bizottság kérelmeinek támogatása céljából a jelen eljárásba való beavatkozását kérte.
2008. szeptember 29‑i végzésében a Törvényszék hetedik tanácsának elnöke engedélyezte a beavatkozást. A beavatkozók beadványaikat,
az UEFA pedig észrevételeit a kitűzött határidőn belül nyújtotta be.
Az előadó bíró jelentése alapján a Törvényszék úgy döntött, hogy megnyitja a szóbeli szakaszt, és a pervezető intézkedések
keretében egy kérdést intézett az UEFA‑hoz és két kérdést a Bizottsághoz. A kérdésekre a felek a megszabott határidőn belül
válaszoltak.
Az UEFA azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        semmisítse meg a megtámadott határozatot, amennyiben ez a közösségi jog tekintetében jóváhagyja, hogy az Eb egésze szerepeljen
az Egyesült Királyság jegyzékén;
–        kötelezze a Bizottságot a költségek viselésére
A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        utasítsa el a keresetet;
–        kötelezze az UEFA‑t a költségek viselésére
A Belga Királyság és az Egyesült Királyság a kereset elutasítását kéri a Törvényszéktől.

A jogkérdésről

Az elfogadhatóságról
A felek érvei
A Belga Királyság azt állítja, hogy a kereset azon okból elfogadhatatlan, hogy sem személyében, sem pedig közvetlenül nem
érinti az UEFA‑t, és a Törvényszéknek nincs hatásköre a nemzeti intézkedések jogszerűségének vizsgálatára. Továbbá az UEFA
a nemzeti bíróságokhoz nem nyújtott be keresetet az Egyesült Királyság által elfogadott intézkedésekkel szemben, úgyhogy keresetét
a Törvényszékhez határidőn túl nyújtotta be, a megtámadott határozat esetleges megsemmisítése nem érinti a szóban forgó nemzeti
intézkedések érvényességét.
Az UEFA úgy ítéli meg, hogy a megtámadott határozat őt közvetlenül és személyében érinti.
A Törvényszék álláspontja
A Belga Királyság által hivatkozott elfogadhatatlansági kifogások a közrendre vonatkoznak, tekintettel arra, hogy ezek keretében
az UEFA kereshetőségi jogát, a kereset benyújtása határidejének tiszteletben tartását, valamint a Törvényszék hatáskörét vitatják.
A Törvényszéknek tehát hivatalból kell megvizsgálnia ezen elfogadhatatlansági kifogásokat, jóllehet a Belga Királyság mint
beavatkozó nem rendelkezik jogosultsággal ahhoz, hogy ezekre hivatkozzon a Bíróság alapokmánya 40. cikkének negyedik bekezdése
és a Törvényszék eljárási szabályzata 116. cikkének 3. §‑a értelmében, mivel a Bizottság nem vitatta a kereset elfogadhatóságát
(ebben az értelemben és analógia útján lásd a C‑313/90. sz., CIRFS és társai kontra Bizottság ügyben 1993. március 24‑én hozott
ítélet [EBHT 1993., I‑1125. o.] 21–23. pontját).
Az UEFA közvetlen érintettségét illetően emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében az EK 230. cikk
negyedik bekezdésében előírt feltétel, miszerint a kereset tárgyát képező határozatnak közvetlenül kell érintenie a természetes
vagy jogi személyt, azt kívánja meg, hogy a kifogásolt közösségi intézkedés közvetlen hatást gyakoroljon a jogalany jogi helyzetére,
és ne hagyjon mérlegelési lehetőséget az intézkedés végrehajtásával megbízott címzettek számára, mert az ilyen végrehajtás
tisztán automatikus jellegű, és köztes szabályok alkalmazása nélkül, egyedül a közösségi szabályozás alapján történik (lásd
a Bíróság C‑125/06. P. sz., Bizottság kontra Infront WM ügyben 2008. március 13‑án hozott ítéletének [EBHT 2008., I‑1451. o.]
47. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
E tekintetben a Broadcasting Act 1996 101. cikke értelmében (lásd a fenti 10. pontot), a fenti 9. pontban hivatkozott kategóriák
egyikébe tartozó televíziós műsorszolgáltató sem közvetítheti élő adásban az Egyesült Királyság jegyzékében szereplő valamely
eseményt. Az Office of Communications csak akkor adhat engedélyt valamely esemény élő és kizárólagos közvetítési jogát megszerző
szervezet számára,, ha a másik kategóriába tartozó televíziós műsorszolgáltatók egyike sem nyilvánította ki azon szándékát,
hogy megszerezze ugyanezen esemény közvetítésének jogát, és és amennyiben a fenti 12. pontban hivatkozott feltételek teljesülnek.
E szabályozásból az következik, hogy az Eb – amelynek a 97/36 irányelv (21) preambulumbekezdése értelmében az UEFA a szervezője –
közvetítése jogainak oly módon való átengedése az Egyesült Királyság joghatósága alá tartozó televíziós műsorszolgáltatók
számára, hogy ez megfosztja az ugyanezen tagállam joghatósága alá tartozó és ezen jogok megszerzését szándékozó szervezeteket
ezen esemény egészének vagy egy részének ezen országban történő közvetítése lehetőségétől, nem jár az ilyen kizárólagosság
által általában keletkeztetett joghatásokkal.
Amennyiben e jogi következmények az Egyesült Királyság szabályozásából, és nem a megtámadott határozatból erednek, az ez utóbbi
által megállapított kölcsönös elismerési mechanizmus a 89/552 irányelv 3a. cikke (3) bekezdésének megfelelően arra kötelezi
a tagállamokat, hogy tiszteletben tartsák e következményeket. A tagállamoknak különösen azt kell biztosítaniuk, hogy a joghatóságuk
alá tartozó televíziós műsorszolgáltatók tiszteletben tartsák a megtámadott határozat mellékletében szereplő jegyzékre felvett
események Egyesült Királyságban történő közvetítésének azon feltételeit, amelyeket e tagállam határozott meg az
Európai Unió Hivatalos Lapjában
közzétett intézkedéseiben. Márpedig ezen eredmény elérésének kötelezettsége közvetlenül érinti az Egyesült Királyságtól eltérő
tagállamok joghatósága alá tartozó azon műsorszolgáltatók jogi helyzetét, amelyek az Egyesült Királyságban történő közvetítésnek
az eredetileg az UEFA által birtokolt jogait szándékoznak megvásárolni (lásd ebben az értelemben a fenti 29. pontban hivatkozott
Bizottság kontra Infront WM ügyben hozott ítélet 62. és 63. pontját).
Következésképpen a megtámadott határozatban megállapított kölcsönös elismerési mechanizmus arra kötelezi a tagállamokat, hogy
kizárják a fenti 31. pontban felsorolt jogoknak a joghatóságuk alá tartozó műsorszolgáltatók általi kizárólagos közvetítési
joga végrehajtását, ily módon az UEFA által eredetileg birtokolt jogok is érintettek, amennyiben ezeket nem az Egyesült Királyság,
hanem egy másik tagállam joghatósága alá tartozó műsorszolgáltató számára ajánlják fel nyilvános formában.
Ebből következik, hogy a megtámadott határozat közvetlen joghatásokat gyakorol az UEFA jogi helyzetére az általa eredetileg
birtokolt jogokat illetően, és nem biztosít semmiféle mérlegelési lehetőséget a tagállamok számára az elérni kívánt, automatikus
jellegű és egyedül a közösségi szabályozásból eredő eredmény tekintetében, függetlenül az ezen eredmény elérése céljából a
nemzeti hatóságok által előírt egyedi mechanizmusok tartalmától (lásd a fenti 29. pontban hivatkozott Bizottság kontra Infront
WM ügyben hozott ítélet 60. és 61. pontját).
Az UEFA‑t tehát a megtámadott határozat közvetlenül érinti.
Azt a kérdést illetően, hogy az UEFA‑t személyében érinti‑e a megtámadott határozat, emlékeztetni kell arra, hogy azon alanyok,
akik nem címzettjei egy határozatnak, csak akkor állíthatják, hogy személyükben érintettek, ha ez a határozat sajátos jellemzőik
vagy egy őket minden más személytől megkülönböztető ténybeli helyzet folytán vonatkozik rájuk, és ezáltal a határozat címzettjéhez
hasonló módon egyéníti őket (lásd a fenti 29. pontban hivatkozott Bizottság kontra Infront WM ügyben hozott ítélet 70. pontját
és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
A jelen ügyben nem vitatott, hogy – függetlenül jogi jellegétől és közvetítési jogainak forrásától – az Eb a 97/36 irányelv
(21) preambulumbekezdése szerinti eseménynek minősül abban az értelemben, hogy egy olyan eseményszervező szervezi meg előzetesen,
aki jogosult az adott eseménnyel kapcsolatos jogok értékesítésére, és az UEFA a szóban forgó szervező. Mivel ez volt a helyzet
a megtámadott határozat elfogadásának időpontjában is, az UEFA tökéletesen azonosítható volt ezen időpontban.
Következésképpen az UEFA‑t személyében érinti a megtámadott határozat.
A Belga Királyságnak az azon alapuló érvelését illetően, hogy a UEFA nem vitatta az Egyesült Királyság intézkedéseit a nemzeti
bíróságok előtt, elegendő arra rámutatni, hogy keresetében az UEFA elsősorban a megtámadott határozat 1. cikkének jogszerűségét
vitatja, amely szerint az Egyesült Királyság intézkedései összeegyeztethetők a közösségi joggal.
Ebből következik, hogy az a felülvizsgálat, amelynek elvégzésére a jelen ügyben a Törvényszéket kérik, e megállapítás jogszerűségére
vonatkozik anélkül, hogy az Egyesült Királyság intézkedéseinek a nemzeti bíróságok előtt történő megtámadása hiánya bármely
módon érintené a kereset elfogadhatóságát, amelyet egyébiránt az EK 230. cikkben előírt határidőn belül nyújtottak be (lásd
ebben az értelemben a fenti 14. pontban hivatkozott Infront WM kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 109. pontját).
Következésképpen a Belga Királyság által hivatkozott, a kereset elfogadhatatlanságára vonatkozó érveléseket el kell utasítani.

Az ügy érdeméről
Az UEFA nyolc jogalapra hivatkozik, amelyek a következőkön alapulnak: először is a 89/552 irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének
megsértése, másodszor az indokolási kötelezettség megsértése, harmadszor a 89/552 irányelv 3a. cikke (2) bekezdésének megsértése,
negyedszer a Szerződés versenyre vonatkozó rendelkezéseinek a megsértése, ötödször a Szerződés szolgáltatásnyújtás szabadságára
vonatkozó rendelkezéseinek a megsértése, hatodszor a tulajdonhoz fűződő jogának megsértése, hetedszer az arányosság elvének
megsértése, nyolcadszor az egyenlő bánásmód elvének megsértése.
Az UEFA által hivatkozott jogalapok vizsgálata előtt néhány olyan általános jellegű megállapítást kell tenni, amelyeket a
jogalapok megalapozottságának értékelése során figyelembe kell venni.
Először is meg kell állapítani, hogy a 89/552 irányelv 3a. cikkének (1) bekezdése konkréttá tette a tagállamok azon lehetőségét,
hogy kényszerítő közérdekű indokok alapján a műsorszolgáltatás területén korlátozhatják az elsődleges közösségi jog által
előírt alapvető szabadságokat.
Ugyanis, még ha a tagállamok által a 89/552 irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének keretében elfogadott intézkedéseket megkülönböztetésmentesen
alkalmazzák is mind a nemzeti területen letelepedett vállalkozásokkal, mind pedig a más tagállamokban letelepedett vállalkozásokkal
szemben, ahhoz, hogy valamely szabályozás az EK 49. cikk szerinti szolgáltatásnyújtás szabadsága korlátozásának minősüljön,
elegendő, ha ezen intézkedések a nemzeti területen letelepedett egyes vállalkozásoknak kedveznek (lásd ebben az értelemben
a Bíróság C‑398/95. sz. SETTG‑ügyben 1997. június 5‑én hozott ítéletének [EBHT 1997., I‑3091. o.] 16. pontját és a C‑250/06. sz.,
United Pan‑Europe Communications Belgium és társai ügyben 2007. december 13‑án hozott ítéletének [EBHT 2007., I‑11135. o.]
37. és 38. pontját).
Márpedig a Szerződés által biztosított ezen alapvető szabadságok ilyen korlátozásai igazolhatók, mivel e korlátozások kényszerítő
közérdekű indokoknak felelnek meg, amennyiben az általuk követett célkitűzések megvalósítására irányulnak, és nem lépik túl
az ennek eléréséhez szükséges mértéket (lásd ebben az értelemben a fenti 45. pontban hivatkozott United Pan‑Europe Communications
Belgium és társai ügyben hozott ítélet 39. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a szólásszabadság, amint azt az emberi jogok és alapvető szabadságjogok védelméről
szóló, Rómában 1950. november 4‑én aláírt Európai Egyezmény (a továbbiakban: EJEE) 10. cikke is védeni rendeli, a közösségi
jogrend által biztosított alapvető jogok között szerepel, és olyan közérdeken alapuló kényszerítő oknak minősül, amely igazolhatja
e korlátozásokat (lásd ebben az értelemben a fenti 45. pontban hivatkozott United Pan‑Europe Communications Belgium és társai
ügyben hozott ítélet 41. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot). Továbbá az EJEE 10. cikkének (1) bekezdése
értelmében a szólásszabadság az információkhoz való hozzáférés szabadságát is magában foglalja.
A jelen ügyben, amint azt a megtámadott határozat (19) preambulumbekezdése is kiemeli, az Egyesült Királyság által elfogadott
intézkedések a szolgáltatásnyújtás szabadsága korlátozásának minősülnek. Ugyanakkor, amint az a 97/36 irányelv (18) preambulumbekezdéséből
következik, a 89/552 irányelv 3a. cikkében előírt intézkedések az információhoz való jog védelmére, valamint arra irányulnak,
hogy biztosítsák a társadalom számára kiemelten jelentős nemzeti, illetve nem nemzeti események televíziós közvetítéséhez
való széles körű nyilvános hozzáférést. A 97/36 irányelv (21) preambulumbekezdése értelmében a társadalom számára kiemelten
jelentős események olyan kiemelkedő események, amelyek az Európai Unióban vagy egy adott tagállamban, illetve egy adott tagállam
területének jelentős részén a közvélemény számára érdekesek, és amelyeket előzetesen megszervez egy olyan eseményszervező,
aki jogosult az adott eseménnyel kapcsolatos jogok értékesítésére.
Ebből következik, hogy mivel azok a társadalom számára kiemelten jelentős eseményekre vonatkoznak, a 89/552 irányelv 3a. cikkének
(1) bekezdésében előírt intézkedéseket kényszerítő közérdekű indokok igazolják.
Továbbá, amint az a fenti 46. pontban is megállapításra került, a szóban forgó intézkedéseknek alkalmasnak kell lenniük az
általuk követett célkitűzések megvalósításának biztosítására, és azok nem léphetik túl az ennek eléréséhez szükséges mértéket.
