CELEX: 62005FJ0044(01)
Viešoji tarnyba
Pareigūnai
Bylos grąžinimas Tarnautojų teismui po sprendimo panaikinimo
Institucijos tarnautojų imuniteto dėl su byla teisme susijusių kalbų ir surašytų dokumentų panaikinimas
Paskyrimas į skyriaus vadovo pareigas
Kandidatūros atmetimas
Ieškinys dėl panaikinimo
Neatrinkto kandidato suinteresuotumas pareikšti ieškinį
Res judicata principas
Procesinis pažeidimas
Egzistuojančių interesų pusiausvyros nustatymas
Ieškinys dėl žalos atlyginimo
Dėl neteisėtumo patirta neturtinė žala

Šis ieškinys buvo grąžintas iš naujo nagrinėti Tarnautojų teismui 2010 m. gruodžio 9 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimu
Komisija prieš Strack
(T-526/08 P, toliau – sprendimas grąžinti bylą), iš dalies panaikinančiu 2008 m. rugsėjo 25 d. Tarnautojų teismo sprendimą
Strack prieš Komisiją
(F-44/05, toliau – Sprendimas
Strack prieš Komisiją
), kuriame išnagrinėtas ieškinys, kuriuo G. Strack prašė panaikinti Europos Bendrijų oficialiųjų leidinių biuro sprendimą
atmesti jo kandidatūrą į aptariamo biuro skyriaus „Viešieji pirkimai ir sutartys“ (A 5/A 4) vadovo pareigas (toliau – ginčijamos
pareigos) ir panaikinti sprendimą paskirti A į ginčijamas pareigas, taip pat nurodyti Europos Komisijai atlyginti tariamai
patirtą neturtinę žalą.

Teisinis pagrindas

Nuostatos, susijusios su Leidinių biuru
2000 m. liepos 20 d. Europos Parlamento, Tarybos, Komisijos, Teisingumo Teismo, Audito Rūmų, Ekonomikos ir socialinių reikalų
komiteto bei Regionų komiteto sprendimo 2000/459/EB, EAPB, Euratomas, dėl Europos Bendrijų oficialiųjų leidinių biuro organizavimo
ir veiklos (OL L 183, p. 12; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 3 t., p. 181) 1 straipsnyje numatyta, kad Leidinių
biuro „uždavinys yra leisti Europos Bendrijų institucijų ir jų departamentų leidinius geriausiomis techninėmis ir finansinėmis
sąlygomis, o už veiklą yra atsakingos tos institucijos“.
Sprendimo 2000/459 6 straipsnyje numatyta:
„1.      Skiriančiosios institucijos įgaliojimus dėl A 1, A 2, A 3 ir LA 3 klasių pareigūnų ar kitų tarnautojų vykdo Komisija taip,
kaip apibūdinta toliau.
<…>
2.      Skiriančiosios institucijos įgaliojimus dėl tų pareigūnų ar tarnautojų, kurie nėra nurodyti 1 dalyje, vykdo Komisija. Šiuos
įgaliojimus Komisija gali perduoti Biuro direktoriui.
<…>
3.      Administracinės procedūros, susijusios su 1 ir 2 dalyse nurodytais oficialiais aktais, ir kasdienė personalo vadyba, ypač
susijusi su išėjimu į pensiją, sveikatos draudimu, nelaimingais atsitikimais darbe, atlyginimu ir atostogomis, vykdomos tokia
pat tvarka, kaip ir Liuksemburge [(Liuksemburgas)] dirbantiems Komisijos darbuotojams.
<…>“

Nuostatos, reglamentuojančios paskyrimo į laisvas pareigas procedūrą
2000 m. gruodžio 22 d. komunikate [SEC(2000) 2305/5] „Komisijos aukščiausios kategorijos pareigūnų vertinimas, atranka ir
paskyrimas“ Komisijos generalinis sekretoriatas pateikė pasiūlymą pakeisti patariamųjų komitetų sudarymą, įgaliojimus ir procedūrą
juose.
2004 m. balandžio 28 d. Komisijos sprendimo dėl vidurinės grandies pareigūnų, paskelbto 2004 m. birželio 23 d.
Administraciniuose pranešimuose
Nr. 73-2004 (toliau – 2004 m. balandžio 28 d. sprendimas), 2 straipsnio 3 dalyje numatyta, kad „siekiant priimti į laisvą
darbo vietą pagal [Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos] nuostatų 29 straipsnį, išskyrus 16 straipsnio 2 dalyje įtvirtintose
įgyvendinimo nuostatose numatytus specialius atvejus, atitinkamas generalinis direktorius paskiria išankstinės atrankos komisiją,
kurią sudaro ne mažiau kaip trys nariai, kurių lygis ir pareigos yra tokie patys arba aukštesni nei pareigų, į kurias reikia
paskirti, lygis ir kurių vienas yra iš kito generalinio direktorato“.
2004 m. balandžio 28 d. sprendimo 16 straipsnyje numatyta, kad šiuo sprendimu panaikinamas ir pakeičiamas, be kita ko, 2000 m.
gruodžio 22 d. komunikatas, kiek jis susijęs su nuostatomis dėl vidurinės grandies pareigūnų. Pagal 2004 m. balandžio 28 d.
sprendimo 17 straipsnį jis įsigaliojo 2004 m. gegužės 1 d.
Leidinių biuras turi Skyrių vadovų (A 5/A 4) įdarbinimo procedūros vadovą. Vadovo redakcijoje, galiojusioje tuomet, kai klostėsi
faktinės aplinkybės, numatyta tokia procedūros eiga:
„1.      Pranešimo apie laisvą darbo vietą parengimas.
2.      Leidinių biuro direktorius visose institucijose skelbia pranešimą apie laisvą darbo vietą. Pranešime turi būti tiksliai aprašytas
laisvų pareigų pobūdis ir vykdytinos pareigos. Paraiškos dalyvauti konkurse pateikiamos tiesiogiai Leidinių biurui.
3.      Komisijos <...> Personalo ir administracijos generalinis direktoratas paskiria pranešėją.
4. [Leidinių] biuro direktorius paskiria [tris] skyrių vadovus, kad būtų sudaryta išankstinės atrankos [komisija].
5.      Išankstinės atrankos [komisija]:
a)      išnagrinėja paraiškas (atitiktis nuostatų reikalavimams);
b)      pakviečia į pokalbį kandidatus ir juos vertina remdamasi anksčiau nustatytais vertinimo kriterijais bei
c)      parengia detalią ir motyvuotą ataskaitą (kiekvieno kandidato savybės, silpnybės ir trūkumai) ir abėcėlės tvarka sudaro trumpąjį
sąrašą, kuriuos perduoda [Leidinių] biuro direktoriui ir pranešėjui.
6.      Pranešėjas, gavęs išankstinės atrankos [komisijos] ataskaitą, per [penkias] darbo dienas [Leidinių] biuro direktoriui pateikia
savo nuomonę dėl ataskaitos.
(Prireikus [Leidinių] biuro direktorius, atsižvelgęs į pranešėjo nuomonę, gali pradėti procedūrą iš naujo nuo 5 etapo.)
7.      [Leidinių] biuro direktorius pakviečia į pokalbį į [trumpąjį sąrašą] įtrauktus kandidatus, taip pat bet kurį kitą kandidatą,
su kuriuo jis pageidauja pasikalbėti. Jis gali į pagalbą pasitelkti jo paskirtus skyrių vadovus ar direktorius. Pranešėjas
dalyvauja šiuose pokalbiuose.
8.      [Įvykus] pokalbiams parengiamas protokolas, kuris perduodamas [Personalo ir administracijos generaliniam direktoratui] ir
pranešėjui.
9.      [Personalo ir administracijos generalinis direktoratas] laikydamasis rašytinės procedūros kreipiasi į paskyrimų patariamąjį
komitetą (PPK) ir PPK pateiktą nuomonę perduoda [Leidinių] biuro direktoriui.
10.      [Leidinių] biuro direktorius priima sprendimą remdamasis išankstinės atrankos komisijos ataskaita, pranešėjo nuomone, savo,
įvykus pokalbiams, parengtu protokolu ([7 etapas]), ir PPK nuomone.
11.      [Personalo ir administracijos generalinis direktoratas] parengia paskyrimo į pareigas aktą.