Végül, a 97/36 irányelv (18) preambulumbekezdésének terjedelmét illetően meg kell állapítani, hogy először is – amint azt
a Bizottság hangsúlyozza – a 89/552 irányelv 3a. cikke, amelyre e preambulumbekezdés utal, nem hangolja össze azokat az egyedi
eseményeket, amelyeket a tagállamok a társadalom számára kiemelten jelentős eseményeknek minősíthetnek. Ugyanis e cikknek
a 97/36 irányelv elfogadására irányuló tanácsi közös állásfoglalásról szóló európai parlamenti határozatban (HL 1996. C 362.,
5. o.) szereplő változatával ellentétben, amely kifejezetten utal a nyári és téli olimpiai játékokra, valamint a labdarúgó‑Európa‑bajnokságokra
és a labdarúgó‑világbajnokságokra, e rendelkezés nem hivatkozik olyan egyedi eseményekre, amelyek alkalmasak arra, hogy a
nemzeti jegyzékeken szerepeljenek.
Ebből következik, hogy a 97/36 irányelv (18) preambulumbekezdése nem értelmezhető úgy, hogy ebből az következik, hogy az Eb
felvétele a társadalom számára kiemelten jelentős események nemzeti jegyzékébe automatikusan összeegyeztethető a közösségi
joggal. Sőt, e preambulumbekezdés úgy sem értelmezhető, hogy előírja azt, hogy az Eb minden esetben érvényesen felkerülhet
a maga egészében ezekre a jegyzékekre, függetlenül attól, hogy e verseny mekkora érdeklődést kelt az érintett tagállamban.
Ezzel szemben, a fenti 44–49. pontban tett megállapításokra figyelemmel, e preambulumbekezdésből az következik, hogy ha valamely
tagállam az általa elkészítendő jegyzékbe felveszi az Eb mérkőzéseit, nincs szükség arra, hogy a Bizottságnak címzett közleményében
egyedileg indokolja, hogy e mérkőzések jellegüknél fogva a társadalom számára kiemelten jelentős eseményeknek minősülnek.
E megfontolások fényében kell értékelni az UEFA által hivatkozott jogalapok megalapozottságát.
Végül, mivel az UEFA második jogalapja keretében az indokolási kötelezettség megsértésére hivatkozik a Bizottságnak az Egyesült
Királyság által lefolytatott eljárás egyértelműségére vonatkozó értékelését illetően, a Törvényszék az ezen értékelés megalapozottságát
vitató első jogalapot megelőzően vizsgálja e jogalapot. Továbbá, a Törvényszék az ötödik jogalapot a hatodik jogalapot megelőzően
vizsgálja.
Az indokolási kötelezettség megsértésén alapuló második jogalapról
–       A felek érvei
Az UEFA azt állítja, hogy a megtámadott határozat nem kellőképpen indokolt, és e tény akadályozza a Törvényszék általi felülvizsgálatot.
Mivel korlátozta a szolgáltatásnyújtás és a verseny szabadságát, valamint a tulajdonhoz való jogot, a megtámadott határozatot
részletesen kellett volna indokolni. Márpedig, a megtámadott határozat nem tartalmaz elégséges indokolást az Egyesült Királyság
által követett eljárás egyértelműsége és átláthatósága, illetve a szolgáltatásnyújtás szabadsága és a versenyjog vonatkozásában.
Amint ugyanis az a megtámadott határozat megfogalmazásából következik, a Bizottság nem vett figyelembe semmiféle, a 2000. év
után bekövetkezett fejlődést a határozat elfogadása szempontjából, ily módon nem rendelkezett elegendő adattal ahhoz, hogy
2007‑ben megfelelően indokolt határozatot fogadjon el. Márpedig a 2000‑es és a 2004‑es Eb nézettségi adatai azt bizonyítják,
hogy azok a mérkőzések, amelyeken az Egyesült Királyság nemzeti csapata nem vett részt, ebben az országban a nemzeti csapat
részvételével zajló mérkőzések nézőinek csak egy harmadát vonzották. Azzal, hogy nem gyűjtött a fenti 14. pontban hivatkozott
Infront WM kontra Bizottság ügyben hozott ítéletet követően megváltozott körülményeket illetően információkat, amely ítélet
az Egyesült Királyság jegyzékéről szóló határozat elfogadását tette szükségessé, a Bizottság megsértette a gondos igazgatás
elvét is. Továbbá, ez utóbbi ítélet nem tette érvényessé a 2000. július 28‑i levélben foglalt, az Egyesült Királyság jegyzékének
a közösségi joggal való összeegyeztethetőségére vonatkozó értékelést (lásd a fenti 13. és 14. pontot).
Márpedig a Bizottság a 2000. július 28‑i levelet egyszerűen határozattá alakította át, és nem végzett mélyebb elemzést azon
összegző elemzésnél, amelyet a Törvényszék előtt a fenti 14. pontban hivatkozott Infront WM kontra Bizottság ítélet alapjául
szolgáló ügy keretei között tett előadása szerint végzett. Az elmélyült vizsgálat végzése kötelezettségének e megsértése elkerülhetetlenül
maga után vonta az indokolási kötelezettség megsértését, valamint nyilvánvaló értékelési hibák elkövetésével járt a szolgáltatásnyújtás
szabadságát és a versenyjogot illetően.
E tekintetben az UEFA azt állítja, hogy a szolgáltatásnyújtás szabadságának korlátozását a társadalom számára kiemelten jelentős
események televíziós hozzáférésére történő egyszerű hivatkozás indokolja, ami nem más, mint a 89/552 irányelv 3a. cikkére
történő utalás, azon ténybeli és jogi elemek kifejtése nélkül, amelyek igazolnák a Szerződés egyik alapvető rendelkezésétől
való ezen eltérést. Továbbá, a versenyjogot illetően, a megtámadott határozat még az érintett piacok meghatározásának kísérletét
sem tartalmazza.
Végül az UEFA arra hivatkozik, hogy a Bizottságnak különösen azt a választását kellett volna indokolnia, hogy más megközelítést
alkalmaz, mint amelyet azon tagállamokkal szemben fogadott el, amelyek csak az Eb bizonyos mérkőzéseit vették fel jegyzékükbe.
A beavatkozó felek által támogatott Bizottság e jogalap megalapozottságát vitatja.
–       A Törvényszék álláspontja
Az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében az EK 253. cikk által megkövetelt indokolást a szóban forgó aktus jellegéhez kell
igazítani, annak világosan és egyértelműen kell tartalmaznia a jogi aktust kibocsátó intézmény érvelését, oly módon, hogy
lehetővé tegye egyrészt az érdekeltek számára a meghozott intézkedés indokainak megismerését, másrészt az illetékes bíróság
számára felülvizsgálati hatásköre gyakorlását. Az indokolási kötelezettséget az eset összes körülményeire, így különösen a
jogi aktus tartalmára, a felhívott indokok jellegére és a címzettek vagy a jogi aktus által közvetlenül és személyükben érintett
egyéb személyek magyarázathoz fűződő érdekére tekintettel kell vizsgálni. Nem követelmény, hogy az indokolás az összes releváns
ténybeli és jogi elemet tartalmazza, minthogy azt a kérdést, hogy a jogi aktus indokolása megfelel‑e az EK 253. cikk követelményeinek,
nemcsak szövegére, hanem körülményeire, valamint az adott tárgyra vonatkozó jogszabályok összességére is figyelemmel kell
vizsgálni (a Bíróság C‑265/97. P. sz., VBA kontra Florimex és társai ügyben 2000. március 30‑án hozott ítéletének [EBHT 2000.,
I‑2061. o.] 93. pontja).
Emlékeztetni kell továbbá arra, hogy az indokolási kötelezettség olyan lényeges formai követelmény, amelyet külön kell választani
az indokolás megalapozottságától, amely a vitatott jogi aktus érdemi jogszerűségére vonatkozik (a Törvényszék T‑112/05. sz.,
Akzo Nobel és társai ügyben 2007. december 12‑én hozott ítéletének [EBHT 2007., II‑5049. o.] 94. pontja).
Azt a kérdést illetően, hogy az Egyesült Királyság által lefolytatott eljárás megfelel‑e az egyértelműség és az átláthatóság
feltételeinek, a Bizottság a megtámadott határozat (4) preambulumbekezdésében hangsúlyozta, hogy az Egyesült Királyság a társadalma
számára kiemelten jelentős események jegyzékét egyértelmű és átlátható módon állította össze, és e tagállamban széles körű
konzultációra került sor (lásd a fenti 17. pontot).
E tekintetben ki kell emelni, hogy maga az UEFA is részt vett a szóban forgó eljárásban, a miniszterhez címzett 1997. december
23‑i levelében megküldte észrevételeit e versenynek az Egyesült Királyság társadalma számára kiemelten jelentős események
jegyzékére történő esetleges felkerülését illetően.
Másodsorban a Broadcasting Act 1996‑nak a társadalom számára kiemelten jelentős eseményeire vonatkozó rendelkezései szerepelnek
a megtámadott határozat mellékletében. E jogszabályi szöveg 97. cikke előírja, hogy a szóban forgó jegyzéket a miniszter állítja
össze, miután konzultált – elsősorban – azzal a személlyel, akitől megvásárolhatók azon nemzeti érdeklődést keltő események
televíziós közvetítésének jogai, amelyeket a miniszter a jegyzékbe való felvételre javasol, illetve nem javasol.
Harmadsorban a megtámadott határozat (5) preambulumbekezdéséből a (6) és (18) preambulumbekezdéssel összefüggésben az következik,
hogy az Eb‑nek az Egyesült Királyság jegyzékébe történő felvételét a Bizottság azon indokok alapján hagyta jóvá, hogy e verseny
széles körben különös visszhangot kelt, nem csupán az adott sport szokásos közönsége körében, és hagyomány, hogy erről ingyenes
televízión közvetítést adnak, amely nagy nézettségnek örvend. Márpedig a szóban forgó kritériumok azok között szerepelnek,
amelyeket a miniszter az Egyesült Királyság jegyzékébe felveendő kiemelt eseményekről szóló konzultációt megelőzően állapított
meg (lásd a fenti 7. és 8. pontot).
Ebből következik, hogy a megtámadott határozat tartalmazza azon szükséges információkat, amelyek lehetővé teszik az UEFA számára,
hogy megértse azokat az indokokat, amiért is a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a miniszter által lefolytatott
eljárás egyértelmű és átlátható volt a jegyzékbe felveendő események kiválasztásakor alkalmazott kritériumok, az ezen választásra
vonatkozó konzultáció, valamint az e vonatkozásban hatáskörrel rendelkező hatóság meghatározása tekintetében, a Törvényszék
számára pedig azt, hogy gyakorolja felülvizsgálati hatáskörét ezen értékelés megalapozottsága vonatkozásában.
Amennyiben az UEFA általánosságban az indokolás elégtelenségére hivatkozik a szolgáltatásnyújtás szabadsága és a versenyjog
területén, emlékeztetni kell arra, hogy a megtámadott határozat (19) és (20) preambulumbekezdésében a Bizottság kifejtette
azokat az indokokat, amiért is úgy ítéli meg, hogy az Egyesült Királyság intézkedései nem ellentétesek az e jogterületekre
vonatkozó közösségi joggal (lásd  a fenti 17. pontot).
E tekintetben a Bizottság kifejtette, hogy az Egyesült Királyság intézkedései arányosnak tűnnek, és olyan kényszerítő közérdekű
indok alapján igazolják a szolgáltatásnyújtás szabadságától való eltérést, mint a közönség széles körű televíziós hozzáférése
a társadalom számára kiemelten jelentős eseményekhez. A megtámadott határozat (19) preambulumbekezdéséből az következik, hogy
a Bizottság oly módon fejtette ki azon indokokat, amelyek alapján úgy ítéli meg, hogy a Szerződésnek a szolgáltatásnyújtás
szabadságára vonatkozó rendelkezései nem akadályozzák azt, hogy az Eb felkerüljön az Egyesült Királyság társadalma számára
kiemelten jelentős események jegyzékére, hogy az UEFA számára lehetővé válik ezen indokok megértése, valamint megalapozottságuk
vitatása, a Törvényszék számára pedig az, hogy gyakorolja felülvizsgálati hatáskörét. Ugyanis tekintettel arra, hogy a megtámadott
határozat (5), (6) és (18) preambulumbekezdése tartalmazza azokat az indokokat, amelyek alapján a Bizottság úgy ítélte meg,
hogy az Eb a társadalom számára kiemelten jelentős esemény, az UEFA, az Eb közvetítési jogainak eredeti birtokosa, abban a
helyzetben van, hogy értékelheti, hogy vannak‑e olyan elemek, amelyek alkalmasak ezen értékelés vitatására, vagy annak bizonyítására,
hogy e verseny mérkőzései összességének az Egyesült Királyság társadalma számára kiemelten jelentős események jegyzékére történő
felvétele esetlegesen aránytalan, vagy a közösségi joggal másképpen összeegyeztethetetlen.
A versenyjogot illetően a Bizottság a megtámadott határozat (20) preambulumbekezdésében kifejtette, hogy a műsorszolgáltatók
csoportokba sorolása tekintetében felállított kritériumok objektívek, és az Egyesült Királyság intézkedései lehetővé teszik,
hogy az események közvetítési jogának megszerzéséért tényleges, illetve potenciális verseny alakuljon ki. A Bizottság továbbá
úgy ítélte meg, hogy a jegyzék nem tartalmaz olyan aránytalanul sok eseményt, hogy ez torzítaná a versenyt az ingyenes és
a térítéses televíziós műsorszolgáltatás downstream piacain.
Meg kell állapítani, hogy e preambulumbekezdésben a Bizottság megjelölte azokat az indokokat, amelyek alapján úgy véli, hogy
az Egyesült Királyság intézkedései nem sértik az EK 86. cikket. Ugyanezen preambulumbekezdésből az következik továbbá, hogy
a Bizottság álláspontját a szóban forgó események közvetítési jogai megszerzésének, valamint az ingyenes és a térítéses televíziós
műsorszolgáltatás downstream piacai tekintetében fejti ki. Meg kell tehát állapítani, hogy a megtámadott határozat tárgya
nem a vállalkozások magatartása jogszerűségének vizsgálata az EK 81. cikkre és az EK 82. cikkekre tekintettel, és – adott
esetben – intézkedések elfogadása a Szerződés 81. és 82. cikkében meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló, 2002.
december 16‑i 1/2003/EK tanácsi rendelet (HL 2003. L 1.,  1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet 2. kötet 205. o.) alapján,
hanem az állami intézkedéseknek az EK 86. cikkel való összeegyeztethetőségének értékelése. E körülményre figyelemmel teljesül
a Bizottságot az EK 253. cikk értelmében terhelő indokolási kötelezettség, amennyiben ezen intézmény egyértelműen kifejti
azokat az indokokat, amelyek alapján úgy ítéli meg, hogy a nemzeti szabályozás nem korlátozza a Szerződés releváns rendelkezéseivel
összeegyeztethetetlen módon a versenyt azon vállalkozásokat illetően, amelyek különleges vagy kizárólagos jogokat szereztek.
Mivel ezen indokok szerepelnek a megtámadott határozat (20) preambulumbekezdésében, az UEFA megértheti a Bizottság érvelését,
és vitathatja annak megalapozottságát a Törvényszék előtt, így ez utóbbi gyakorolhatja e tekintetben felülvizsgálati hatáskörét.
Az UEFA azon érvelését illetően, miszerint a Bizottság nem indokolta jogilag elégséges módon a megtámadott határozatot, mivel
nem vette figyelembe a 2000. évet követő adatokat a miniszter azon értékelésének pontossága tekintetében, amely ahhoz vezetett,
hogy az Eb felkerült az Egyesült Királyság társadalma számára kiemelten jelentős események jegyzékére, meg kell állapítani,
hogy ez nem a megtámadott határozat indokolására, hanem az indokok megalapozottságára vonatkozik. Ugyanis, mivel a Bizottság
a megtámadott határozat (5), (6) és (18) preambulumbekezdésében kifejtett azokat az indokokat, amelyek alapján úgy ítélte
meg, hogy az Eb érvényesen felkerülhetett a szóban forgó jegyzékre, az a tény, hogy nem vette figyelembe az intézmény e tekintetben
tett értékelése érvénytelenítésére alkalmas elemeket, amennyiben ez megállapítást nyer, az a megtámadott határozatot érvényességében
és érdemben is érintheti. Ezen érvelést tehát a harmadik jogalap keretében kell megvizsgálni.
Azon érvelést illetően, miszerint a Bizottságnak különösen azt a választását kellett volna indokolnia, hogy más megközelítést
alkalmaz, mint amelyet azon tagállamokkal szemben fogadott el, amelyek csak az Eb bizonyos mérkőzéseit vették fel jegyzékükbe,
meg kell állapítani, hogy a jelen ügyben a Bizottságnak egyáltalán nem volt ilyen kötelezettsége.
E tekintetben, mivel a 89/552 irányelv 3a. cikke nem hangolja össze azokat az egyedi eseményeket, amelyeket a tagállamok a
társadalom számára kiemelten jelentős eseményeknek minősíthetnek (lásd a fenti 51. és 52. pontot), az Eb mérkőzéseinek a jegyzékre
kerülésére vonatkozó többféle megközelítés is összeegyeztethető lehet a szóban forgó rendelkezéssel.
E körülményekre figyelemmel, amennyiben az Eb egészének a nemzeti jegyzékre történő kerülése összeegyeztethető a közösségi
joggal, semmi nem akadályozza, hogy e verseny egyes mérkőzéseinek a jegyzékre való kerülése is összeegyeztethető legyen. Következésképpen
az a tény, hogy a Bizottság határozataiban különféle megközelítéseket nyilvánított a közösségi joggal összeegyeztethetőnek,
mint ilyen, semmiféle ellentmondást nem mutat, és semmiféle különös indokolást nem igényel, a felperes állításával ellentétben.
Következésképpen a második jogalapot el kell utasítani.
A 89/552 irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének megsértésén alapuló első jogalapról
–       A felek érvei
Az UEFA arra emlékeztet, hogy a 89/552 irányelv 3a. cikkének (1) bekezdése arra kötelezi a tagállamokat, hogy világos és átlátható
módon a szükséges és hatékony időhatáron belül jegyzéket készítsenek azokról az eseményekről, amelyeket a társadalom számára
kiemelkedő jelentőségűnek tartanak. E tekintetben a megtámadott határozat (4) preambulumbekezdésében csak arra szorítkozik,
hogy megállapítsa, hogy e feltétel teljesült, és az Egyesült Királyságban széles körű konzultációra került sor.
Márpedig ez a konzultáció nem volt teljes, mivel a miniszter nem vette kellőképpen figyelembe az UEFA által ennek keretében
tett megállapításokat. Ráadásul a miniszter nem vette figyelembe az Advisory Group on listed events véleményét (lásd a fenti
8. pontot), amely azt javasolta, hogy a jegyzék „B csoportjába” kerüljenek azok a mérkőzések, amelyeken nem szerepelnek az
Egyesült Királyság nemzeti csapatai, és az Office of Fair Trading (OFT, az Egyesült Királyság versenyhatósága) véleményét
sem, amelyben azt javasolták, hogy a mérkőzéseknek a társadalom számára kiemelten jelentős események jegyzékébe történő felvételére
csak akkor kerüljön sor, ha ezt „megkerülhetetlen közérdeklődés” követeli meg. Ugyanakkor a miniszter nem fejtette ki azokat
az indokokat, amelyek alapján figyelmen kívül hagyta e véleményeket, és azt sem részletezte, hogy miért minősül az Eb valamennyi
mérkőzése kiemelten jelentősnek az Egyesült Királyság társadalma számára.
Továbbá semmiféle konzultációra nem került sor a televíziós műsorszolgáltatóknak a Broadcasting Act 1996 98. cikkében (lásd
a fenti 9. pontot) megállapított kategóriákba történő sorolására vonatkozó kritériumokat illetően, amely kritériumok súlyosabbá
teszik a versenynek az Egyesült Királyság szabályozása által megvalósított korlátozását, és amelyek gyakorlatilag lehetetlenné
teszik a jegyzékben szereplő események televíziós közvetítése kizárólagos jogainak megszerzését a nem e tagállamban letelepedett
műsorszolgáltatók számára. A műsorszolgáltatók kategóriákba történő sorolása tehát valamely eseménynek a jegyzékre történő
felvételéből eredő következmények terjedelmét érinti.
Az UEFA kiemeli, hogy az Egyesült Királyság 1998 óta nem módosította a társadalom számára kiemelten jelentős események jegyzékét,
ugyanakkor a piac jelentősen változott ezen időpont óta. Az 1997‑ben, illetve 1998‑ban tartott konzultáció tehát nem minősíthető
megfelelőnek a Bizottság határozatának 2007 októberében történő elfogadása tekintetében.
A Broadcasting Act 1996 nem teljesíti a 89/552 irányelv 3a. cikkében rögzített követelményeket, mivel nem kötelezi a minisztert
annak vizsgálatára, hogy a késleltetett közvetítés elegendő‑e a valamely kiemelten jelentős eseményhez való televíziós hozzáférés
közérdekének védelmére. Továbbá az az eljárás, amelynek során kiválasztásra kerül a jegyzék azon csoportja, amelyhez az egyes
események tartoznak, nem nem egyértelmű, és nem is átlátható. E körülményekre figyelemmel a megtámadott határozat (21) preambulumbekezdésében
szereplő azon nyilatkozat, miszerint az Egyesült Királyság intézkedéseinek arányosságát megerősíti az a tény, hogy a felsorolt
események egy része tekintetében csak utólagos közvetítést írnak elő, nem fejti ki, hogy miért ésszerű és arányos az Eb valamennyi
mérkőzését a jegyzék „A csoportjába” felvenni.
Az UEFA arra hivatkozik, hogy az Egyesült Királyság intézkedései korlátozzák az 1996. október 1‑jétől kezdődően megszerzett
kizárólagos jogokat, míg e tagállam az Eb‑t csak 1998. június 25‑én vette fel a jegyzékbe. Márpedig a Bizottság nem vizsgálta
meg az Eb‑re vonatkozó jogok visszaható hatályú korlátozását, még akkor sem, ha ez nem összeegyeztethető sem az Egyesült Királyság
szabályozásával, sem pedig a 89/552 irányelv 3a. cikkének (3) bekezdésével.
Végül az UEFA hangsúlyozza, hogy kifogásai a megtámadott határozat érvényességét vitatják, mivel a Bizottság nem állapította
meg, hogy a nemzeti szinten folytatott eljárás nem volt sem egyértelmű, sem pedig átlátható, anélkül hogy az a tény, hogy
az Egyesült Királyság intézkedéseit nem vitatta a nemzeti bíróságok előtt, megfosztaná őt az e jogalapra történő hivatkozás
lehetőségétől.
A beavatkozó felek által támogatott Bizottság e jogalap megalapozottságát vitatja.
–       A Törvényszék álláspontja
Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy a 89/552 irányelv 3a. cikkének (1) bekezdése nem sorolja fel azokat a sajátos elemeket,
amelyeknek a nemzeti szinten a társadalom számára kiemelten jelentős események jegyzékének összeállítása céljából indított
eljárásokat kell jellemezniük. E rendelkezés mérlegelési mozgásteret biztosít a tagállamok számára a szóban forgó eljárások
megszervezése tekintetében ezek szakaszait, az érintett személyekkel történő esetleges konzultációt, illetve a közigazgatási
hatáskörök odaítélését illetően, előírva, hogy ezeket az eljárásokat összességében az egyértelműség és az átláthatóság kell,
hogy jellemezze.
A Szerződés által biztosított alapvető szabadságok gyakorlása kényszerítő közérdekű indokokkal igazolt nemzeti intézkedések
útján történő igazolt korlátozásának ugyanis alkalmasnak kell lennie az általa követett célkitűzés megvalósításának biztosítására,
és arra, hogy ne lépje túl az e célkitűzés eléréséhez szükséges mértéket (lásd a fenti 46. pontot).
Ily módon, még ha az olyan nemzeti szabályozások célja, mint a 89/552 irányelv 3a. cikkének (1) bekezdésében szereplők, a
szólásszabadság védelme (lásd a fenti 47–49. pontot), az e politika megvalósítását szolgáló intézkedésekből következő előírásoknak
mindenképpen arányosaknak kell lenniük az említett célhoz képest, és azok alkalmazásának módszerei nem járhatnak hátrányos
megkülönböztetéssel a más tagállamokból származók számára (lásd ebben az értelemben a C‑379/87. sz. Groener‑ügyben 1989. november
28‑án hozott ítélet [EBHT 1989., 3967. o.] 19. pontját és a C‑112/00. sz. Schmidberger‑ügyben 2003. június 12‑én hozott ítélet
[EBHT 2003., I‑5659. o.] 82. pontját).
E körülményekre figyelemmel a tagállamok által a társadalom számára kiemelten jelentős események jegyzékének elfogadása céljából
lefolytatott eljárásoknak egyértelműnek és átláthatónak lenniük, abban az értelemben, hogy olyan, az érintett személyek által
előzetesen ismert objektív kritériumokon kell alapulniuk, hogy el lehessen kerülni azt, hogy a tagállamok önkényes módon gyakorolják
mérlegelési jogkörüket a jegyzékeikre kerülő egyedi eseményekre vonatkozó döntésük során (lásd ebben az értelemben a fenti
45. pontban hivatkozott United Pan‑Europe Communications Belgium és társai ügyben hozott ítélet 46. pontját). Amennyiben ugyanis
valamely eseménynek a jegyzékbe történő felvétele a 89/552 irányelv 3a. cikke értelmében megköveteli, hogy az a társadalom
számára kiemelten jelentős legyen, akkor az azon sajátos kritériumok előzetes meghatározása, amelyek tekintetében e jelentőség
értékelésre kerül, lényegi elemnek minősül annak vonatkozásában, hogy a nemzeti döntéseket átlátható módon azon mérlegelési
mozgástéren belül fogadják el, amellyel a tagállamok e tekintetben rendelkeznek (lásd az alábbi 119. pontot).
Az eljárás egyértelműségének és átláthatóságának követelményéből az is következik, hogy a vonatkozó rendelkezések megjelölik
az események jegyzékének összeállítására hatáskörrel rendelkező szervet, valamint azokat a feltételeket, amelyek mellett az
érdekelt személyek benyújthatják észrevételeiket.
Ezzel szemben az olyan elemek puszta léte, amelyek valamely nemzeti hatóságnak egy meghatározott esemény társadalom számára
való jelentőségére vonatkozó értékelése érvényességét kérdőjelezik meg, nem a lefolytatott eljárásnak egyértelműségét és átláthatóságát
érintik, hanem ezen értékelés megalapozottságát. Ugyanez a helyzet, ha ezeket az elemeket a hatáskörrel rendelkező hatóságok
alá tartozó konzultációs szervek és szolkiemelt tok, illetve az eljárásban részt vevő, érdekelt személyek által adott vélemények
vagy észrevételek alkotják.
Következésképpen az UEFA‑nak az Advisory Group on listed events, az Office of Fair Trading ajánlásai és saját észrevételei
figyelmen kívül hagyására alapított érvelése nem alkalmas arra, hogy vitathatóvá tegye a Bizottságnak a miniszter által az
Egyesült Királyság társadalma számára kiemelten jelentős események jegyzéke elfogadása céljából lefolytatott eljárás egyértelműségére
vagy átláthatóságára vonatkozó értékelését (lásd a fenti 6–8. pontot).
Továbbá a 89/552 irányelv 3a. cikkében előírt egyértelműség és átláthatóság követelményének nem tárgya, és az nem is jár azzal
a hatással, hogy arra kényszerítse a hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóságot, hogy kifejtse azokat az indokokat, amelyek
miatt nem követte a konzultációs eljárás során benyújtott véleményeket vagy észrevételeket. Az UEFA azon alapuló érvelése,
hogy sem a miniszter, sem pedig a Bizottság nem fejtette ki azokat az indokokat, amelyek miatt az Advisory Group on listed
events véleményét figyelmen kívül hagyta, nem alkalmas tehát annak megállapítására, hogy a megtámadott határozat hibás az
Egyesült Királyságban lefolytatott eljárás egyértelművé és átláthatóvá történő minősítése vonatkozásában.
Ez az értékelés még inkább érvényes az Eb tekintetében, amely említésre kerül a 97/36 irányelv (18) preambulumbekezdésében,
és amely ésszerűen egységes eseménynek tekinthető, mintsem „kiemelt mérkőzésekre” és „nem kiemelt mérkőzésekre” osztott egyedi
eseményekből és a vonatkozó nemzeti csapatok részvételével zajló mérkőzésekből álló összeállításnak (lásd az alábbi 103. pontot).
E körülményekre figyelemmel, ha valamely érdekelt személy úgy ítéli meg, hogy a konzultációs eljárás során benyújtott vélemények
vagy észrevételek a hatáskörrel rendelkező hatóságnak a szóban forgó esemény társadalom számára való jelentőségére vonatkozó
végső értékelését érvénytelenné tévő elemeket tartalmaz, először is vitathatja ezen értékelést a nemzeti bíróságok előtt,
másodszor vitathatja a Törvényszék előtt az ezen értékelést jóváhagyó esetleges bizottsági határozat megalapozottságát, mint
ahogyan azt egyébként az UEFA tette a harmadik jogalap keretében.