12.      Paskyrimo į pareigas aktą pasirašo [Leidinių] biuro direktorius kaip [skiriančioji institucija].“

Nuostatos, reglamentuojančios išėjimą į pensiją ir invalidumo pašalpos paskyrimą
Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatai, iš dalies pakeisti 2004 m. kovo 22 d. Tarybos reglamentu (EB, Euratomas) Nr. 723/2004,
įsigaliojo 2004 m. gegužės 1 d. (toliau – Nuostatai, Naujieji nuostatai). Šios taisyklės pakeitė taikytąsias iki 2004 m. balandžio
30 d. (toliau – Ankstesnieji nuostatai). Pagal Nuostatų 53 straipsnį „pareigūnas, kuriam Invalidumo komitetas nusprendžia
taikyti 78 straipsnio nuostatas, iš karto atsistatydina paskutinę mėnesio, kurį Paskyrimų tarnyba jį pripažįsta pareigūnu,
nuolat negalinčiu atlikti savo pareigų, dieną“.
Nuostatų 78 straipsnis suformuluotas taip:
„Jei dėl visiško nuolatinio invalidumo pareigūnas negali atlikti savo pareigų grupę ir postą atitinkančių pareigų, jis turi
teisę gauti invalidumo pašalpą VIII priedo 13–16 straipsniuose numatyta tvarka.
Pagal analogiją 52 straipsnis taikomas invalidumo pašalpos gavėjams. Jei invalidumo pašalpos gavėjas išeina į pensiją nesulaukęs
65 metų ir nesukaupęs didžiausios pensijos, taikomos bendrosios ištarnauto laiko pensijų taisyklės. Ištarnauto laiko pensijos
dydis apskaičiuojamas pagal darbo užmokestį, nustatytą pareigūno lygiui ir pakopai, kuriuose jis dirbo tuo metu, kai tapo
invalidu.
Invalidumo pašalpa lygi 70 % pareigūno paskutinio bazinio darbo užmokesčio. <...>
Jeigu invalidumas atsirado pareigūnui <...> dėl profesinės ligos <...>, invalidumo pašalpa negali būti mažesnė negu 120 %
minimalaus gyvenimo lygio. Be to, tokiais atvejais visa įmokų pagal pensijų sistemą suma mokama iš institucijos ar 1b straipsnyje
minėtos įstaigos biudžeto.“
Pagal Nuostatų VIII priedo 13 straipsnį:
„1.      Atsižvelgiant į 1 straipsnio 1 dalį, 65 metų nesulaukęs pareigūnas, kuris bet kuriuo metu per laikotarpį, kuriuo jis įgyja
teisę į pensiją, Invalidumo komiteto sprendimu buvo pripažintas kenčiančiu nuo visiško nuolatinio nedarbingumo, neleidžiančio
jam atlikti jo pareigybę atitinkančių pareigų, ir kuris dėl to yra priverstas nutraukti tarnybą <...>, turi teisę, kol toks
nedarbingumas egzistuoja, į invalidumo pašalpą, kaip numatyta Tarnybos nuostatų 78 straipsnyje.
2.      <…>
Pašalpos gavėjas, kai jo paprašoma, turi pateikti kokį nors rašytinį įrodymą, kurio iš jo gali būti pareikalauta, ir turi
pranešti savo institucijai apie bet kokias aplinkybes, galinčias turėti įtakos jo teisei į pašalpą.“
Pagal nuostatų VIII priedo 14 straipsnio pirmą ir antrą pastraipas:
„Teisė gauti invalidumo pašalpą taikoma nuo pirmos kalendorinio mėnesio, einančio po pareigūno atsistatydinimo pagal Tarnybos
nuostatų 53 straipsnį, dienos.
Kai buvęs pareigūnas nebeatitinka pašalpai mokėti keliamų reikalavimų, jis turi būti vėl įdarbintas į pirmą jo karjeros lygį
atitinkančią pareigybę, atsilaisvinusią jo tarnybos kategorijoje, su sąlyga, kad tenkina šiai pareigybei keliamus reikalavimus.
Jei jis atsisako siūlomos pareigybės, jis išsaugo teisę į pakartotinį įdarbinimą, kai atsiranda kita jo karjeros lygį atitinkanti
laisva pareigybė jo tarnybos kategorijoje, su sąlyga, kad tenkina šiai pareigybei keliamus reikalavimus; jei jis atsisako
antrą kartą, iš jo gali būti pareikalauta atsistatydinti.“
Nuostatų VIII priedo 15 straipsnyje numatyta, kad „kai invalidumo pašalpą gauna 63 metų amžiaus nesulaukęs pareigūnas, institucija
gali reikalauti reguliaraus jo medicininio tikrinimo, kad įsitikintų, jog jis ir toliau atitinka pašalpai mokėti keliamus
reikalavimus“.

Kitos svarbios nuostatos
Nuostatų 3 straipsnyje numatyta:
„Pareigūno paskyrimo akte nurodoma data, kurią paskyrimas įsigalioja; ši data bet kuriuo atveju negali būti ankstesnė nei
data, kai suinteresuotas asmuo pradeda eiti pareigas.“
Tarnautojų teismo procedūros reglamento 30 straipsnyje numatyta:
„1.      Šalims atstovaujantiems asmenims, dalyvaujantiems Tarnautojų teismo arba teisminės institucijos, kuriai Teismas nusiuntė pavedimą,
nagrinėjamoje byloje, suteikiamas imunitetas dėl visų su byla ar jos šalimis susijusių jų kalbų ir surašytų dokumentų.
2.      Šalims atstovaujantiems asmenims taip pat suteikiamos šios privilegijos ir lengvatos:
a)      su bylos nagrinėjimu susiję raštai ir dokumentai negali būti nei kratos, nei konfiskacijos objektas; kilus ginčui, muitinės
pareigūnai arba policija gali užantspauduoti minėtus raštus arba dokumentus; tuo atveju jie nedelsiant perduodami Tarnautojų
teismui, kuris juos patikrina dalyvaujant Teismo kancleriui ir suinteresuotajam asmeniui;
b)      šalims atstovaujantys asmenys turi teisę gauti jų pareigoms atlikti reikalingą sumą užsienio valiuta;
c)      šalims atstovaujantys asmenys turi teisę nekliudomai keliauti, kai to reikia atliekant jų pareigas.
3.      1 ir 2 dalyse nurodytos privilegijos, imunitetai ir lengvatos suteikiami tik bylos nagrinėjimo tikslais.
4.      Tarnautojų teismas gali panaikinti imunitetą, jeigu mano, kad tai netrukdo nagrinėti bylą.“

Faktinės aplinkybės ir procedūra

Ginčo aplinkybės
Ieškovas pradėjo dirbti Komisijoje 1995 m. rugsėjo 1 d. ir nuo šios dienos jis buvo paskirtas dirbti Leidinių biure. 2001 m.
sausio 1 d. jis buvo paaukštintas priskiriant prie A 6 lygio (įsigaliojus Naujiesiems nuostatams, nuo 2004 m. gegužės 1 d. –
A*10 lygis, vėliau, nuo 2006 m. gegužės 1 d., – AD 10 lygis). 2002 m. balandžio 1 d. jis išėjo iš Leidinių biuro, kad dirbtų
Komisijos Įmonių generalinio direktorato C 4 skyriuje. Nuo 2003 m. vasario 16 d. ieškovas paskirtas dirbti Eurostate.
2004 m. kovo 25 d. Leidinių biuras paskelbė pranešimą apie laisvas ginčijamas pareigas COM/A/057/04 (toliau – pranešimas apie
laisvas pareigas).
Pranešimo apie laisvas pareigas III antraštinėje dalyje „Paraiškos“ numatyta:
„<…>
A 4, A 5 arba A 6 lygio Europos Bendrijų institucijų tinkami būti paaukštinti pareigūnai, kurie mano, kad turi reikalaujamą
kvalifikaciją, gali teikti paraiškas dalyvauti konkurse į šias pareigas.
<…>“
Pranešimo apie laisvas pareigas IV antraštinėje dalyje „Atrankos procedūra“ numatyta, kad „paraiškas nagrinėja atrankos [komisija],
kuri <...> sudaro kandidatų, kurie bus kviečiami į pokalbį, [trumpąjį sąrašą]“.
2004 m. kovo 31 d. B paskirta pranešėja paskyrimo į ginčijamas pareigas procedūroje.
2004 m. balandžio 15 d. elektroniniu laišku ieškovas pateikė savo kandidatūrą į ginčijamas pareigas.