Egyébiránt, még ha megállapításra kerül is a műsorszolgáltatók kategóriákba történő sorolásának kritériumaira vonatkozó konzultáció
hiánya, ez nem teszi vitathatóvá a Bizottságnak a miniszter által az Egyesült Királyság társadalma számára kiemelten jelentős
események jegyzékének elfogadása céljából lefolytatott eljárás egyértelműségére vagy átláthatóságára vonatkozó értékelését
A 89/552 irányelv 3a. cikkének (1) bekezdése értelmében ugyanis az egyértelműség és az átláthatóság kötelezettsége a szóban
forgó jegyzék összeállításának eljárására, és nem azon eljárásra vonatkozik, amely szerint az információhoz való jog biztosítására
irányuló jogi háttér összessége végrehajtásra került. A Bizottság e rendelkezés második bekezdésében egyébként értékelte e
jogi keretnek a közösségi joggal való összeegyeztethetőségét.
Annak a kérdése, hogy a Bizottság érvényesen támaszkodhatott‑e az 1998. évet megelőzően folytatott konzultációból következő
elemekre a megtámadott határozat 2007‑ben történő elfogadása tekintetében, nem a nemzeti szinten lefolytatott eljárás egyértelműségét,
sem pedig annak átláthatóságát, hanem a Bizottságnak az Eb‑nek az Egyesült Királyság jegyzékébe történő felvételére vonatkozó
értékelésének megalapozottságát érinti, amely kérdés vizsgálatára a harmadik jogalap keretében kerül sor.
Hasonlóképpen, az UEFA azon alapuló érvelése, hogy a Broadcasting Act 1996 nem kötelezi a minisztert annak haladéktalan vizsgálatára,
hogy a közérdek kellőképpen biztosítható‑e az Egyesült Királyság társadalma számára kiemelten jelentős események valamely
szabad hozzáférésű csatornán történő utólagos közvetítése által, nem fogadható el. E tekintetben meg kell állapítani, hogy
ez az érvelés a 89/552 irányelv 3a. cikke (1) bekezdése utolsó mondatának téves olvasatán alapul. A szóban forgó rendelkezés
e része ugyanis nem kötelezi a tagállamokat arra, hogy megvizsgálják, hogy a közönség egy jelentős részének valamely, a társadalom
számára kiemelten jelentős eseményhez való televíziós hozzáférése célkitűzése megfelelően biztosítható‑e abban az esetben,
ha ezt egy fizetős csatorna élőben közvetíti, egy ingyenes pedig utólagosan. Ez a mondat lehetőséget biztosít a tagállamok
számára, hogy előírják, hogy valamely, a társadalom számára kiemelten jelentős esemény televíziós közvetítés tárgyát kell,
hogy képezze, amely lehetőséget az Egyesült Királyság nem használt ki. A szóban forgó nemzeti szabályozás ugyanis nem ír elő
a műsorszolgáltatók számára közvetítési kötelezettségeket, amint egyébként azt a Code on sports and other listed and designated
events 9. cikke is kiemeli.
Ezzel összefüggésben, a 89/552 3a. cikkének (1) bekezdése nem kötelezi a tagállamokat arra, hogy eltérő eljárásokat írjanak
elő minden egyes olyan kategória megállapítása tekintetében, amelyekbe hasznosnak ítélték besorolni a társadalom számára kiemelten
jelentős eseményeket. Ez a rendelkezés ugyanis azt követeli meg, hogy a jegyzékben szereplő események ténylegesen kiemelten
jelentősek legyenek a társadalom számára, anélkül hogy e rendelkezés befolyásolná a tagállam értékelését ezen események több
kategóriába történő sorolása tekintetében. Következésképpen az, hogy csak egy eljárás létezik a szóban forgó jegyzék egészének
összeállításához, nem teszi érvénytelenné a Bizottságnak az Egyesült Királyság e tekintetben lefolytatott eljárásának egyértelműségére
és átláthatóságára vonatkozó értékelését. Az UEFA kifogását tehát el kell utasítani.
A Bizottság következésképpen nem volt köteles a megtámadott határozatban különösen kifejteni azokat az indokokat, amelyek
alapján releváns volt az Eb mérkőzéseit az Egyesült Királyság jegyzékének „A csoportjába” sorolni, tehát az UEFA erre vonatkozó
érvelését is el kell utasítani.
Az azon alapuló érvelést illetően, hogy a miniszter nem fejtette ki azokat az indokokat, amelyek alapján az Eb valamennyi
mérkőzését a társadalom számára kiemelten jelentősnek kell minősíteni, először is arra kell emlékeztetni, hogy az Eb említésre
kerül a 97/36 irányelv (18) preambulumbekezdésében mint a társadalom számára kiemelten jelentős események egyik példája. Másodsorban,
harmadik jogalapja keretében az UEFA arra hivatkozik, hogy csak az úgynevezett „kiemelt mérkőzések”, mint például a kezdő
és a döntő mérkőzés, valamint az Egyesült Királyság egyik nemzeti csapatának részvételével zajló mérkőzések valóban kiemelten
jelentősek a társadalom számára.
Márpedig, harmadsorban, jóllehet a 97/36 irányelv (18) preambulumbekezdése nem foglal állást azon kérdés tekintetében, hogy
az Eb mérkőzéseinek összessége vagy egy része vehető‑e fel a társadalom számára kiemelten jelentős események jegyzékébe, egyetlen
érvényes megfontolás sem enged arra következtetni, hogy főszabály szerint kizárólag a kiemelt mérkőzéseket és az Egyesült
Királyság nemzeti csapatainak részvételével zajló mérkőzéseket lehet ilyennek minősíteni e tagállam társadalma tekintetében,
és e tényből következően csak ezek szerepelhetnek az ilyen jegyzékben. Az Eb ugyanis olyan verseny, amely ésszerűen inkább
egységes eseménynek tekinthető, mintsem „kiemelt mérkőzésekre” és „nem kiemelt mérkőzésekre”, valamint a vonatkozó nemzeti
csapat részvételével zajló mérkőzésekre osztott eseményekből álló összeállításnak. E tekintetben közismert, hogy az Eb keretében
a „nem kiemelt mérkőzések” eredményei határozzák meg a csapatok sorsát, tehát ezektől függ az, hogy a vonatkozó nemzeti csapatok
részt vehetnek‑e a „kiemelt mérkőzéseken”. Ily módon a „nem kiemelt mérkőzések” határozzák meg a vonatkozó nemzeti csapat
ellenfeleit a verseny további fordulóiban. Továbbá, a „nem kiemelt mérkőzések” eredményei azt is meghatározhatják, hogy e
nemzeti csapat részt vehet‑e, vagy sem, a verseny további fordulójában.
E sajátos körülményekre tekintettel, amelyek lehetővé teszik, hogy az Eb‑t egységes eseménynek lehessen tekinteni, a miniszternek
nem kellett részletesebben indokolnia e verseny egyes mérkőzéseire, azaz a „nem kiemelt mérkőzésekre” is vonatkozó értékelését,
különösen azért, mert releváns statisztikai adatok nem támasztják alá azt, hogy e mérkőzések rendszeresen elhanyagolható számú
nézőt vonzanak (lásd az alábbi 126–135. pontot).
Továbbá az Egyesült Királyság szabályozásának feltételezetten visszaható hatályú szabályozása nem érinti az e tagállam társadalma
számára kiemelten jelentős események jegyzéke összeállítása céljából lefolytatott eljárásnak sem az egyértelműségét, sem pedig
az átláthatóságát. Amennyiben az UEFA ezen érveléssel a 89/552 irányelv 3a. cikke (3) bekezdésének megsértésére akar hivatkozni,
elegendő annak megállapítása, hogy e rendelkezés a kölcsönös elismerés mechanizmusának keretében a társadalom számára kiemelten
jelentős események jegyzékét elfogadó tagállamtól eltérő tagállamok kötelezettségeit határozza meg. Következésképpen,a 97/36
irányelv közzétételét követően megvásárolt jogokra történő hivatkozás arra a szabályozásra vonatkozik, amelyet a tagállamoknak
el kell fogadniuk ahhoz, hogy tiszteletben tartsák kölcsönös elismerési kötelezettségeiket, nem pedig a jegyzéket elfogadó
tagállam, az adott esetben az Egyesült Királyság cselekményére
Az UEFA érvelése tehát nem támasztja alá, hogy a Bizottság hibát követett el, amikor megállapította, hogy a fenti 7. és 8. pontban
hivatkozott eljárás egyértelmű és átlátható volt.
Következésképpen az első jogalapot el kell utasítani.
A 89/552 irányelv 3a. cikke (2) bekezdésének megsértésén alapuló harmadik jogalapról
–       A felek érvei
Az UEFA arra hivatkozik, hogy a Bizottság által a megtámadott határozat (5) preambulumbekezdésében hivatkozott egyik kritérium
(lásd a fenti 17. pontot) sem teljesül az Eb mérkőzéseinek összessége tekintetében.
Az első kritériumot illetően az UEFA azt állítja, hogy a Bizottságnak a megtámadott határozat (6) preambulumbekezdésében kifejtett
értékelése, miszerint az Eb az Egyesült Királyságban széles körben különös visszhangot kelt, mivel általában különösen közkedvelt,
nem pedig csupán a sportesemények szokásos közönségének körében kedvelik, nyilvánvaló értékelési hibában szenved. Ez a hiba
arra vonatkozik, hogy az Eb a maga egészében az Egyesült Királyság társadalma számára kiemelten jelentős eseménynek minősül,
mivel a Bizottság állításával ellentétben az Eb nem felel meg a megtámadott határozat (5) preambulumbekezdésében szereplő
első kritériumnak.
Az Egyesült Királyságra vonatkozó két vizsgálatból, amelyekre az UEFA adott megbízást egy szakintézménynek, ugyanis az következik,
hogy azon személyek közül, akik „szokásosan nem érdeklődnek” vagy „egyáltalán nem érdeklődnek” a labdarúgás iránt, csak egy
csekély százalék az, amely érdeklődik az Eb azon mérkőzései iránt, amelyek nem az Egyesült Királyság valamely nemzeti csapatának
részvételével zajlanak. Ily módon a labdarúgás iránt „szokásosan nem érdeklődők” 20%‑a bizonyos érdeklődést mutat az ilyen
mérkőzések iránt azon 1%‑kal szemben, akik kifejezett érdeklődést mutatnak, és a 45%‑kal szemben, akik az Eb azon mérkőzései
iránt érdeklődnek, amelyek az Egyesült Királyság egyik nemzeti csapatának részvételével zajlanak. Továbbá azok közül, akik
alkalmanként nézik a labdarúgó‑mérkőzések közvetítéseit, csak 33% érdeklődik az Egyesült Királyság valamelyik nemzeti csapatának
részvétele nélkül zajló mérkőzések iránt, azon 56%‑kal szemben, akik ellenkező esetben mutatnak érdeklődést, míg azok közül,
akik soha nem nézik a televízióban a labdarúgó mérkőzéseket, csak 4% érdeklődik azon mérkőzések iránt, amelyeken az Egyesült
Királyság egyik nemzeti csapata sem vesz részt.
Ezen eredményeket az Egyesült Királyságra vonatkozó nézettségi adatok is megerősítik, amelyek szerint a 2004‑es Eb‑nek azon
mérkőzései, amelyeken az Egyesült Királyság egyetlen nemzeti csapata sem vett részt, megrendezésük időpontjában a televíziót
nézőknek csak 32%‑át vonzották, szemben a televíziónézők átlagosan 67%‑ával, akiket az e tagállam valamelyik nemzeti csapatának
részvételével zajló mérkőzések vonzottak. A 2000‑es és a 2008‑as Eb‑re vonatkozó adatok hasonló képet mutatnak, az 1996‑os
Eb‑t illetően az Egyesült Királyság valamelyik nemzeti csapatának részvétele nélkül zajló középmérkőzések átlagosan az e tagállam
valamely nemzeti csapatának mérkőzéseit néző televíziónézők felét vonzották. Ezek az adatok bizonyítják, hogy az Eb‑nek az
Egyesült Királyság valamelyik nemzeti csapat részvétele nélkül zajló mérkőzései nem keltenek különös visszhangot e tagállam
társadalmában, úgyhogy téves lenne azt a következtetést levonni, hogy azok a televíziónézők, akik általában nem érdeklődnek
a labdarúgás iránt, e mérkőzések iránt érdeklődnek, és e mérkőzések az Egyesült Királyság társadalma számára kiemelten jelentősek.
Az UEFA arra hivatkozik, hogy a 2004‑es Eb két mérkőzését és a 2008‑as Eb két mérkőzését az Office of Communications engedélyezését
követően az Egyesült Királyság által megállapított kategóriák (lásd a fenti 9. pontot) közül a másodikba tartozó televíziós
csatornák közvetítették, és azok 4000–739 000 nézőt vonzottak. Márpedig az UEFA szerint, ha ezek a mérkőzések valóban kiemelten
jelentősek voltak az Egyesült Királyság számára, a BBC‑nek és az ITV‑nek nem kellett volna engedélyt kérnie ezeknek másodlagos
csatornáin történő közvetítéséhez, és e mérkőzések nem eredményeztek volna ilyen alacsony nézettségi számokat. Az UEFA azt
állítja továbbá, hogy az e mérkőzéseket közvetítő csatornák az Egyesült Királyság közönségének jelentős részét lefedik (31,6 millió
2004‑ben és 50,4 millió 2008‑ban), úgyhogy a szóban forgó nézettségi számokat nem lehet az alacsony lefedettségi mutatónak
tulajdonítani.
E kritériumok közül a negyediket illetően, amelyet a Bizottság a megtámadott határozat (18) bekezdésében az Eb‑vel kapcsolatban
megállapított, az UEFA arra hivatkozik, hogy ez alkalmatlan valamely eseménynek a társadalom számára való jelentőségének mérésére.
A térítéses televíziós szolgáltatás elterjedését megelőzően e kritérium valamennyi sportesemény televíziós közvetítése tekintetében
teljesült.
Továbbá az Eb‑nek az Egyesült Királyság nemzeti csapatai nélkül zajló mérkőzései e tagállamban rendszeresen lényegesen kevesebb
nézőt vonzanak, mint az ilyen csapat részvételével zajló mérkőzések, úgyhogy a „kiemelt mérkőzéseken” kívül csak az e csapatok
részvételével zajló mérkőzések minősülnek az Egyesült Királyság társadalma egésze számára valóban kiemelten jelentősnek. Ezt
a körülményt a Bizottságnak a hírközlés ágazatában folyó versenyre vonatkozó egyik határozata is elismerte. Nem meglepő tehát,
hogy az Eb azon mérkőzései, amelyeken nem szerepelt nemzeti csapat, nem érték el a 2007‑es évben a 10 legnépszerűbb sportesemény
közül a legutolsó nézettségét, sem pedig 2006 és 2007 legnépszerűbb 100 televíziós közvetítése közül az utolsó nézettségét.
A nemzeti csapat iránti elsődleges érdeklődés jellemzi más tagállamok, mint például Németország, Spanyolország, Olaszország
és Hollandia televíziónézőinek szokásait is, míg az Egyesült Királyságra vonatkozó adatok e tekintetben még hangsúlyosabb
tendenciát mutatnak, még az egyéb sportágakat illetően is. Márpedig a Belga Királyság és az Egyesült Királyság kivételével
szinte valamennyi, a társadalom számára kiemelten jelentős események jegyzékét összeállító tagállam az Eb mérkőzéseit illetően
csak a „kiemelt mérkőzéseket” és a nemzeti csapatok részételével zajló mérkőzéseket vette fel a jegyzékbe. Az Egyesült Királyság
megközelítését ugyanakkor semmiféle objektív eltérés nem igazolja, amit a Bizottság megállapíthatott volna, ha megvizsgálja
a kérdést.
Következésképpen, mivel arra a következtetésre jutott, hogy az Eb a maga összességében az Egyesült Királyság társadalma számára
kiemelten jelentős eseménynek minősül, a Bizottság nyilvánvaló értékelési hibát követett el. Ez a hiba az UEFA‑val szembeni
tényleges hátrányos megkülönböztetésben is megjelenik az Eb televíziós közvetítési jogainak az Egyesült Királyságnak történő
átengedése keretében. Ily módon a Bizottság nem vizsgálta meg kellőképpen a nemzeti jognak a közösségi joggal való összeegyeztethetőségét,
megsértve így a 89/552 irányelv 3a. cikkének (2) bekezdésében előírt kötelezettségét.
Az UEFA azt állítja továbbá, hogy ha a 97/36 irányelv (18) preambulumbekezdését úgy kell értelmezni, hogy ebből az következik,
hogy az Eb a maga egészében a társadalom számára kiemelten jelentős esemény, akkor ez az EK 241. cikk alapján elismerendő
jogellenességnek minősül.
A beavatkozó felek által támogatott Bizottság vitatja e jogalap megalapozottságát, és hangsúlyozza, hogy az UEFA nem tudott
érvényesen egy kifogást sem felhozni az EK 241. cikk jogcímén a 97/36 irányelvvel szemben. A Bizottság továbbá megerősíti,
hogy az Eb a maga összességében teljesíti a megtámadott határozat (5) preambulumbekezdésében hivatkozott első és negyedik
kritériumot, amint az egyébként ennek (6) és (18) preambulumbekezdéséből is következik.
–       A Törvényszék álláspontja
Először is emlékeztetni kell arra, hogy a 89/552 irányelv 3a. cikke, annak elrendelésével, hogy a tagállamok feladata a 97/36
irányelv (21) preambulumbekezdése szerinti, a társadalom számára kiemelten jelentős események meghatározása, e tekintetben
a tagállamok széles mérlegelési mozgásterét ismeri el.
Másodsorban azon tény ellenére, hogy a 89/552 irányelv 3a. cikke nem hangolja össze azokat az egyedi eseményeket, amelyeket
a tagállamok a társadalom számára kiemelten jelentős eseményeknek minősíthetnek (lásd a fenti 51. és 52. pontot), az Eb‑nek
a 97/36 irányelv (18) preambulumbekezdésében történő megemlítéséből az következik, hogy a Bizottság nem minősítheti a közösségi
joggal ellentétesnek e verseny mérkőzéseinek egy eseményeket tartalmazó jegyzékbe történő felvételét azon okból, hogy az érintett
tagállam nem közölte vele azokat az egyedi indokokat, amelyek igazolják a társadalom számára kiemelten jelentős esemény jellegüket
(lásd a fenti 53. pontot). Mindenesetre a Bizottság azon megállapítása, miszerint az Eb egészének felvétele a valamely tagállam
társadalma számára kiemelten jelentős események jegyzékére azon okból összeegyeztethető a közösségi joggal, hogy e verseny
– jellemzői okán – érvényesen tekinthető egységes eseménynek, vitatható azon sajátos elemek alapján, amelyek azt bizonyítják,
hogy a „nem kiemelt mérkőzések” nem bírnak ilyen jelentőséggel e tagállam társadalma számára.
Amint ugyanis az a fenti 51. és 52. pontban is megállapításra került, sem a 97/36 irányelv (18) preambulumbekezdése, sem pedig
a 89/552 irányelv 3a. cikke nem érinti azt a kérdést, hogy az Eb a maga egészében szerepelhet‑e érvényesen a társadalom számára
kiemelten jelentős események jegyzékén, függetlenül a mérkőzései, és különösen a „nem kiemelt mérkőzések” iránt az érintett
tagállamban megmutatkozó érdeklődéstől.
Következésképpen azon vitáknak, amelyek a 97/36 irányelv jogszerűségére vonatkoznak abban a tekintetben, hogy az Eb‑t inkább
a maga egészében kell‑e a társadalom számára kiemelten jelentős események minősíteni, mintsem kizárólag a „kiemelt mérkőzéseket”
(lásd a fenti 117. pontot), nincs tárgyuk, mivel az irányelv (18) preambulumbekezdése nem érinti e kérdést. Ily módon nem
kell arról a kérdésről határozni, hogy az UEFA érvényesen terjeszthetette‑e elő az EK 241. cikk szerinti kifogását e tekintetben
válaszbeadványában.
Továbbá, amint az a fenti 103. pontban is megállapításra került, az Eb ésszerűen inkább egységes eseménynek tekinthető, mintsem
az érdeklődés különböző szintjeire számott tartó eseményekből álló összeállításnak, tehát a miniszter megközelítése nem önkényes,
hanem a mérlegelési mozgásterén belül marad.
A „nem kiemelt mérkőzések” jelentősége egyébiránt abból a puszta tényből is következik, hogy ezek e verseny részét alkotják,
mint ahogy más sportágak esetében is megnő a szokásosan csekély érdeklődés, ha az olimpiai játékok keretében folynak..
Ebből következik, hogy – nem cáfolva azt az álláspontot, miszerint az Eb‑nek az Egyesült Királyság társadalma számára való
jelentőségére vonatkozó értékelés tekintetében nem kell különbséget tenni egyrész a „kiemelt mérkőzések” és az e tagállam
valamely nemzeti csapata részvételével zajló mérkőzések, valamint másrészt a „nem kiemelt mérkőzések” között, hanem e versenyt
a maga egészében kell tekinteni, és nem önálló események sorozatának (a megtámadott határozat (6) és (18) preambulumbekezdése;
lásd a fenti 17. pontot) – a Bizottság semmiféle hibát nem követett el.
Végül az UEFA által végeztetett vizsgálatok eredményei nem cáfolják, hanem megerősítik ezt a következtetést, ily módon az
általa e következtetéssel szemben a jelen jogalap keretében hivatkozott érvelések nincsenek hatással a megtámadott határozat
(6) és (18) preambulumbekezdésében szereplő értékelésekre.
Először is meg kell állapítani ugyanis, hogy a „nem kiemelt mérkőzéseknek” a társadalom számára kiemelten jelentős események
nemzeti jegyzékébe történő felvétele nem követeli meg, hogy e mérkőzések annyi nézőt vonzzanak, mint a „kiemelt mérkőzések”
és a vonatkozó nemzeti csapat részvételével zajló mérkőzések, és azt sem, hogy ezek a labdarúgást nem kedvelők körében ugyanolyan
fokú érdeklődést keltsenek, mint amilyet a „kiemelt mérkőzések” vagy a vonatkozó nemzeti csapat részvételével zajló mérkőzések.
Másodsorban, az UEFA állításával szemben, az a tény, hogy az  Egyesült Királyságnak a labdarúgás iránt szokásosan nem érdeklődő
lakossága 21%‑a érdeklődik az Eb azon mérkőzései iránt, amelyeken az Egyesült Királyság egyik nemzeti csapata sem vesz részt,
azon 45%‑kal szemben, amely azt állítja, hogy érdeklődik az ilyen csapat részvételével zajló mérkőzések iránt (lásd a fenti
110. pontot), azt bizonyítja, hogy a mérkőzések e kategóriái közül az első a labdarúgást nem kedvelők körében jóval nagyobb
érdeklődést kelt, mint ugyanezen csoport körében azok a mérkőzések, amelyek nem valamely nagyobb nemzetközi labdarúgótorna
részét képezik, és nem az Egyesült Királyság valamelyik nemzeti csapatának részvételével zajlanak. Ugyanez a helyzet az Egyesült
Királyság azon lakosságának 7%‑a esetében, akik egyáltalán nem kedvelik a labdarúgást, és mégis azt állítják, hogy érdeklődnek
az Eb azon mérkőzései iránt, amelyeken az Egyesült Királyság egyik nemzeti csapata sem vesz részt, szemben az ugyanezen csoportba
tartozó 17%‑kal, akik azt állítják, hogy érdeklődnek az ilyen csapatok mérkőzései iránt. Ugyanis, ellentétben azzal, ami bizonyítást
nyert az Eb „nem kiemelt mérkőzései” esetében, azok a személyek, akik a szóban forgó vizsgálat feltételezése szerint szokásosan
vagy egyáltalán nem érdeklődnek a labdarúgás iránt,
per definitionem
érdektelenek a nemzeti csapatok szintjén azon mérkőzésekkel szemben, amelyek nem valamely nagy nemzetközi labdarúgótorna részét
alkotják, és amelyeken ráadásul az Egyesült Királyság egyik nemzeti csapata sem vesz részt.
E megállapításokat az a tény is alátámasztja, hogy – ugyanezen vizsgálat szerint – Egyesült Királyság azon lakosságának, amely
alkalmilag nézi a labdarúgást a televízióban, 33%‑a érdeklődik az Eb azon mérkőzései iránt, amelyeken e tagállam egyik nemzeti
csapata sem szerepel, azon 56%‑kal szemben, akik az ilyen csapat részvételével zajló mérkőzések iránt érdeklődnek. E százalékos
arányok 36, illetve 55%‑ra emelkednek a minta bővítésével – azokat is beleértve, akik soha nem nézik a labdarúgást a televízióban –,
és azt bizonyítják, hogy a Bizottság azon megállapítása, miszerint az Eb mérkőzéseinek összessége széles körben különös visszhangot
kelt, nem szenved semmiféle hibában.
Az UEFA által hivatkozott, a 2004‑es Eb‑re vonatkozó nézettségi adatokat illetően meg kell állapítani, hogy a „nem kiemelt
mérkőzések” a televíziónézők összességének 25,5–44,2%‑át vonzották, legfeljebb 8,8 millió nézővel, míg az angol nemzeti csapat
mérkőzéseire vonatkozó megfelelő százalékos arányok 65,9% és 72,5% között mozognak, legfeljebb 20,7 millió nézővel.
Hasonló képet mutat a 2000‑es Eb is, mivel a „nem kiemelt mérkőzések” az összes televíziónéző 25,7–49,6%‑át vonzották, legfeljebb
9,7 millió nézővel, míg az angol nemzeti csapat mérkőzései az összes televíziónéző 58,5–74,9%‑át vonzották, legfeljebb 16,9 millió
nézővel.
Az 1996‑os Eb‑re vonatkozó, a nézők számának abszolút értékében kifejezett adatok azt mutatják, hogy a „nem kiemelt mérkőzések”
2,9–8,5 millió televíziónézőt vonzottak, míg az angol nemzeti csapat mérkőzései 8,7–23,8 millió televíziónézőt vonzottak.
Meg kell továbbá állapítani, hogy a 2007‑es Football Association Cup (nemzeti labdarúgó‑kupatorna) 10,1 millió televíziónézőt
vonzott.
A „nem kiemelt mérkőzésekre” vonatkozó nézettségi adatok önmagukban és az angol nemzeti csapat részvételével zajló mérkőzések
nézettségi adataival, de a 2007‑es Football Association Cup döntőjének nézettségi adataival összehasonlítva is megerősítik,
hogy ezek a mérkőzések Egyesült Királyságban kimagasló nézettségnek örvendenek, ami nem magyarázható másképp, mint azzal,
hogy az Eb programjában szerepelnek. Ezen adatok megerősítik tehát a fenti 103. és 124. pontban szereplő értékeléseket, és
alátámasztják a megtámadott határozat (18) preambulumbekezdésében kifejtett azon megállapítást, miszerint az Eb mérkőzései,
a „nem kiemelt mérkőzéseket” is beleértve, hagyományosan számos nézőt vonzottak. Következésképpen, még azt feltételezve is,
– amint azt az UEFA állítja – hogy a Bizottság nem vette figyelembe a 2000. évinél későbbi adatokat, e tény nem alkalmas arra,
hogy megcáfolja az általa a régebbi adatok alapján levont következtetéseket.
Ezt az elemzést nem cáfolják meg az UEFA által a 2004‑es Eb két mérkőzését és a 2008‑as Eb két mérkőzését illetően hivatkozott,
vélhetően különösen alacsony nézettségi mutatók (lásd a fenti 112. pontot). Amint ugyanis azt az UEFA is hangsúlyozza, a szóban
forgó mérkőzések közül három ugyanabban az időben zajlott, mint más, az Egyesült Királyság nemzeti csapatainak részvétele
nélkül zajló mérkőzés, amelyek 4,6 és 8,8 millió közötti televíziónézőt vonzottak az e tagállam szabályozása által felállított
kategóriák közül az elsőbe tartozó ingyenes csatornákon. Ebből következik, hogy ezen érvelés nem bizonyítja, hogy az Egyesült
Királyság nemzeti csapatai részvétele nélkül zajló mérkőzések általában nem vonzanak számos televíziónézőt. A negyedik, a
Franciaország és Svájc közötti mérkőzést illetően, ez ugyanakkor került megrendezésre, mint az angol nemzeti csapat egyik,
18,2 millió televíziónézőt vonzó mérkőzése, ami bőséges magyarázatot szolgáltat arra, hogy az előbbi mérkőzés miért csak 4000
televíziónézőt vonzott, ráadásul egy olyan internetes csatornán, mint a BBCi.
Azon érvelést illetően, miszerint ha a „nem kiemelt mérkőzések” a társadalom számára kiemelten jelentősek voltak, a műsorszolgáltatóknak
ezeket fő csatornáikon kellett volna közvetíteniük, ez nem fogadható el. E tekintetben emlékeztetni kell először is arra,
hogy e mérkőzések felvételét az Egyesült Királyság társadalma számára kiemelten jelentős események jegyzékébe az a tény igazolja,
hogy az Eb érvényesen tekinthető ilyen eseménynek a maga összességében (lásd a fenti 103. pontot), és másodsorban arra, hogy
a „nem kiemelt mérkőzések” e jegyzékbe történő felvétele nem követeli meg, hogy e mérkőzések annyi nézőt vonzzanak, mint a
„kiemelt mérkőzések” és a vonatkozó nemzeti csapat részvételével zajló mérkőzések (lásd a fenti 127. pontot). Továbbá nem
szükségszerű, hogy valamennyi „nem kiemelt mérkőzés” az Egyesült Királyság társadalma számára kiemelten jelentősnek minősüljön
a célból, hogy az Eb a maga egészében érvényesen felkerüljön az ilyen események e tagállam által készített jegyzékébe. Éppen
ellenkezőleg, elegendő az, hogy a fenti 103. pontban leírt jellemző csak bizonyos „nem kiemelt mérkőzésekre” vonatkozzon – amelyeknek
sem a száma, sem pedig a résztvevői nem határozhatók meg a jegyzék összeállításakor vagy a közvetítési jogok megszerzésekor –,
annak igazolása céljából, hogy nem kell különbséget tenni a „kiemelt mérkőzések” és a „nem kiemelt mérkőzések” között ezeknek
a társadalom számára való jelentőségét illetően. Ily módon, az e konkrét mérkőzésekre vonatkozó nézettségi adatok kivételes
és megmagyarázható jellegére tekintettel (lásd a fenti 134. és 135. pontot) az a tény, hogy a BBC vagy az ITV nem közvetítették
ezeket fő csatornáikon, nem cáfolja meg a fenti 125. pontban tett megállapítást.