2004 m. birželio 7 d. pranešimu ieškovas buvo pakviestas į pokalbį; šis pokalbis, kuriame dalyvavo išankstinės atrankos komisijos
nariai, įvyko birželio 21 d. Išankstinės atrankos komisija buvo sudaryta iš Leidinių biuro direktoriaus C ir Leidinių biuro
skyriaus vadovų D ir E. Administracinį koordinavimą užtikrino E.
2004 m. birželio 25 d. išankstinės atrankos komisijos pranešime, be kita ko, nurodyta, kad nors visi kandidatai atitiko nuostatų
reikalavimus, tik septyni iš jų dalyvavo pokalbiuose su išankstinės atrankos komisija. Tame pačiame pranešime abėcėlės tvarka
nurodytos įvykus pokalbiams į trumpąjį sąrašą įtrauktos pavardės: A, F, G ir H. Trys iš šių kandidatų buvo A 5 lygio, vienas –
A 4 lygio.
2004 m. liepos 5 d. elektroniniu laišku ieškovas paklausė E apie atrankos procedūros eigą. 2004 m. liepos 6 d. elektroniniu
laišku E jam nurodė, kad jokia informacija negali būti suteikta, kol atrankos procedūra nėra pasibaigusi.
2004 m. liepos 13 d. trumpajame sąraše nurodyti keturi kandidatai dalyvavo pokalbyje su Leidinių biuro generaliniu direktoriumi,
veikiančiu kaip paskyrimų tarnyba (toliau – paskyrimų tarnyba), kuriam padėjo B. Pasibaigus šiems pokalbiams, tą pačią 2004 m.
liepos 13 d. Leidinių biuro generalinis direktorius pasirinko A.
2004 m. liepos 15 d. ataskaitoje „[Paskyrimų tarnybos ataskaita įvykus pokalbiams su išankstinės atrankos komisijos atrinktais
kandidatais]“, kurią pasirašė paskyrimų tarnyba ir B, nurodyta, kad A „yra kandidatas, kuris geriausiai užtikrins tinkamą
skyriaus veiklą“.
2004 m. rugsėjo 7 d. elektroniniu laišku ieškovas dar kartą pasiteiravo E apie atrankos procedūros eigą. Į šį laišką nebuvo
atsakyta. Ieškovas teigia paskutinį kartą vėl pateikęs prašymą 2004 m. lapkričio 18 d. elektroniniu laišku. Administracija
neatsakė į šį laišką.
2004 m. lapkričio 22 d. ieškovas kreipėsi į E telefonu. Šis jam pranešė, kad atrankos procedūra jau prieš kažkurį laiką baigta,
bet administracija apie tai nepranešė kandidatams, kurie nebuvo atrinkti.
2004 m. lapkričio 24 d. ieškovas gavo 2004 m. lapkričio 19 d. pranešimą, kuriame Leidinių biuras jį informavo, kad jo kandidatūra
nebuvo atrinkta.
2004 m. lapkričio 26 d. ieškovas pagal Nuostatų 90 straipsnio 2 dalį pateikė skundą, kuriame prašė, pirma, panaikinti paskyrimų
tarnybos sprendimą dėl A paskyrimo į ginčijamas pareigas ir panaikinti sprendimą atmesti jo kandidatūrą į šias pareigas, antra,
atlyginti žalą, kurią jis patyrė dėl neteisėto A paskyrimo ir dėl pavėluoto pranešimo apie sprendimą atmesti jo kandidatūrą.
2005 m. kovo 18 d. sprendimu paskyrimų tarnyba atmetė ieškovo skundą. Šis sprendimas buvo išsiųstas ieškovui 2005 m. kovo
22 d. laišku ir jis apie sprendimą sužinojo 2005 m. balandžio 23 d.
2005 m. kovo 14 d. invalidumo komitetas, kuris imasi veiksmų remdamasis Nuostatų 53 straipsniu, pripažino, kad ieškovas turi
visišką nuolatinį invalidumą, dėl kurio jis negali atlikti jo pareigybę atitinkančių pareigų, ir kad dėl šios priežasties
jis nušalintas nuo tarnybos Komisijoje. Invalidumo komitetas pažymėjo, kad galimas santykis tarp invalidumo ir ankstesnės
ieškovo profesinės veiklos turi būti aptartas komitete vėliau, kai bus gauti svarbūs įrodymai.
2005 m. kovo 31 d. paskyrimų tarnybos sprendimu, įsigaliojusiu tą pačią dieną, ieškovas buvo išleistas į pensiją ir jam buvo
suteikta teisė į invalidumo pašalpą, nustatytą pagal Nuostatų 78 straipsnio trečią pastraipą.
Remiantis Nuostatų 73 straipsniu, ieškovas 2005 m. spalio 26 d. pakviestas į sveikatos patikrą, paskirtą 2005 m. gruodžio
14 d.
2006 m. lapkričio 8 d. laišku Komisija informavo ieškovą, kad ji pripažįsta, jog, remiantis atlikta sveikatos patikra, jo
būklė pablogėjo ir kad dėl to gydymo išlaidos, tiesiogiai susijusios su būklės pablogėjimu, bus atlyginamos iki aptariamos
būklės pagerėjimo pagal Nuostatų 73 straipsnį. Taip pat pažymėta, kad pagal Bendrųjų pareigūnų draudimo nuo nelaimingų atsitikimų
ir profesinių ligų taisyklių 19 straipsnį ieškovas privalo informuoti administraciją apie sveikatos būklės pokyčius. Todėl
ieškovo buvo paprašyta, kad jį gydantis gydytojas užpildytų medicininę pažymą. Šiuo klausimu pažymėta, kad jei administracija
negaus užpildytos pažymos vėliausiai iki 2007 m. gegužės 8 d., ieškovas bus laikomas pasveikusiu.
2007 m. kovo 28 d. Komisija priminė ieškovui, kad pagal Nuostatų VIII priedo 15 straipsnį institucija gali reikalauti reguliaraus
buvusių pareigūnų, gaunančių invalidumo pašalpą ir dar nesulaukusių 63 metų amžiaus, medicininio tikrinimo. Todėl Komisija
paprašė, kad ieškovas jai pateiktų medicininę pažymą, kurioje būtų nurodyta, kokia jo sveikatos būklė, ir „pateikta išvada“
dėl to, ar būtina jį toliau laikyti turinčiu invalidumą.

Procesas Pirmosios instancijos teisme
2005 m. birželio 17 d. ieškovas, kuriam tada buvo 40 metų, kreipėsi į Europos Bendrijų pirmosios instancijos teismą su ieškiniu,
kuriuo prašė panaikinti paskyrimų tarnybos sprendimą dėl jo kandidatūros į ginčijamas pareigas atmetimo, taip pat panaikinti
sprendimą paskirti A į tas pačias pareigas. Ieškinys buvo užregistruotas numeriu T-225/05.
2005 m. spalio 3 d. Komisija, remdamasi Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 114 straipsnio 1 dalimi, atskiru
dokumentu pareiškė prieštaravimą dėl ieškinyje T-225/05 pateikto prašymo dėl panaikinimo ir prašymo atlyginti žalą priimtinumo.
2005 m. lapkričio 15 d. ieškovas pateikė savo pastabas dėl prieštaravimo dėl priimtinumo. 2005 m. gruodžio 8 d. nutartimi
Pirmosios instancijos teismas nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą įtraukė į bylos nagrinėjimą iš esmės.
2005 m. gruodžio 15 d. nutartimi Pirmosios instancijos teismas, taikydamas 2004 m. lapkričio 2 d. Tarybos sprendimo 2004/752/EB,
Euratomas, įsteigiančio Europos Sąjungos tarnautojų teismą (OL L 333, p. 7 ir klaidų ištaisymas OL L 103, 2007, p. 54), 3 straipsnio
3 dalį, perdavė bylą nagrinėti Tarnautojų teismui. Ieškinys Tarnautojų teismo kanceliarijoje įregistruotas numeriu F-44/05.
2007 m. rugsėjo 10 d. ieškovas, be kita ko, Tarnautojų teismo paprašė perduoti kompetentingoms teisėsaugos institucijoms bylos
dokumentų kopijas ir pateikti skundą prieš Komisiją dėl dokumentuose pateiktos neteisingos informacijos, susijusios su išankstinės
atrankos komisijos darbo pradžia. Be to, ieškovas paprašė, kad Tarnautojų teismas, priimdamas sprendimą dėl prašymo atlyginti
žalą, atsižvelgtų į Komisijos pareiškimų neteisingumą. Atsižvelgdamas į tai, ieškovas Tarnautojų teismo paprašė pasinaudoti
šiam teismui suteikta neribota kompetencija, kad iš Komisijos būtų priteista tinkama kompensacija už neturtinę žalą, kurią
jis tariamai patyrė dėl Komisijos suteiktos neteisingos informacijos.