Továbbá, a fenti 134. pontban szereplő megállapítás nem ellentétes az [EK] 81. cikke szerinti eljárásról szóló, 2000. május
10‑i 2000/400/EK bizottsági határozat (IV/32.150 – Eurovision ügy, HL L 151, 18. o.) (40) preambulumbekezdésében szereplő,
az UEFA által hivatkozott megállapítással (lásd fentebb, 114. pont). E preambulumbekezdés értelmében a nemzetközi események
általában vonzóbbak egy adott ország közönsége számára, mint a nemzeti események, amennyiben ezeken a nemzeti csapat vagy
valamely országos bajnok vesz részt, míg azok a nemzetközi események, amelyeken egyetlen nemzeti csapat vagy országos bajnok
sem vesz részt, csak csekély érdeklődést keltenek. Márpedig az esetek nagy többségében az Eb az Egyesült Királyság valamelyik
nemzeti csapatának részvételével zajlik. Továbbá, még ha kivételesen nem is ez a helyzet, az Egyesült Királyság valamennyi
nemzeti csapata részvételének hiánya az Eb‑n szokásosan csak az e tagállam társadalma számára kiemelten jelentős események
jegyzékének összeállítása után, sőt az érintett évre vonatkozó televíziós közvetítés jogainak átengedését követően állapítható
meg.
Az a tény, hogy az Egyesült Királyság a jegyzékeikbe elsősorban a „kiemelt mérkőzéseket”, illetve a saját nemzeti csapataik
részvételével zajló mérkőzéseket felvevő más tagállamok által elfogadottól eltérő megközelítést alkalmazott, nem érinti a
fenti értékeléseket, amelyek lehetővé tették, hogy ezt a versenyt érvényesen lehessen úgy tekinteni a maga összességében,
mint az Egyesült Királyság társadalma számára kiemelten jelentős eseményt. Mivel ugyanis a 89/552 irányelv 3a. cikke nem hangolja
össze azokat az egyedi eseményeket, amelyeket a tagállamok a társadalom számára kiemelten jelentős eseményeknek minősíthetnek
(lásd a fenti 51. és 52. pontot), az Eb mérkőzéseinek a jegyzékre kerülésére vonatkozó többféle megközelítés is összeegyeztethető
lehet a szóban forgó rendelkezéssel.
Ebből következik, hogy az UEFA annak bizonyítására irányuló érvelését, hogy a megtámadott határozat (6) és (18) preambulumbekezdésében
szereplő, az Eb összességének az Egyesült Királyság társadalma körében keltett különös visszhangra és az e verseny által vonzott
televíziónézők számára vonatkozó értékelések hibásak, el kell utasítani.
Hasonló a helyzet az azon alapuló érvelést illetően is, hogy a fizetős televízió megjelenése előtt valamennyi mérkőzést az
ingyenes csatornákon közvetítettek, úgyhogy az erre vonatkozó kritérium nem releváns. E tekintetben ki kell emelni, hogy még
ha a fizetős televízió jóval az ingyenes televízió után jelent is meg, az a tény, hogy egy eseményt hagyományosan ingyenes
csatornán közvetítettek, mindenképpen releváns kritérium marad. Ugyanis számos esemény még a fizetős televízió megjelenése
előtt sem került közvetítésre a korszak ingyenes csatornáin, úgyhogy e kritériumot nem lehet olyannak tekinteni, mint amely
automatikusan teljesül manapság egy ilyen eseményt illetően. Márpedig az Egyesült Királyságnak a Bizottsághoz 1999. március
24‑én címzett közleményéből, amelynek tartalma „A Bizottság 1998. december 23‑i levelére adandó válasz tervezete” című dokumentumban
található, és amelyet a válaszbeadványhoz csatoltak, az következik, hogy az Egyesült Királyságban az Eb‑t hagyományosan közvetítették
ingyenes csatornákon, és 1998 óta minden egyes mérkőzését élő adásban közvetítették. Mivel az UEFA nem vitatta ezen elemeket,
el kell utasítani az Eb hagyományosan ingyenes csatornákon történő közvetítésére vonatkozó érvelését.
Tekintve, hogy el kell utasítani az UEFA azon alapuló érvelését, hogy a Bizottság tévedett a miniszter azon értékelését megerősítve,
miszerint az Eb a maga egészében az Egyesült Királyság társadalma számára kiemelten jelentős eseménynek minősül, a jelen jogalapot
is el kell utasítani.
A Szerződés szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkozó rendelkezéseinek a megsértésén alapuló ötödik jogalapról
–       A felek érvei
Az UEFA azt állítja, hogy – amint azt a megtámadott határozat (19) preambulumbekezdése is elismeri – e határozat megfosztja
a más tagállamban letelepedett műsorszolgáltatókat attól, hogy az Eb mérkőzéseit élő adásban közvetítsék az Egyesült Királyságban,
tehát korlátozza a szolgáltatásnyújtás szabadságát. Márpedig, ha e szabadság korlátozását kényszerítő közérdekű indokokkal
lehet igazolni, ezeknek a Szerződés célkitűzéseivel összeegyeztethetőknek, hátrányos megkülönböztetéstől mentesen alkalmazandóknak
és arányosaknak kell lenniük. A bizonyítási teher e tekintetben a szóban forgó korlátozás igazolt jellegére hivatkozó személyre
hárul.
A jelen ügyben az Egyesült Királyság jegyzéke olyan eseményeket tartalmaz, mint az olyan mérkőzések, amelyeken e tagállam
egyik nemzeti csapata sem vesz részt, és amelyek nem tekinthetők ésszerűen a társadalom számára kiemelten jelentőseknek. A
szolgáltatásnyújtás szabadságának korlátozása, amely e mérkőzéseknek az Egyesült Királyság jegyzékébe történő felvételéből
ered, nem szolgál tehát semmiféle közérdeket, és nem összeegyeztethető a Szerződés célkitűzéseivel.
Ráadásul a szóban forgó korlátozások hátrányos megkülönböztetéshez vezetnek azon televíziós műsorszolgáltató szervezetekkel
szemben, amelyek az Egyesült Királyságtól eltérő tagállamokban telepedtek le, mivel csak e tagállam három műsorszolgáltatója,
a BBC, az ITV és a Channel 4 tartozhat az első kategóriába. Ily módon a szóban forgó szabályozás e három gazdasági szereplőt
a más tagállamokban letelepedett műsorszolgáltatókkal való minden versenytől megvédi. Márpedig a tapasztalat azt mutatja,
hogy az ilyen műsorszolgáltatók az Egyesült Királyság piacára e tagállam társadalma számára kiemelten jelentős események jegyzékében
nem szereplő labdarúgó‑mérkőzések televíziós közvetítése jogainak megszerzése útján juthatnak.
Az UEFA az Egyesült Királyság által elfogadott intézkedések arányosságát is vitatja, azon okból, hogy az Eb számos mérkőzése
nem kiemelten jelentős e tagállam társadalma számára, úgyhogy a megtámadott határozat ezen elvet is sérti. Az Egyesült Királyság
intézkedéseinek aránytalan jellegét még súlyosabbá teszik az a tekintetben előírt követelmények, hogy valamely műsorszolgáltató
az első kategóriába kerülhessen.
A beavatkozó felek által támogatott Bizottság e jogalap megalapozottságát vitatja.
–       A Törvényszék álláspontja
Amint azt a megtámadott határozat (19) preambulumbekezdése is elismeri, a kölcsönös elismerésnek a megtámadott határozatban
a 89/552 irányelv 3a. cikke értelmében megállapított mechanizmusa azzal a hatással jár, hogy korlátozza a szolgáltatásnyújtásnak
az EK 49. cikkben megállapított szabadságát a közös piacon.
Ugyanis, amint azt az UEFA hangsúlyozza, azon tény ellenére, hogy a fenti 9. és 10. pontban hivatkozott szabályozás megkülönböztetésmentesen
alkalmazandó az Egyesült Királyság szabályozása által előírt két kategóriába tartozó műsorszolgáltatókra, ténybelileg jóval
kevésbé valószínű, hogy az első kategóriába tartozó, minden bizonnyal e tagállamban letelepedett egyetlen műsorszolgáltató
sem érdekelt az Eb közvetítésében, így valamely, más tagállamban letelepedett műsorszolgáltatónak adja át annak lehetőségét,
hogy megszerezze az Office of Communications‑nak az ezen esemény gyakorlatilag kizárólagos közvetítésére vonatkozó engedélyét,
mint ennek az ellenkezője (lásd fentebb, 12. pont).
Mindazonáltal a szolgáltatásnyújtás szabadságának e korlátozásai igazolhatók, amennyiben az információhoz való jog védelmére
és a társadalom számára kiemelten jelentős nemzeti és nem nemzeti események televíziós közvetítéséhez való széles körű hozzáférés
biztosítására irányulnak, azon kiegészítő feltételek mellett, hogy alkalmasnak kell lenniük az általuk követett célkitűzés
megvalósítására, és nem léphetik túl az ennek eléréséhez szükséges mértéket (lásd a fenti 44–50. pontot).
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az UEFA vitatja a megtámadott határozat jogszerűségét a Szerződésnek a szolgáltatásnyújtás
szabadságára vonatkozó rendelkezéseinek vonatkozásában, amennyiben a Bizottság jóváhagyta a nem az Egyesült Királyság nemzeti
csapatainak részvételével zajló mérkőzéseknek a társadalom számára kiemelten jelentős események e tagállam által összeállított
jegyzékébe történő felvételét. Az UEFA szerint e mérkőzések nem felelnek meg e minősítésnek, ily módon a szolgáltatásnyújtás
szabadságának korlátozása aránytalan.
Meg kell állapítani, hogy az UEFA érvelése összetéveszti egy eseménynek a társadalom számára való kiemelt jelentőségét – amely
az első kritérium, amelynek meg kell felelni, és amely a Szerződés által biztosított valamely alapvető szabadságának korlátozását
indokoló közérdeknek minősül (lásd a fenti 44–49. pontot) – és a szóban forgó korlátozás arányosságát, amely a második olyan
kritérium, amelynek az ilyen szabadságot korlátozó nemzeti szabályozásnak meg kell felelnie ahhoz, hogy összeegyeztethető
legyen a közösségi joggal (lásd a fenti 50. pontot).
E körülményekre figyelemmel hangsúlyozni kell, hogy – amint az a fenti 123–141. pontból következik, az Eb az Egyesült Királyság
társadalma számára kiemelten jelentős egységes eseménynek tekinthető, mivel az e tagállam nemzeti csapata részvétele nélkül
zajló mérkőzésekre vonatkozó nézettségi mutatók nem érvénytelenítik, hanem megerősítik a megtámadott határozat (6) és (18) preambulumbekezdésében
szereplő értékelést. Meg kell tehát állapítani, hogy az azon alapuló kifogás, hogy a szóban forgó mérkőzések a társadalom
számára nem kiemelt jelentőségűek, és az Egyesült Királyság intézkedései aránytalanok, mindenesetre téves előfeltevésen alapul.
Következésképpen e kifogás nem teszi érvénytelenné a Bizottság azon következtetését, amely az Eb mérkőzései összességének
az Egyesült Királyság társadalma számára kiemelten jelentős események listájára történő felvétele arányos és megfelelő jellegére
vonatkozik, tekintettel e verseny egységes jellegére.
Az ötödik jogalapot tehát el kell utasítani.
A Szerződés versenyre vonatkozó rendelkezéseinek a megsértésén alapuló negyedik jogalapról
–       A felek érvei
Az UEFA arra hivatkozik, hogy a fenti 14. pontban hivatkozott Infront WM kontra Bizottság ügyben hozott ítéletből eredő tanulságok
figyelmen kívül hagyásával a Bizottság nem vizsgálta meg az Egyesült Királyság intézkedéseinek a versenyre gyakorolt hatását.
A megtámadott határozat (20) preambulumbekezdésének megfogalmazásából (lásd a fenti 17. pontot) ugyanis az következik, hogy
a Bizottság meg sem vizsgálta az érintett piacot vagy piacokat. E tekintetben az UEFA rámutat, hogy – amint az a 2000/400
határozatból következik – bizonyos olyan nagyobb sportesemények közvetítési jogainak megszerzése, mint amilyen az Eb, külön
piacot alkot. Márpedig a Bizottság nem vizsgálta meg, hogy az Eb élő adásban történő közvetítési jogainak megszerzése önmagában
a televízió downstream piacának minősül‑e, ahol több műsorszolgáltató versenyez egymással.
Ha el kell ismerni, hogy e piac létezik, nem a 89/552 irányelv, hanem a megtámadott határozat vezet a verseny erőteljes csökkenéséhez
és torzulásához e piacon. E tekintetben az UEFA hangsúlyozza, hogy az Egyesült Királyság szabályozása által létrehozott első
kategóriába tartozó műsorszolgáltatók (lásd a fenti 9. pontot) meghatározásának az a gyakorlati következménye, hogy kizárólag
a BBC, az ITV és a Channel 4 számára válik lehetővé az Eb mérkőzései élő adásban történő közvetítése jogainak megszerzése,
ily módon valamennyi, fizetős csatornát működtető versenytársuk eleve kizáródik e piacról.
Az Egyesült Királyság intézkedései tehát azzal a hatással járnak, hogy e három műsorszolgáltató kedvezményezett helyzetbe
kerül, amelyek közül kettő ezt a helyzetet az UEFA hátrányára használta ki. E helyzet gyakorlati eredménye hasonló az EK 86. cikk
(1) bekezdése szerinti különleges vagy kizárólagos jogok odaítéléséhez. Az Egyesült Királyság szabályozása ugyanis csak korlátozott
számú – a jelen esetben az általa létrehozott kategóriák közül az elsőbe tartozó – műsorszolgáltató számára biztosítja az
Egyesült Királyságban az Eb mérkőzései élő adásban történő közvetítése jogainak megszerzését, és ténylegesen kizárja a fizetős
csatornák üzemeltetőit ezen eljárásból. E körülményekre figyelemmel az Egyesült Királyság tekintetében az Eb mérkőzései közvetítési
jogainak csak egy potenciális szerzője van, mivel a BBC és az ITV, amelyek az egyetlen gazdasági szereplők, amelyek érdeklődést
mutatnak e tekintetben, hagyományosan közös ajánlatokat fognak benyújtani. Ily módon az Egyesült Királyság szabályozása által
létrehozott első kategóriába tartozó műsorszolgáltatók korlátozó jellegű meghatározása azzal a hatással jár, hogy megerősíti
és ösztönzi az UEFA és e tagállam fogyasztói hátrányára az Egyesült Királyságban vagy más tagállamokban letelepedett gazdasági
szereplőktől eredő minden versennyel szemben védett műsorszolgáltatók versenyellenes magatartását. Mindenesetre az Egyesült
Királyság szabályozása által létrehozott első kategóriába tartozó műsorszolgáltatók kollektív erőfölényben vannak az Eb közvetítés
jogainak megszerzése piacán e tagállamban.
Márpedig a megtámadott határozat (20) preambulumbekezdéséből az következik, hogy a Bizottság nem vette figyelembe a versenyre
gyakorolt ezen hatásokat, mielőtt arra a következtetésre jutott volna, hogy az Egyesült Királyság intézkedései összeegyeztethetők
a Szerződésnek a versenyre vonatkozó rendelkezéseivel. A Bizottság egyébként figyelmen kívül hagyta az Office of Fair Trading
főigazgatójának állásfoglalását, miszerint valamely eseménynek a társadalom számára kiemelten jelentős események jegyzékébe
történő felvételének kivételes, nyilvánvaló jelleget mutató esetekben hozott intézkedésnek kell lennie, éppen az általa keltett
versenyellenes hatások okán.
A Bizottság további hibát követett el, amikor a megtámadott határozat (20) preambulumbekezdésében különbséget tett a szabad
hozzáférésű televízió és a fizetős televízió piaca között, miközben a két üzemeltetési modell üzemeltetői versenyben állnak
egymással a közvetítési jogok megszerzése, a nézettség és a reklám tekintetében. Ezt a körülményt az Egyesült Királyság versenyhivatala
(Competition Commission) is elismerte.
E mulasztások még súlyosabbak a jelen ügyben, ahol a Bizottság nem vette figyelembe az audiovizuális piac 2000 utáni fejlődését.
Márpedig a verseny területén végzett valamennyi elemzésnek az azon időpontban fennálló helyzetet kell figyelembe vennie, amikor
a Bizottság határozata elfogadásra kerül.
A Bizottság következésképpen hibát követett el, amikor úgy ítélte meg, hogy az Egyesült Királyság intézkedései nem okozzák
a verseny jelentős és aránytalan torzulását.
A beavatkozó felek által támogatott Bizottság vitatja e jogalap megalapozottságát.
–       A Törvényszék álláspontja
Meg kell állapítani, hogy az UEFA‑nak a jelen jogalap keretében hivatkozott érvelése két kifogás szerint kerül elemzésre.
Az első kifogás az azon tényből eredő következményekre vonatkozik, hogy – azon jelentőség tekintetében, amellyel az Egyesült
Királyság szabályozása által létrehozott második kategóriába tartozó műsorszolgáltatók vonatkozásában bír az Eb mérkőzéseinek
televíziós közvetítése – ez utóbbiak nem mutatnak érdeklődést a nem kizárólagos közvetítési jogok megvásárlása iránt. Az UEFA
szerint ez a körülmény több olyan piacon is a verseny korlátozását okozza, mint a szóban forgó jogok vásárlásának piaca, a
reklámpiac és a sportesemények fizetős csatornák általi közvetítésének piaca, mivel e piacokon csökken a tevékeny műsorszolgáltatók
száma. Ugyanezen tekintetben az UEFA azt is felrója a Bizottságnak, hogy nem határozta meg e piacokat, és nem fejtette ki
értékelését e korlátozásokat illetően.
E tekintetben meg kell állapítani, hogy a szóban forgó következmények közvetlenül a szolgáltatásnyújtás szabadságának az Egyesült
Királyság intézkedései által okozott korlátozásából erednek. Márpedig, amint az az ötödik jogalap keretében megállapításra
került, a szolgáltatásnyújtás szabadságának azon korlátozását, amely az Eb mérkőzései összességének az Egyesült Királyság
társadalma számára kiemelten jelentős események jegyzékére történő felvételéből ered, kényszerítő közérdekű indokok igazolják,
e korlátozás megfelelő, és nem aránytalan. A potenciális versenytársak számának szintjén jelentkező hatásokat, amelyek a szolgáltatásnyújtás
szabadsága e korlátozásának elkerülhetetlen következményei, nem lehet tehát a Szerződésnek a versenyre vonatkozó rendelkezéseivel
ellentétesnek minősíteni. E körülményekre figyelemmel a Bizottságnak nem kellett volna mélyebb elemzést végeznie, mint amilyet
e következmények vonatkozásában végzett.
A második kifogás a BBC‑nek és az ITV‑nek feltételezetten biztosított azon különleges jogokra vonatkozik, amelyek hatására
engedélyezetté vagy lehetségessé válik az azon erőfölénnyel való visszaélés, amellyel e műsorszolgáltatók rendelkeznek a releváns
piacon – azaz az UEFA szerint – az Eb mérkőzései közvetítési jogainak piacán.
Ugyanis az EK 86. cikk (1) bekezdése – az alkalmazandó versenyszabály – értelmében az állami intézkedéseket illetően (a Bíróság
C‑22/98. sz., Becu és társai ügyben 1999. szeptember 16‑án hozott ítéletének [EBHT 1999., I‑5665. o.] 31. pontja) a tagállamoknak
tilos törvényi, rendeleti vagy közigazgatási intézkedések útján a közvállalkozásokat és az olyan vállalkozásokat, amelyeknek
különleges vagy kizárólagos jogokat biztosítanak, olyan helyzetbe hozni, amelybe e vállalkozások maguk nem kerülhetnének önálló
magatartásuk által az EK 12. cikk és az EK 81–89. cikk megsértése nélkül (lásd ebben az értelemben a Bíróság C‑18/88. sz.
GB‑Inno‑BM ügyben 1991. december 13‑án hozott ítéletének [EBHT 1991., I‑5941. o.] 20. pontját).
E tekintetben, ha az e rendelkezés szerinti különleges vagy kizárólagos jogokat úgy biztosítják, hogy az a vállalkozások egy
korlátozott csoportjának védelmet nyújt, és alkalmas arra, hogy lényegileg korlátozza azt, hogy más vállalkozások ugyanazt
a tevékenységet ugyanazon a területen lényegében egyenlő feltételekkel végezhessék (a Bíróság C‑475/99. sz. Ambulanz Glöckner
ügyben 2001. október 25‑én hozott ítéletének [EBHT 2001., I‑8089. o.] 24. pontja), az Egyesült Királyság szabályozása akkor
sem nyújt ilyen védelmet a szóban forgó műsorszolgáltatóknak.
Így, ilyen jogokról van szó, amennyiben a közhatalmi szervek monopóliumot biztosítanak (a Bíróság C‑163/96. sz., Raso és társai
ügyben 1998. február 12‑én hozott ítéletének [EBHT 1998., I‑533. o.] 23. pontja); amennyiben meggátolhatják, hogy a jog jogosultja
tevékenységének piacára vagy valamely szomszédos piacra versenytárs léphessen azon negatív hatásokra vonatkozó indokok alapján,
amelyeket a piacra lépés gyakorolna a szóban forgó jogosult tevékenységének működésére és jövedelmezőségére (a fenti 167. pontban
hivatkozott Ambulanz Glöckner ügyben hozott ítélet 7., 23. és 25. pontja) vagy a munkaerő‑szükségletre vonatkozó indokok alapján
(a fenti 166. pontban hivatkozott Becu és társai ügyben hozott ítélet 23. pontja), vagy amennyiben a jogosult a vonatkozó
szabályozás által felhatalmazást nyert, hogy befolyásolja a szóban forgó tevékenység versenytársai általi gyakorlásának a
feltételeit, érdekeitől vagy azon következményektől függően, amelyet tevékenységük okozna e piacon, illetve egy szomszédos
piacon (lásd ebben az értelemben a Bíróság C‑202/88. sz., Franciaország kontra Bizottság ügyben 1991. március 19‑én hozott
ítéletének [EBHT 1991., I‑1223. o.] 51. pontját; a C‑260/89. sz. ERT‑ügyben 1991. június 18‑án hozott ítéletének [EBHT 1991.,
I‑2925. o.] 37. pontját; a fenti 166. pontban hivatkozott GB‑Inno‑BM ügyben hozott ítéletének 25. pontját és a C‑49/07. sz.
MOTOE‑ügyben 2008. július 1‑jén hozott ítéletének [EBHT 2008., I‑4863. o.] 43. pontját).
Ugyanakkor, távol attól hogy önmaga megtiltaná, vagy a BBC‑t vagy az ITV‑t felhatalmazná arra, hogy megtiltsa bármely műsorszolgáltatónak,
hogy megszerezze az Eb mérkőzéseinek közvetítési jogait, vagy befolyást gyakoroljon ezek közvetítésének feltételeire, az Egyesült
Királyság szabályozása arra szorítkozik, hogy megszüntesse annak lehetőségét, hogy e mérkőzéseket kizárólagosan lehessen közvetíteni
e tagállam területén, különbséget nem téve e tekintetben a két kategóriába tartozó műsorszolgáltatók között (lásd a fenti
9. és 10. pontot). Meg kell állapítani, hogy az UEFA tévesen állítja, hogy a BBC és az ITV az egyetlen műsorszolgáltatók,
amelyek jogosultak az Eb közvetítési jogait megszerezni az Egyesült Királyság számára. Éppen ellenkezőleg, először is, a Broadcasting
Act 1996 101. cikke lényegében a kizárólagos közvetítés tilalmát írta elő. Másodszor, amint az alább megállapításra kerül,
e tilalom ugyanazon jogcímen az Egyesült Királyság által létrehozott két kategóriába tartozó valamennyi műsorszolgáltatóra
vonatkozik. Végül a szóban forgó tilalmat kiegészíti a Broadcasting Act 1996 99. cikke, amely érvénytelennek nyilvánítja a
jegyzékben szereplő bármely esemény közvetítésére vonatkozó valamennyi szerződést, amennyiben annak tárgya a kizárólagos jog
biztosítása, tekintet nélkül a műsorszolgáltató személyére.
Ebből következik, hogy az Egyesült Királyság szabályozása valamennyi műsorszolgáltató számára tiltja a kizárólagosságot, nem
csak a közvetítés, hanem a közvetítésre vonatkozó szerződés megkötésének szakaszában is, ily módon az e tagállam joghatósága
alá tartozó műsorszolgáltatók egyike sem köthet érvényesen szerződést a jegyzékben szereplő bármely esemény kizárólagos közvetítéséről.
Ezzel szemben e szabályozás ugyanezen jogcímen lehetővé teszi az általa létrehozott két kategóriába tartozó műsorszolgáltatók
számára, hogy ajánlatokat nyújtsanak be az Eb mérkőzései közvetítési jogainak nem kizárólagos megszerzése céljából.
E körülményekre figyelemmel az a tény, hogy végül is csak az első kategóriába tartozó bizonyos műsorszolgáltatók, mint a BBC
vagy az ITV közvetítik az Eb‑t az Egyesült Királyságban – miután megkapták az Office of Communications engedélyét –, mivel
versenytársaik csak a kizárólagos közvetítés iránt érdeklődnek, és e tény okán nem nyújtanak be ajánlatokat, hogy megszerezzék
a vonatkozó jogokat (lásd a fenti 12. pontot), nem egyenértékű az EK 86. cikk (1) bekezdése szerinti különleges vagy kizárólagos
jogok e vállalkozások számára történő biztosításával. Ugyanis e körülmény, megvalósultnak feltételezve, a kizárólagosságnak
a fizetős csatornákat üzemeltető műsorszolgáltatók által működtetett vállalkozási modell keretében tulajdonított jelentőség
eredménye, nem pedig az Egyesült Királyság szabályozásából eredő valamely tilalomé, mivel e szabályozás rendelkezéseit megkülönböztetés
nélkül kell alkalmazni a két kategóriába tartozó műsorszolgáltatók tekintetében. Ebből következik, hogy az Egyesült Királyság
intézkedései mint olyanok, nem érintik a fizetős csatornák üzemeltetői azon képességét, hogy – az Eb televíziós közvetítése
jogainak megszerzését illetően – tevékenységüket a BBC vagy az ITV tekintetében hatályban lévőkkel lényegében azonos körülmények
között gyakorolják.
Következésképpen a negyedik jogalapot el kell utasítani.
Az UEFA tulajdonhoz fűződő jogának megsértésén alapuló hatodik jogalapról
–       A felek érvei
Az UEFA arra hivatkozik, hogy a tulajdonjogot a közösségi jog általános alapelvként biztosítja, és ez az Európai Unió Nizzában
2000. december 7‑én kihirdetett alapjogi chartájának (HL C 364., 1. o.) 17. cikkében került előírásra. Az UEFA azt állítja,
hogy a tagállamoknak tiszteletben kell tartaniuk az alapvető jogokat az olyan rendelkezések végrehajtása során, mint a 89/552
irányelv 3a. cikke.
A jelen ügyben – amint azt a Bizottság és a Törvényszék is elismerte a fenti 14. pontban hivatkozott Infront WM kontra Bizottság
ügyben hozott ítélet alapjául szolgáló ügyben – a Bizottság által jóváhagyott jegyzék sérti az UEFA tulajdonhoz való jogát,
mivel kizárja annak lehetőségét, hogy kizárólagos alapon átengedje az Eb közvetítésének jogait, amely körülmény lényegében
leszűkíti az ilyen tranzakció iránt érdeklődő személyek körét. Márpedig az UEFA tulajdonhoz való jogának ilyen korlátozása
– amit egyébként a Bizottság is elismert – a jelen ügyben nem igazolt, mivel a megtámadott határozat nem tartalmazza az Egyesült
Királyság intézkedéseinek e szempontból elvégzett vizsgálatát.
Továbbá a Bizottság a jelen ügyben nem csak az Egyesült Királyság társadalma számára kiemelten jelentős események felvételét
engedélyezte, hanem az Eb mérkőzései összességének felvételét, úgyhogy a szóban forgó intézkedések nem a legkevésbé korlátozóak
az elérendő célhoz viszonyítva.
A beavatkozó felek által támogatott Bizottság vitatja e jogalap megalapozottságát.
–       A Törvényszék álláspontja
Emlékeztetni kell arra, hogy – amint az a felek között nem vitatott – az UEFA az Eb‑nek a 97/36 irányelv (21) preambulumbekezdése
szerinti szervezője, ily módon minden személynek, aki ezen esemény televíziós közvetítésének jogait kívánja gyakorolni, e
jogokat az UEFA‑tól kell megszereznie, vagy egy olyan személytől, aki e jogokat az UEFA‑tól szerezte.
Ilyeténképpen, mivel e jog értékét érinthetik a megtámadott határozat keltette joghatások (lásd a fenti 30–34. pontot), az
UEFA tulajdonhoz való joga is érintett.