2008 m. rugsėjo 25 d. Tarnautojų teismas (antroji kolegija) priėmė Sprendimą
Strack prieš Komisiją
, kurio rezoliucinės dalies 1 punkte kaip nepriimtiną atmetė prašymą panaikinti sprendimą paskirti A į ginčijamas pareigas,
2 punkte panaikino sprendimą atmesti ieškovo kandidatūrą į ginčijamas pareigas, 3 punkte nurodė Komisijai sumokėti ieškovui
2 000 eurų žalai atlyginti, 4 punkte atmetė likusią ieškinio dalį, 5 punkte nurodė ieškovui padengti pusę savo bylinėjimosi
išlaidų, 6 punkte nurodė Komisijai padengti savo bylinėjimosi išlaidas ir pusę ieškovo bylinėjimosi išlaidų.
Šiame sprendime Tarnautojų teismas nusprendė negalįs patenkinti ieškovo prašymo perduoti kompetentingoms teisėsaugos institucijoms
bylos dokumentų kopijas ir dėl to pateikti skundą, nes tai neįeina į jo kompetenciją (Sprendimo
Strack prieš Komisiją
49 punktas).
Kalbėdamas apie ieškinio dalyką, Tarnautojų teismas pažymėjo, kad ieškovo reikalavimai dėl panaikinimo turi būti suprantami
kaip reikalavimai, kuriais siekiama, pirma, panaikinti sprendimą paskirti A į ginčijamas pareigas, antra, panaikinti sprendimą
atmesti ieškovo kandidatūrą (Sprendimo
Strack prieš Komisiją
54 punktas).
Išnagrinėjęs reikalavimus dėl panaikinimo Tarnautojų teismas atmetė kaip nepriimtiną reikalavimą panaikinti sprendimą paskirti
A į ginčijamas pareigas (Sprendimo
Strack prieš Komisiją
80 punktas) ir iš dalies patenkino reikalavimą panaikinti sprendimą atmesti ieškovo kandidatūrą (Sprendimo
Strack prieš Komisiją
202 punktas).
Grįsdamas reikalavimo panaikinti sprendimą paskirti A į ginčijamas pareigas nepriimtinumą, Tarnautojų teismas nurodė, kad
ieškovas buvo išleistas į pensiją ir nuo 2005 m. kovo 31 d. įgijo teisę į invalidumo pašalpą, todėl, kai 2005 m. birželio
17 d. buvo pareikštas šis ieškinys, jis nebedirbo Komisijoje ir nebegalėjo tikėtis būti priimtas į ginčijamas pareigas. Žinoma,
išliko galimybė ieškovui grįžti į tarnybą Komisijoje, tačiau Tarnautojų teismas priminė, kad kai suinteresuotumas pareikšti
ieškinį, kuriuo remiasi ieškovas, yra susijęs su būsima teisine padėtimi, jis turi įrodyti, kad šiai padėčiai kylanti grėsmė
jau yra reali. Tačiau ieškovo grįžimas į tarnybą Komisijoje buvo tik galimas įvykis, ir buvo neaišku, ar jis įvyks. Šiomis
aplinkybėmis Tarnautojų teismas nusprendė, kad ieškovas turėjo įrodyti ypatingos aplinkybės, patvirtinančios, jog tebesama
asmeninio suinteresuotumo pareikšti ieškinį dėl sprendimo paskirti A į ginčijamas pareigas panaikinimo, egzistavimą, ir pripažinęs,
kad ieškovui nepavyko įrodyti tokios aplinkybės egzistavimo, padarė išvadą, kad ieškovas neturėjo suinteresuotumo prašyti
panaikinti sprendimą paskirti A į ginčijamas pareigas. Tačiau Tarnautojų teismas nusprendė, kad ieškovas, nors ir išleistas
į pensiją, išsaugojo suinteresuotumą prašyti pripažinti sprendimo atmesti jo kandidatūrą į ginčijamas pareigas neteisėtumą,
kad prireikus galėtų gauti žalos, kurios galėjo patirti dėl šio sprendimo, atlyginimą.
Nagrinėdamas bylą iš esmės Tarnautojų teismas patenkino reikalavimą panaikinti sprendimą atmesti ieškovo kandidatūrą į ginčijamas
pareigas remdamasis tuo, kad išankstinės atrankos komisijos sudėtis neatitiko 2004 m. balandžio 28 d. sprendimo 2 straipsnio
3 dalies. Iš tiesų, šiame sprendime numatyta, kad šioje komisijoje turi būti bent vienas narys iš kito generalinio direktorato
nei tas, kuriame yra laisvos pareigos. Tačiau visi išankstinės atrankos komisijos nariai ėjo pareigas Leidinių biure (Sprendimo
Strack prieš Komisiją
116 punktas), o šalys neginčijo, kad 2004 m. balandžio 28 d. sprendimas taikomas aptariamam biurui (Sprendimo
Strack prieš Komisiją
106 punktas). Be to, Tarnautojų teismas iš dalies patenkino ieškovo reikalavimą dėl žalos atlyginimo remdamasis tuo, kad
iš ieškovo buvo atimta teisė į jo kandidatūros nagrinėjimą teisėtomis sąlygomis, ir nurodė Komisijai sumokėti ieškovui 2 000 eurų
už jo patirtą neturtinę žalą (Sprendimo
Strack prieš Komisiją
220 punktas).

Apeliacinis procesas
2008 m. gruodžio 3 d. Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai Komisija pateikė pagrindinį apeliacinį skundą dėl Sprendimo
Strack prieš Komisiją
; šis skundas įregistruotas numeriu T-526/08 P
.
Komisijos nuomone, Tarnautojų teismas, pirma, padarė teisės klaidą pripažindamas, kad ieškovas turi suinteresuotumą pareikšti
ieškinį dėl sprendimo atmesti jo kandidatūrą panaikinimo, antra, padarė teisės klaidą darydamas išvadą, kad egzistavo ieškovo
nurodyta neturtinė žala, remdamasis vien tik tvirtinimu, kad iš ieškovo buvo atimta teisė į jo kandidatūros nagrinėjimą teisėtomis
sąlygomis, ir, trečia, teismo sprendime trūksta motyvų, nes nenurodytos priežastys, dėl kurių ieškovo neturtiniai interesai
buvo pažeisti.
2009 m. vasario 10 d. ieškovas pateikė atsiliepimą į apeliacinį skundą, kuriame jis taip pat pateikė priešpriešinį apeliacinį
skundą dėl skundžiamo sprendimo. Ieškovo teigimu, Tarnautojų teismas padarė teisės klaidą nepripažindamas jo suinteresuotumo
pareikšti ieškinį dėl sprendimo paskirti A panaikinimo, sprendime trūksta motyvų, nes išvada, pagal kurią teismas nekompetentingas
nagrinėti prašymą perduoti kompetentingoms teisėsaugos institucijoms bylos dokumentų kopijas ir pateikti skundą prieš Komisiją
dėl byloje pateiktos neteisingos informacijos, nebuvo motyvuota, ir priimdamas tokį sprendimą jis padarė teisės klaidą. Ieškovas
taip pat kaltino Tarnautojų teismą, kad jis neatsižvelgė į neturtinę žalą, kuri jam buvo padaryta dėl tam tikrų atrankos procedūros
pažeidimų, kuriuos jis nurodė pradiniame ieškinyje, dėl kurio buvo priimtas Sprendimas
Strack prieš Komisiją
. Be to, rašytiniuose dokumentuose ieškovas pateikė prašymą, kad Pirmosios instancijos teismas perduotų kompetentingoms teisėsaugos
institucijoms bylos dokumentų kopijas ir pateiktų skundą prieš Komisiją dėl byloje esančios neteisingos informacijos.