Továbbá az ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy amennyiben valamely tagállam a szolgáltatásnyújtás vagy a letelepedés
szabadsága gyakorlásának korlátozására alkalmas szabályozás igazolása céljából olyan rendelkezésekre hivatkozik, mint az EK 46. cikk
és az EK 55. cikk, a közösségi jog által előírt ezen igazolást az általános jogelvek, és különösen az alapvető jogelvek fényében
kell értelmezni. Ily módon a szóban forgó nemzeti szabályozásra csak abban az esetben vonatkoznak az e rendelkezésekben előírt
kivételek, ha ezek összeegyeztethetők azon alapvető jogokkal, amelyek tiszteletben tartását a közösségi bíróságok biztosítják
(lásd ebben az értelemben a fenti 168. pontban hivatkozott ERT‑ügyben hozott ítélet 43. pontját). Hasonlóképpen nem fogadható
el, hogy valamely az alapvető jogokkal, mint például a tulajdonhoz való joggal, össze nem egyeztethető nemzeti intézkedésre
(lásd ebben az értelemben a Bíróság C‑20/00. és C‑64/00. sz., Booker Aquaculture és Hydro Seafood egyesített ügyekben 2003.
július 10‑én hozott ítéletének [EBHT 2003., I‑7411. o.] 67. pontját) azon tény okán vonatkozhassanak az elismert kivételek,
hogy e szabályozás olyan közérdekű kényszerítő indokoknak felel meg, mint a széles körű televíziós hozzáférés a társadalom
számára kiemelten jelentős eseményekhez.
Mindazonáltal a tulajdonhoz való alapvető jog védelmének elve a közösségi jog keretében nem korlátlan jogosultságként ölt
testet, hanem azt a társadalomban betöltött szerepe függvényében kell értékelni. Következésképpen a tulajdonhoz való jog gyakorlása
korlátozásnak vethető alá, azzal a feltétellel, hogy ezen korlátozások ténylegesen megfelelnek a közérdekű céloknak, és a
kitűzött cél vonatkozásában nem jelentenek aránytalan és elviselhetetlen beavatkozást, amely épp az ily módon biztosított
jog tartalmát veszélyeztetné (lásd ebben az értelemben a Bíróság C‑347/03. sz., Regione autonoma Friuli‑Venezia Giulia és
ERSA ügyben 2005. május 12‑én hozott ítéletének [EBHT 2005., I‑3785. o.] 119. pontját, és a C‑154/04. és C‑155/04. sz., Alliance
for Natural Health és társai egyesített ügyekben 2005. július 12‑én hozott ítéletének [EBHT 2005., I‑6451. o.] 126. pontját).
E tekintetben arra kell emlékeztetni, hogy a fenti 123–141. pontban szereplő indokok alapján és az UEFA állításával ellentétben
az Eb az Egyesült Királyság társadalma számára kiemelten jelentős egységes eseménynek tekinthető, mivel a „nem kiemelt mérkőzésekre”
vonatkozó nézettségi mutatók nem érvénytelenítik, hanem megerősítik a megtámadott határozat (6) és (18) preambulumbekezdésében
szereplő értékelést. E körülmények között, amint az a fenti 152. pontban is megállapításra került, az Eb mint esemény egységes
jellegéből következik, hogy a Bizottság nem tévedett, amikor úgy ítélte meg, hogy mérkőzései összességének az Egyesült Királyság
jegyzékébe történő felvétele arányos intézkedés.
Meg kell állapítani, hogy az a kifogás, miszerint a „nem kiemelt mérkőzések” felvétele az Egyesült Királyság társadalma számára
kiemelten jelentős események jegyzékébe aránytalan és elviselhetetlen beavatkozást jelent az UEFA tulajdonhoz való jogába
azon okból, hogy e mérkőzések nem minősülnek ilyen eseményeknek, téves előfeltételezésen alapul.
Továbbá, ha a szóban forgó szabályozás alkalmas arra, hogy befolyásolja azt az árat, amelyet az UEFA kap az Eb‑nek az Egyesült
Királyságban történő közvetítése jogainak átengedéséért, e szabályozás nem semmisíti meg e jogok kereskedelmi értékét, mivel
először is, nem kötelezi az UEFA‑t e jogok bármilyen feltételekkel történő átengedésére, másodszor pedig ez utóbbit mind a
közösségi, mind pedig a nemzeti versenyjog védi a jogsértő vagy visszaélésszerű gyakorlatokkal szemben. Ebből következik,
hogy a Bizottság nem tévedett, amikor arra a következtetésre jutott, hogy az Egyesült Királyság intézkedései arányosak.
A hatodik jogalapot tehát el kell utasítani.
Az arányosság elvének megsértésén alapuló hetedik jogalapról
–       A felek érvei
Az UEFA szerint a Bizottság megsértette az arányosságnak az EK 5. cikkben lefektetett elvét, mivel jóváhagyta az Eb összes
mérkőzésének az Egyesült Királyság társadalma számára kiemelten jelentős események jegyzékébe történő felvételét, ugyanakkor
az e tagállam nemzeti csapataának részvétele nélkül zajló mérkőzések nem felelnek meg e minősítésnek.
A beavatkozó felek által támogatott Bizottság vitatja az UEFA e tekintetben tett kifogásait.
–       A Törvényszék álláspontja
Emlékeztetni kell arra, hogy valamennyi, kényszerítő közérdekű indokok alapján elfogadott és a szerződés által rögzített valamely
alapvető szabadság gyakorlását korlátozó intézkedésnek arányosnak kell lennie az általa követett célkitűzéssel (lásd a fenti
46. pontot). Továbbá e jogalap ugyanabban a zavarban szenved, mint amelyre hivatkozás történik az ötödik jogalappal kapcsolatban
(lásd a fenti 151. pontot).
E tekintetben arra kell emlékeztetni, hogy a fenti 123–141. pontban szereplő indokok alapján és az UEFA állításával ellentétben
az Eb az Egyesült Királyság társadalma számára kiemelten jelentős egységes eseménynek tekinthető, mivel a „nem kiemelt mérkőzésekre”
vonatkozó nézettségi mutatók nem érvénytelenítik, hanem megerősítik a megtámadott határozat (6) és (18) preambulumbekezdésében
szereplő értékelést.
Következésképpen az a kifogás, miszerint azoknak a „nem kiemelt mérkőzéseknek” az e tagállam társadalma számára kiemelten
jelentős események jegyzékébe történő felvétele, amelyeken nem vesz részt az Egyesült Királyság nemzeti csapata, azon okból
minősül aránytalan intézkedésnek, hogy e mérkőzések nem felelnek meg e minősítésnek, mindenképpen téves előfeltevésen alapul.
A hetedik jogalapot tehát el kell utasítani.
Az egyenlő bánásmód elvének megsértésén alapuló nyolcadik jogalapról
–       A felek érvei
Az UEFA a jelen jogalap keretében azt állítja, hogy az Eb televíziós közvetítése jogainak kereskedelmét illetően hátrányt
okozó egyenlőtlen, illetve hátrányosan megkülönböztető bánásmód a megtámadott határozatból következik. A megtámadott határozat
ugyanis nem hivatkozik azon objektív indokokra, amelyek igazolják az Eb mérkőzései összességének az Egyesült Királyság társadalma
számára kiemelten jelentős események jegyzékébe történő felvételét, amikor is más események sokkal nagyobb visszhangot keltenek
e tagállamban, egyébként anélkül, hogy szerepelnének e jegyzékben. Ily módon a Bizottság nem koherens és nem is ésszerű módon
cselekedett, úgyhogy az egyenlő bánásmód elvének általa történt megsértése a verseny torzulásához vezet, és zavarja a közös
piac működését.
A beavatkozó felek által támogatott Bizottság vitatja e jogalap megalapozottságát.
–       A Törvényszék álláspontja
Meg kell állapítani először is, hogy a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elve egyfelől tiltja, hogy azonos tényállásokat
eltérő módon, vagy eltérő tényállásokat azonos módon kezeljenek anélkül, hogy bármely objektív alapja lenne az ilyen bánásmódnak
(a Bíróság C‑422/02. P. sz., Europe Chemi‑Con (Deutschland) kontra Tanács ügyben 2005. január 27‑én hozott ítéletének [EBHT 2005.,
I‑791. o.] 33. pontja).
Másodsorban emlékeztetni kell arra, hogy a 89/552 irányelv 3a. cikkének (1) bekezdése nem kötelezi a tagállamokat arra, hogy
elkészítsék a társadalom számára kiemelten jelentős események jegyzékét, és arra sem, hogy – amennyiben már van ilyen jegyzék –
erre valamely eseményt felvegyenek, még akkor sem, ha ezen esemény e jegyzékbe érvényesen felvehető lenne. Ugyanis túl azon
a tényen, hogy e rendelkezés szerint minden tagállam „hozhat” intézkedést az előírt célok elérése tekintetében, e rendelkezés
konkrétan megfogalmazza a tagállamoknak a Szerződés bizonyos rendelkezéseitől, mint például a szolgáltatásnyújtás szabadságától
való eltérésre vonatkozó lehetőségeit. Márpedig a 97/36 irányelv szerinti, a társadalom számára kiemelten jelentős konkrét
események közötti választást illetően nem írható elő sem közvetetten, sem közvetlenül a tagállamok számára, hogy jegyzékeikbe
más eseményeket is felvegyenek, mint amelyeket e jegyzékbe fel kívánnak venni, és hogy a Szerződés szabályaitól az általuk
kívántnál nagyobb mértékben térjenek el. E tekintetben meg kell továbbá állapítani, hogy a Bizottságnak a 89/552 irányelv
3a. cikke (2) bekezdése keretében végzett, a társadalom számára kiemelten jelentősként a jegyzékbe felvett eseményekre vonatkozó
vizsgálata ezek saját jellemzőire tekintettel történik, és nem más, a jegyzékben nem szereplő eseményekhez viszonyítva.
Következésképpen, amennyiben valamely esemény valamely tagállam társadalma számára kiemelten jelentős, a Bizottság nem sérti
meg az egyenlő bánásmód elvét a 89/552 irányelv 3a. cikkének (2) bekezdése értelmében végzett ellenőrzése keretében, ha nem
helyezkedik szembe azzal, hogy az esemény a szóban forgó tagállam által elkészített jegyzékbe bekerüljön azon az alapon, hogy
egy másik, az e társadalom számára esetleg még kiemelkedőbben jelentős esemény nem szerepel e jegyzékben.
Azt feltételezve tehát, hogy a 97/36 irányelv (21) preambulumbekezdése értelmében az Egyesült Királyság társadalma számára
vannak még inkább kiemelten jelentős események, mint az Eb, de ezek nem szerepelnek a miniszter által elkészített jegyzékben,
a Bizottság nem sértette meg az egyenlő bánásmód elvét, amikor elfogadta, hogy az Eb felkerüljön a vitatott jegyzékbe.
Egyébiránt már megállapításra került, hogy az Eb az Egyesült Királyság társadalma számára kiemelten jelentős egységes eseménynek
tekinthető, mivel a „nem kiemelt mérkőzésekre” és az Egyesült Királyság valamely nemzeti csapatának részvétele nélkül zajló
mérkőzésekre vonatkozó nézettségi mutatók nem érvénytelenítik, hanem megerősítik a megtámadott határozat (6) és (18) preambulumbekezdésében
szereplő értékelést (lásd a fenti 123–141. pontot).
Az UEFA állításaival ellentétben tehát a Bizottság a jelen ügyben nem cselekedett inkoherens vagy irracionális módon, és nem
sértette meg az egyenlő bánásmód elvét.
Következésképpen a nyolcadik jogalapot el kell utasítani.
Az UEFA által benyújtott, pervezető intézkedések iránti kérelemről
Az UEFA által hivatkozott jogalapok keretében tett értékelések következményeképpen nem kell elfogadni az UEFA által kérelmezett
pervezető intézkedéseket (lásd a fenti 19. pontot).
E tekintetben meg kell jegyezni – amint az az UEFA által hivatkozott jogalapok vizsgálata során megállapításra került –, hogy
azon érvelések összessége, amelyek alátámasztására ez utóbbi azon elemekre kíván hivatkozni, amelyek potenciálisan megtalálhatók
azon dokumentumokban, amelyek benyújtását kéri, nem alkalmas arra, hogy hatással legyen a megtámadott határozat jogszerűségére.
E körülményekre figyelemmel a pervezető intézkedések elfogadására irányuló kérelmet, valamint a keresetet a maga összességében
el kell utasítani.

A költségekről
Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §‑a alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a
pernyertes fél ezt kérte. Mivel az UEFA pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.
Az eljárási szabályzat 87. cikkének 4. §‑ával összhangban a Belga Királyság és az Egyesült Királyság maga viseli saját költségeit.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (hetedik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A keresetet elutasítja.
2)
Az Union des associations européennes de football (UEFA) maga viseli saját költségeit, valamint az Európai Bizottságnál felmerült
költségeket.
3)
A Belga Királyság, valamint Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királysága maga viseli saját költségeit.
Forwood
Truchot
Schwarcz
Kihirdetve Luxembourgban, a 2011. február 17‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
Tartalomjegyzék
Jogi háttérII – 2
A jogvita előzményei és a megtámadott határozatII – 4
Eljárás és a felek kérelmeiII – 9
A jogkérdésrőlII – 10
Az elfogadhatóságrólII – 10
A felek érveiII – 10
A Törvényszék álláspontjaII – 10
Az ügy érdemérőlII – 12
Az indokolási kötelezettség megsértésén alapuló második jogalaprólII – 15
– A felek érveiII – 15
– A Törvényszék álláspontjaII – 16
A 89/552 irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének megsértésén alapuló első jogalaprólII – 20
– A felek érveiII – 20
– A Törvényszék álláspontjaII – 21
A 89/552 irányelv 3a. cikke (2) bekezdésének megsértésén alapuló harmadik jogalaprólII – 26
– A felek érveiII – 26
– A Törvényszék álláspontjaII – 28
A Szerződés szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkozó rendelkezéseinek a megsértésén alapuló ötödik jogalaprólII – 33
– A felek érveiII – 33
– A Törvényszék álláspontjaII – 34
A Szerződés versenyre vonatkozó rendelkezéseinek a megsértésén alapuló negyedik jogalaprólII – 35
– A felek érveiII – 35
– A Törvényszék álláspontjaII – 37
Az UEFA tulajdonhoz fűződő jogának megsértésén alapuló hatodik jogalaprólII – 40
– A felek érveiII – 40
– A Törvényszék álláspontjaII – 40
Az arányosság elvének megsértésén alapuló hetedik jogalaprólII – 42
– A felek érveiII – 42
– A Törvényszék álláspontjaII – 42
Az egyenlő bánásmód elvének megsértésén alapuló nyolcadik jogalaprólII – 43
– A felek érveiII – 43
– A Törvényszék álláspontjaII – 43
Az UEFA által benyújtott, pervezető intézkedések iránti kérelemrőlII – 44
A költségekrőlII – 45
*
Az eljárás nyelve: angol.