Sprendime grąžinti bylą Europos Sąjungos Bendrasis Teismas, pirma, patenkino pagrindinį Komisijos apeliacinį skundą remdamasis
tuo, kad Tarnautojų teismas padarė tris teisės klaidas: pirmąją – ieškovo suinteresuotumą pareikšti ieškinį dėl sprendimo
atmesti jo kandidatūrą panaikinimo įvertino atskirai nuo suinteresuotumo pareikšti ieškinį dėl sprendimo paskirti A panaikinimo
(sprendimo grąžinti bylą 46 punktas); antrąją – prašymo panaikinti sprendimą atmesti kandidatūrą priimtinumą pagrindė klaidingu
ieškovo suinteresuotumo pareikšti ieškinį įvertinimu (sprendimo grąžinti bylą 51 punktas); trečiąją – aiškindamas ir taikydamas
normas dėl Sąjungos deliktinės atsakomybės atsiradimo, nes jis patenkino ieškovo reikalavimus dėl žalos atlyginimo konkrečiai
nenustatęs, kaip to reikalaujama pagal teisės aktus, ar nurodomas neturtinės žalos klausimas yra atskiriamas nuo neteisėtumo,
pagrindžiančio sprendimo atmesti jo kandidatūrą panaikinimą, klausimo, todėl ji negali būti visiškai atlyginta minėtu panaikinimu
(sprendimo grąžinti bylą 59 punktas).
Antra, Europos Sąjungos Bendrasis Teismas iš dalies patenkino ieškovo priepriešinį apeliacinį skundą. Iš tiesų, jis nusprendė,
kad Tarnautojų teismas padarė teisės klaidą atmesdamas kaip nepriimtiną ieškinyje pateiktą reikalavimą panaikinti sprendimą
paskirti A, remdamasis motyvais, iš kurių negalėjo būti nustatyta, kad ieškovas neturėjo suinteresuotumo pareikšti ieškinį
dėl tokio panaikinimo (sprendimo grąžinti bylą 75 ir paskesni punktai).
Europos Sąjungos Bendrasis Teismas atmetė likusią priešpriešinio apeliacinio skundo dalį. Konkrečiai kalbant, jis nurodė,
kad Tarnautojų teismas teisingai nusprendė, jog yra nekompetentingas priimti sprendimą dėl jo nagrinėjamos bylos šalies prašymo,
kuriuo iš esmės siekiama, pirma, kad jis pripažintų, jog kitos šalies toje pačioje byloje elgesys per procesą gali būti kvalifikuotas
kaip baudžiamoji veika, antra, kad jis nuspręstų, jog apie minėtą elgesį turi būti pranešta kompetentingoms baudžiamosioms
institucijoms, ir, trečia, kad jis minėtoms institucijoms pateiktų skundą. Vis dėlto Europos Sąjungos Bendrasis Teismas patikslino,
kad ši išvada nepaneigia ieškovo galimybės prašyti, kad Tarnautojų teismas, veikdamas pagal įgaliojimus, kurie jam suteikti
Tarnautojų teismo procedūros reglamento 30 straipsnio 4 dalyje, panaikintų imunitetą, kurį turi byloje dalyvavusių šalių atstovai
dėl jų su byla arba jos šalimis susijusių išsakytų pareiškimų ir pateiktų raštų, kad dėl šių pareiškimų ir raštų būtų galima
kreiptis į kompetentingas teisėsaugos institucijas (sprendimo grąžinti bylą 82 punktas).
Europos Sąjungos Bendrasis Teismas atmetė kaip nepriimtiną ieškovo prašymą, kad Europos Sąjungos Bendrasis Teismas perduotų
kompetentingoms teisėsaugos institucijoms bylos dokumentų kopijas ir pateiktų skundą prieš Komisiją, remdamasis tuo, kad normose,
reglamentuojančiose Tarnautojų teismo sprendimų apskundimo apeliacine tvarka procesą, nenumatyta teisinė galimybė proceso
pirmojoje instancijoje šaliai pateikti prašymą, kuriuo iš esmės siekiama, kad teismas pripažintų, jog kitos šalies elgesys
per procesą pirmojoje instancijoje gali būti kvalifikuotas kaip baudžiamoji veika, ir kad jis nuspręstų apie šį elgesį pranešti
kompetentingoms baudžiamosioms institucijoms (sprendimo grąžinti bylą 124 punktas).
Galiausiai, pirma, Europos Sąjungos Bendrasis Teismas panaikino Sprendimo
Strack prieš Komisiją
rezoliucinės dalies 1, 2, 3, 5 ir 6 punktus (sprendimo grąžinti bylą 127 punktas) ir atmetė likusį priešpriešinį apeliacinį
skundą. Antra, Europos Sąjungos Bendrasis Teismas nusprendė, kad jis negali priimti sprendimo nei dėl prašymų panaikinti sprendimą
paskirti A ir panaikinti sprendimą atmesti ieškovo kandidatūrą, nes nebuvo išnagrinėtas klausimas, ar A suinteresuotumas yra
kliūtis, kad toks sprendimas dėl panaikinimo būtų priimtas, nei dėl prašymo atlyginti 2 000 eurų žalą, nes Tarnautojų teismas
neišnagrinėjo, ar ieškovo patirta neturtinė žala atskiriama nuo neteisėtumo, kurį teismas pripažino. Todėl Europos Sąjungos
Bendrasis Teismas grąžino bylą Tarnautojų teismui, kad šis priimtų sprendimą dėl reikalavimų panaikinti sprendimą paskirti
A į ginčijamas pareigas ir sprendimą atmesti ieškovo kandidatūrą į aptariamas pareigas, taip pat dėl reikalavimo atlyginti
2 000 eurų žalą (sprendimo grąžinti bylą 128 punktas). Paskiausiai, Europos Sąjungos Bendrasis Teismas atidėjo bylinėjimosi
išlaidų apeliacinėje instancijoje klausimo nagrinėjimą.
2010 m. gruodžio 15 d. laiškais Tarnautojų teismo kanceliarija pagal Procedūros reglamento 114 straipsnio 1 dalį pranešė ieškovui
ir Komisijai, kad, skaičiuojant nuo Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimo įteikimo dienos, per dviejų mėnesių terminą,
kuris dėl nuotolio pratęstas dar dešimt dienų, jie turi pateikti savo rašytines pastabas.
Ši byla paskirta antrajai kolegijai, kurią sudarė pirmininkas H. Tagaras ir teisėjai I. Boruta bei S. Van Raepenbusch. Pasibaigus
kolegijos pirmininko įgaliojimams ir 2011 m. spalio 10 d. reorganizavus Tarnautojų teismo kolegijas, šios kolegijos sudėtis
buvo pakeista.
Ieškovas ir Komisija atitinkamai 2011 m. vasario 21 d. ir 2011 m. balandžio 12 d. pateikė rašytines pastabas.
Rašytinėse pastabose dėl sprendimo grąžinti bylą ieškovas, be šių pastabų, pateikė kelis prašymus, kad, pirma, Tarnautojų
teismas sustabdytų procesą, kol bus priimta nauja nuostata, pakeičianti Procedūros reglamento 113 straipsnio 2 dalį, antra,
panaikintų imunitetą, kurį turi Komisijos atstovai dėl per bylą, kurioje buvo priimtas Sprendimas
Strack prieš Komisiją
, išsakytų pareiškimų ir pateiktų raštų, trečia, Tarnautojų teismo pirmininkas nušalintų teisėją S. Van Raepenbusch ir, ketvirta,
Tarnautojų teismas jam priteistų žalos atlyginimą už pernelyg ilgą bylos nagrinėjimą, o jei Tarnautojų teismas nuspręs, kad
šis prašymas atlyginti žalą negali būti tiesiogiai išnagrinėtas šiame procese, bet turi būti savarankiško ieškinio dalykas –
kad jis būtų perduotas kompetentingam teismui.
Iš šių prašymų prašymas, kad Tarnautojų teismas sustabdytų procesą, kol bus priimta nauja nuostata, pakeičianti Procedūros
reglamento 113 straipsnio 2 dalį, ir prašymas, kad Tarnautojų teismo pirmininkas nušalintų teisėją S. Van Raepenbusch, atmesti
atitinkamai 2011 m. gruodžio 8 d. antrosios kolegijos pirmininko nutartimi ir 2011 m. rugsėjo 29 d. Tarnautojų teismo pirmininko
nutartimi.

Dėl teisės
Pirmiausia reikia nustatyti šios bylos dalyką.
Iš pradžių reikia pažymėti, kad, kalbant apie ieškovo pateiktus prašymus, dar nebuvo nagrinėti prašymai, kad Tarnautojų teismas
panaikintų imunitetą, kurį turi Komisijos atstovai dėl per bylą, kurioje buvo priimtas Sprendimas
Strack prieš Komisiją
, išsakytų pareiškimų ir pateiktų raštų, ir kad Tarnautojų teismas ieškovui priteistų žalos atlyginimą už pernelyg ilgą bylos
nagrinėjimą.
Be to, reikia priminti: kadangi Europos Sąjungos Bendrasis Teismas panaikino Sprendimo
Strack prieš Komisiją
rezoliucinės dalies dalį ir perdavė bylą iš naujo nagrinėti Tarnautojų teismui, pagal Procedūros reglamento 113 straipsnį
sprendimu dėl bylos grąžinimo jam perduoti nagrinėti reikalavimai ir pagrindai, kuriuos ieškovas nurodė byloje F-44/05,
Strack prieš Komisiją
, išskyrus rezoliucinės dalies punktus, kurių Europos Sąjungos Bendrasis Teismas nepanaikino, taip pat argumentus, kuriais
neišvengiamai grindžiami minėti punktai, nes jie jau yra įgiję
res judicata
galią.
Siekiant nustatyti, kokie tiksliai yra reikalavimai ir pagrindai, dėl kurių Tarnautojų teismas turi priimti sprendimą, reikia
priminti, kad byloje
Strack prieš Komisiją
ieškovas Tarnautojų teismo prašė:
–        atsižvelgti į ieškovo pagal Nuostatų 91 straipsnį pareikštą ieškinį,
–        pripažinti ieškinį priimtinu ir pagrįstu,
–        panaikinti 2005 m. kovo 22 d. paskyrimų tarnybos sprendimą atmesti jo skundą,
–        panaikinti 2004 m. lapkričio 19 d. Komisijos sprendimą atmesti jo kandidatūrą,
–        pripažinti negaliojančiu konkursą COM/A/057/04,
–        priteisti ieškovui iš Komisijos 5 000 eurų neturtinės žalos, kurią ieškovas patyrė dėl pažeidžiant teisės aktus vykdyto konkurso
ir pavėluoto sprendimo atmesti jo kandidatūrą, atlyginimą,
–        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Tačiau remiantis minėtu Sprendimu
Strack prieš Komisiją
reikia daryti netiesioginę išvadą, kad reikalavimas, kuriuo prašoma, kad Tarnautojų teismas atsižvelgtų į pagal Nuostatų 91 straipsnį
pareikštą ieškinį, ir reikalavimas, kuriuo prašoma, kad Tarnautojų teismas pripažintų ieškinį priimtinu ir pagrįstu, Tarnautojų
teismo pripažinti tik formaliais pareiškimais, dėl kurių nereikia priimti sprendimo, nes aptariamame sprendime neišdėstyta
nuomonė dėl šių reikalavimų. Sprendime grąžinti bylą ši išvada nepaneigta.
Be to, Sprendime
Strack prieš Komisiją
Tarnautojų teismas nusprendė, kad visi ieškinyje pateikti reikalavimai dėl panaikinimo turi būti laikomi reikalavimais, kurių
dalykas, pirma, sprendimo paskirti A, antra, sprendimo atmesti ieškovo kandidatūrą panaikinimas (Sprendimo
Strack prieš Komisiją
54 punktas). Tokio ieškinio dalyko apibūdinimo nepaneigė Europos Sąjungos Bendrasis Teismas sprendime grąžinti bylą. Vis dėlto,
Europos Sąjungos Bendrajam Teismui sprendime grąžinti bylą panaikinus Sprendimo
Strack prieš Komisiją
rezoliucinės dalies 1, 2, 3, 5 ir 6 punktus, Tarnautojų teismas turi dar kartą išdėstyti nuomonę dėl reikalavimų dėl panaikinimo
ir reikalavimų atlyginti žalą.
Kalbant konkrečiau, iš sprendimo grąžinti bylą 46 punkto matyti, kad Tarnautojų teismas turi iš naujo išnagrinėti reikalavimų
dėl panaikinimo priimtinumą, šį kartą visais aspektais ir bendrai įvertindamas ieškovo suinteresuotumą, kad būtų panaikintas
sprendimas paskirti A, ir jo suinteresuotumą, kad būtų panaikintas sprendimas atmesti jo kandidatūrą.
Šiuo klausimu Europos Sąjungos Bendrasis Teismas sprendimo grąžinti bylą 47–51 punktuose pažymėjo, kad ieškovo suinteresuotumas
pareikšti ieškinį dėl panaikinimo negali būti pripažįstamas remiantis tuo, kad jis yra suinteresuotas, kad būtų pripažintas
sprendimo neteisėtumas, dėl to, kad vėliau būtų atlyginta žala, kuri jam sprendimu galėjo būti padaryta. Be to, Europos Sąjungos
Bendrasis Teismas sprendimo grąžinti bylą 73–75 punktuose nusprendė, kad ieškovo suinteresuotumas pareikšti ieškinį negali
būti paneigtas vien dėl to, kad jis buvo išleistas į pensiją darbdavio iniciatyva dėl visiško nuolatinio invalidumo, kurį
pagal Nuostatų 53 ir 78 straipsnius pripažino invalidumo komitetas, nes ši padėtis gali pasikeisti.
Kalbant apie pagrindų dėl panaikinimo pagrįstumą, iš sprendimo grąžinti bylą nematyti, kad Tarnautojų teismas padarė teisės
klaidą patenkindamas pirmąjį pagrindą ir atmesdamas kitus. Atvirkščiai, sprendime grąžinti bylą pažymėta, kad klausimą, ar
į ginčijamas pareigas paskirto A suinteresuotumas yra kliūtis panaikinti sprendimą dėl paskyrimo ir sprendimą atmesti kandidatūrą,
turi išnagrinėti Tarnautojų teismas (sprendimo grąžinti bylą 128 punktas).
Kalbant apie reikalavimus dėl žalos atlygimo, kiek jie susiję su kitais pagrindais dėl žalos atlyginimo nei išankstinės atrankos
komisijos sudėties neteisėtumas, reikia pažymėti, kad Sprendimo
Strack prieš Komisiją
211 ir paskesniuose punktuose Tarnautojų teismas juos visus atmetė. Sprendime grąžinti bylą Europos Sąjungos Bendrasis Teismas
patvirtino, kad šie reikalavimai dėl žalos atlyginimo nepagrįsti. Kadangi taip Sprendime
Strack prieš Komisiją
priimtas sprendimas įgijo
res judicata
galią, jis negali būti paneigtas nagrinėjant grąžintą bylą šiame procese.
Reikalavimus dėl žalos atlyginimo, kiek jie susiję su neturtine žala, kurią ieškovas patyrė dėl to, kad išankstinės atrankos
komisijos sudėtis buvo neteisėta, Europos Sąjungos Bendrasis Teismas grąžino nagrinėti Tarnautojų teismui, kad šis nustatytų,
ar nurodomas neturtinės žalos klausimas atskiriamas nuo neteisėtumo, pagrindžiančio šiuos panaikinimus, klausimo ir ar ši
žala gali būti visiškai atlyginta minėtais panaikinimais (sprendimo grąžinti bylą 59 ir 128 punktai).
Vadinasi, nagrinėjant šią bylą reikia priimti sprendimą dėl:
–        ieškovo prašymo, kad Tarnautojų teismas panaikintų imunitetą, kurį turi Komisijos atstovai dėl jų nagrinėjant bylą, kurioje
buvo priimtas Sprendimas
Strack prieš Komisiją
, išsakytų pareiškimų ir pateiktų raštų,
–        prašymo, kad Tarnautojų teismas ieškovui priteistų žalos atlyginimą už pernelyg ilgą bylos nagrinėjimą,
–        reikalavimų panaikinti sprendimą paskirti A ir atmesti ieškovo kandidatūrą, kiek tai susiję su klausimu, ar jie priimtini
ir, jei taip, ar A interesai yra kliūtis šiems sprendimams panaikinti,
–        reikalavimo atlyginti žalą, kiek jis susijęs su neturtine žala, kurią patyrė ieškovas dėl išankstinės atrankos komisijos sudėties
neteisėtumo.

Dėl prašymo panaikinti Komisijos atstovų imunitetą dėl jų nagrinėjant bylą išsakytų pareiškimų ir pateiktų raštų
Procese, kuris baigėsi Sprendimu
Strack prieš Komisiją
, ieškovas nurodė, kad Komisijos atstovų nagrinėjant bylą teismui pateikti du dokumentai prieštarauja tų pačių atstovų atsiliepime
į ieškinį nurodytam tvirtinimui, pagal kurį išankstinės atrankos komisija pradėjo savo darbus iki 2004 m. gegužės 1 d., todėl
naujas teisinis reglamentavimas, susijęs su atrankos komisijomis, netaikomas. Išreiškęs abejonių dėl to, ar Komisijos atstovai
nėra kalti dėl bandymo sukčiauti per teismo procesą, ieškovas, remdamasis Procedūros reglamento 30 straipsnio 4 dalimi, savo
rašytinėse pastabose paprašė Tarnautojų teismo panaikinti imunitetą, kurį turi atitinkami Komisijos atstovai. Ieškovo nuomone,
atitinkamų Komisijos atstovų imuniteto panaikinimas netrukdo nagrinėti bylos, nes proceso šioje grąžintoje byloje po dalinio
panaikinimo stadija būtų tokia, kai šalys jau yra pateikusios savo argumentus.
Tarnautojų teismui pateikus klausimus, kiekvienas atitinkamas Komisijos atstovas 2012 m. kovo 6 d. laiškuose pateikė pastabas
dėl ieškovo prašymo panaikinti imunitetą. Paskui ieškovas ir Komisija išdėstė savo nuomonę dėl minėtų pastabų atitinkamai
2012 m. balandžio 16 d. ir 2012 m. kovo 26 d. laiškuose.
Šiuo klausimu pirmiausia primintina, kad pagal Tarnautojų teismo procedūros reglamento 30 straipsnio 1 dalį „[š]alims atstovaujantiems
asmenims, dalyvaujantiems Tarnautojų teismo arba teisminės institucijos, kuriai Teismas nusiuntė pavedimą, nagrinėjamoje byloje,
suteikiamas imunitetas dėl visų su byla ar jos šalimis susijusių jų kalbų ir surašytų dokumentų“. To paties straipsnio 3 ir
4 dalyse numatyta, kad šis imunitetas suteikiamas „tik bylos nagrinėjimo tikslais“ ir kad Tarnautojų teismas gali panaikinti
imunitetą, jei tai „netrukdo nagrinėti bylą“.
Pabrėžtina, kad šios nuostatos turi būti aiškinamos atsižvelgiant į Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnio
penktą pastraipą, kuri yra jų teisinis pagrindas ir kurioje numatyta, kad „<...> atstovai, patarėjai ir advokatai, dalyvaujantys
bylas nagrinėjant Teisme, naudojasi būtinomis teisėmis ir imunitetais, įgalinančiais juos nepriklausomai vykdyti savo pareigas,
laikantis procedūros reglamente nustatytų sąlygų“.
Aiškinant šią nuostatą taip pat būtina atsižvelgti į tai, kad šalių atstovų imunitetas atspindi advokatų saviraiškos laisvę,
įtvirtintą Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 11 straipsnyje ir 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Europos
žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos (toliau – EŽTK) 10 straipsnyje. Šiuo klausimu Europos Žmogaus Teisių
Teismas, be kita ko, dėl gynybos advokatų baudžiamajame procese saviraiškos laisvės konstatavo, kad „dėl specialaus statuso
advokatai užima centrinę padėtį vykdant teisingumą kaip visuomenės ir teismų tarpininkai, o tai paaiškina advokatūros nariams
bendrai taikomas elgesio taisykles[. EŽTK] 10 straipsnis saugo ne tik išsakytų minčių ir informacijos turinį, bet ir jų išraiškos
būdą. Teisme advokato turima saviraiškos laisvė nėra neribota ir kai kurie interesai, kaip antai teisminės valdžios autoritetas,
yra pakankamai svarbūs, kad būtų pateisinti šios teisės apribojimai. Tačiau <...> demokratinėje visuomenėje gynybos advokato
<...> saviraiškos laisvės apribojimas gali būti reikalingas tik išimtiniais atvejais.“ (2005 m. gruodžio 15 d. EŽTT sprendimo
Kyprianou prieš Kiprą
173 ir 174 punktai)
Nors tiesa, kad Tarnautojų teismo nagrinėjama byla nėra baudžiamoji, vis dėlto pagal EŽTK 10 straipsnį, kaip jį aiškina Europos
Žmogaus Teisių Teismas, bendrai saugoma advokatų saviraiškos laisvė ir taip prisidedama prie teisės į teisingą bylos nagrinėjimą
įgyvendinimo praktikoje. Antai Europos Žmogaus Teisių Teismas minėto Sprendimo
Kyprianou prieš Kiprą
175 punkte pripažino, jog „tam, kad pasitikėtų teisingumo vykdymu, visuomenė turi pasitikėti advokatų gebėjimu veiksmingai
atstovauti teisės subjektams. Tai reiškia, kad „atgrasomasis poveikis“ [, kuris gali atsirasti pritaikant advokatui sankciją,]
yra svarbus veiksnys, į kurį turi būti atsižvelgta, tinkamo teisingumo vykdymo srityje nustatant teisingą pusiausvyrą tarp
teismų ir advokatų.“
Galiausiai, aiškinant Procedūros reglamento 30 straipsnį turi būti atsižvelgta į Chartijos 47 straipsnio 1 ir 2 dalis, kuriomis
siekiama užtikrinti pagrindinę teisę į veiksmingą gynybą teisme, įskaitant galimybę gauti teisinę pagalbą, būti ginamam ir
atstovaujamam (dėl teisės gauti teisinę pagalbą žr. 2010 m. gruodžio 22 d. Teisingumo Teismo sprendimo
DEB Deutsche Energiehandels- und Beratungsgesellschaft mbH
, C-279/09, 45 ir 46 punktus).
Prašymą panaikinti atitinkamų Komisijos atstovų byloje, kurioje priimtas Sprendimas
Strack prieš Komisiją
, turimą imunitetą reikia nagrinėti atsižvelgiant į nurodytus svarstymus
.
Vis dėlto, prieš pradedant nagrinėti ieškovo pateikto prašymo pagrįstumą, reikia išnagrinėti jo priimtinumą. Nors tiesa, kad
Europos Sąjungos Bendrasis Teismas sprendimo grąžinti bylą 82 punkte nurodė, jog kiekviena šalis turi galimybę pateikti Tarnautojų
teismui tokį prašymą panaikinti imunitetą, kad vėliau galėtų kreiptis į kompetentingas baudžiamąsias institucijas, pažymėtina,
kad pirmojoje instancijoje ieškovas neprašė panaikinti Komisijos atstovų imuniteto, todėl Europos Sąjungos Bendrasis Teismas
sprendime grąžinti bylą negalėjo priimti sprendimo dėl Tarnautojų teismo procedūros reglamento 30 straipsnio taikymo srities.
Be to, apeliacinis teismas negalėjo išnagrinėti jokio Tarnautojų teismo sprendimo šiuo klausimu. Todėl reikia pripažinti,
kad sprendimas grąžinti bylą yra paprasčiausias
obiter dictum
, pateiktas kaip atsakymas į ieškovo argumentą, pagal kurį pripažinimas, kad Tarnautojų teismas nekompetentingas nuspręsti,
jog šalies elgesys gali būti kvalifikuotas kaip baudžiamoji veika, reikštų teisingumo nevykdymą.
Atvirkščiai, reikia pripažinti, kad Procedūros reglamento 30 straipsnyje aiškiai nenurodyta, kad prašymą panaikinti imunitetą
gali pateikti viena iš šalių. Taigi, atsižvelgdamas į tai, kad Procedūros reglamento 30 straipsnyje numatytu imunitetu siekiama
apsaugoti šalių atstovus nuo galimo persekiojimo, ir atsižvelgdamas į šios nuostatos anksčiau įvardintą
ratio legis
, Tarnautojų teismas mano, kad jis privalo priimti sprendimą dėl prašymo panaikinti imunitetą, tik jeigu jį pateikė teismas
arba kompetentinga nacionalinė institucija. Kadangi šiuo atveju taip nėra, Tarnautojų teismas mano, kad jis negali patenkinti
šalies pateikto prašymo panaikinti imunitetą, nes toks prašymas nepatenka į Tarnautojų teismo kompetenciją.
Tai reiškia, kad nagrinėjamu atveju ieškovo pateiktas prašymas panaikinti imunitetą turi būti atmestas kaip nepriimtinas.

Dėl prašymo atlyginti žalą už pernelyg ilgą bylos nagrinėjimą
Rašytinėse pastabose, kurias ieškovas pateikė šiame procese dėl grąžintos bylos, pateiktas prašymas atlyginti žalą už pernelyg
ilgą bylos nagrinėjimą buvo išnagrinėtas atskiroje nutartyje (2011 m. gruodžio 7 d. Tarnautojų teismo nutartis
Strack prieš Komisiją
, F-44/05 RENV). Šioje nutartyje Tarnautojų teismas pripažino, kad grįsdamas savo prašymą ieškovas rėmėsi trijų skirtingų
procedūrų, t. y. administracinės procedūros, kurios tikslas – paskyrimas į laisvas ginčijamas pareigas, ikiteisminės procedūros
ir teismo proceso, trukme.
Manydamas, kad neturi kompetencijos priimti sprendimo dėl prašymo atlyginti žalą, grindžiamą pernelyg ilgu bylos nagrinėjimu
teisme, nes tokia nurodoma žala kildinama ne iš darbo santykių tarp ieškovo ir Komisijos, bet iš pavėluoto sprendimo, už kurį
tariamai atsakingi Sąjungos teismai, Tarnautojų teismas 2011 m. gruodžio 7 d. Nutartimi
Strack prieš Komisiją
, F-44/05 RENV, ieškovo pateiktą prašymą atlyginti žalą, kiek jis susijęs su pernelyg ilgu bylos nagrinėjimu teisme, perdavė
Europos Sąjungos Bendrajam Teismui. Šis prašymas atlyginti žalą Europos Sąjungos Bendrojo Teismo kanceliarijoje įregistruotas
numeriu T-670/11.
2012 m. sausio 12 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktu laišku ieškovas paprašė, kad jo prašymas atlyginti
žalą už pernelyg ilgą bylos nagrinėjimą teisme būtų laikomas netekusiu dalyko ir kad byla T-670/11 būtų išbraukta iš Europos
Sąjungos Bendrojo Teismo registro.
2012 m. vasario 16 d. ieškovas pateikė apeliacinį skundą dėl 2011 m. gruodžio 7 d. Nutarties
Strack prieš Komisiją
, F-44/05 RENV, perduoti Europos Sąjungos Bendrajam Teismui prašymą atlyginti žalą už pernelyg ilgą bylos nagrinėjimą teisme.
Šis apeliacinis skundas Europos Sąjungos Bendrojo Teismo kanceliarijoje įregistruotas numeriu T-65/12 P.
Europos Sąjungos Bendrojo Teismo pirmininko 2012 m. sausio 26 d. nutartimi byla T-670/11 buvo išbraukta iš Europos Sąjungos
Bendrojo Teismo registro.
2012 m. birželio 12 d. Nutartimi
Strack prieš Komisiją
(T-65/12 P) Europos Sąjungos Bendrasis Teismas atmetė ieškovo pateiktą apeliacinį skundą dėl 2011 m. gruodžio 7 d. Nutarties
Strack prieš Komisiją
, F-44/05 RENV, perduoti Europos Sąjungos Bendrajam Teismui prašymą atlyginti žalą už pernelyg ilgą bylos nagrinėjimą teisme,
remdamasis tuo, kad skundžiama nutartis nėra aktas, dėl kurio galima pateikti apeliacinį skundą.
Kalbant apie prašymą atlyginti žalą, kiek jis susijęs su pernelyg ilga administracine procedūra, kurios tikslas paskyrimas
į laisvas pareigas, ir administracine ikiteismine procedūra, pažymėtina, kad grįsdamas jį ieškovas kaltina Komisiją, kad ši
tyčia vilkino šias procedūras, taikydama akivaizdžiai netinkamą paskyrimo į pareigas procedūrą, tiesiogiai nepranešdama apie
šios procedūros rezultatus ir nesiimdama būtinų taisomųjų priemonių ikiteisminėje procedūroje, kurios terminą ji praktiškai
išnaudojo.
Šiuo klausimu, kalbant apie administracinę procedūrą
stricto sensu
, primintina, kad pagal gero administravimo principą paskyrimų tarnyba turi laikytis protingų terminų bet kurioje administracinėje
procedūroje (šiuo klausimu žr. 2006 m. balandžio 11 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Angeletti prieš Komisiją
, T-394/03, 163 punktą).
Nagrinėjamu atveju pažymėtina, kad administracinė procedūra, kurios tikslas paskirti į laisvas ginčijamas pareigas, pradėta
2004 m. kovo 24 d. paskelbus pranešimą apie šias laisvas pareigas ir baigta ieškovu atveju 2004 m. lapkričio 19 d., kai jam
buvo pranešta, kad jo kandidatūra nebuvo atrinkta. Todėl konstatuotina, kad administracinė procedūra truko apie aštuonis mėnesius.
Tokia trukmė negali būti laikoma neprotinga, turint omenyje, be kita ko, kad paraiškos eiti ginčijamas pareigas galėjo būti
pateiktos iki 2004 m. balandžio 15 d. ir kad atrankos procedūrą sudarė keturi etapai, t. y., pirma, išankstinės atrankos komisijos
atliekamas paraiškų nagrinėjimas siekiant sudaryti trumpąjį sąrašą, antra, paskyrimų tarnybos pokalbis su kiekvienu į trumpąjį
sąrašą įtrauktu kandidatu arba su bet kuriuo kandidatu, su kuriuo paskyrimų tarnyba pageidauja pasikalbėti, trečia, kreipimasis
į paskyrimų patariamąjį komitetą dėl nuomonės ir, ketvirta, paskyrimų tarnybos paskyrimo į pareigas akto priėmimas.
Ikiteisminė procedūra truko tris mėnesius ir trisdešimt dienų, o tai taip pat nėra pernelyg ilga trukmė. Bet kuriuo atveju
ikiteisminė procedūra iš principo negali būti pernelyg ilga, nes dėl įvairių terminų, numatytų Nuostatų 90 ir 91 straipsniuose,
ji negali viršyti keturiolikos mėnesių ir dešimties dienų, kai ji pradėta pateikus prašymą, ir dešimties mėnesių ir dešimties
dienų, kai ji pradėta pateikus skundą, kaip nagrinėjamu atveju.
Todėl reikia atmesti prašymą atlyginti žalą, kiek jis grindžiamas pernelyg ilga administracinės procedūros, kurios tikslas
paskirti į laisvas ginčijamas pareigas, ir ikiteisminės procedūros trukme.

Dėl prašymų panaikinti sprendimą paskirti A ir sprendimą atmesti ieškovo kandidatūrą
Dėl prašymų panaikinti priimtinumo
–       Šalių argumentai
Atsiliepime į ieškinį byloje F-44/05, kuriame yra nuoroda į argumentus, išdėstytus atskiru dokumentu pateiktame prieštaravime
dėl priimtinumo, Komisija teigia, kad ieškovas nėra suinteresuotas pareikšti ieškinį, nes jis negali turėti jokios naudos
dėl skundžiamų sprendimų panaikinimo. Iš tiesų, kadangi pagal Nuostatų 53 ir 78 straipsnius ieškovas buvo išleistas į pensiją
darbdavio iniciatyva dėl visišku pripažinto nuolatinio invalidumo anksčiau, nei pareiškė ieškinį, jis negali tikėtis būti
priimtas į ginčijamas pareigas.
Šiame procese dėl bylos grąžinimo pateiktose rašytinėse pastabose Komisija teigia, kad sprendime grąžinti byla patvirtinta,
jog prašymai panaikinti sprendimą paskirti A ir sprendimą atmesti ieškovo kandidatūrą yra nepriimtini, nes ieškovas negali
turėti naudos dėl minėtų sprendimų panaikinimo.
Viena vertus, Komisija nurodo, jog tam, kad priimtų sprendimą, jog pareigūnas, kaip antai ieškovas, kurį invalidumo komitetas
pripažino turinčiu visišką nuolatinį invalidumą ir kuris išleistas į pensiją darbdavio iniciatyva pagal nuostatų 53 ir 78 straipsnius,
išsaugo suinteresuotumą pareikšti ieškinį, Europos Sąjungos Bendrasis Teismas pasirėmė 2008 m. gruodžio 22 d. Teisingumo Teismo
sprendimu
Gordon prieš Komisiją
(C-198/07 P). Tačiau šiame sprendime Teisingumo Teismas pažymėjo, kad taip nėra tuo atveju, kai turinčio invalidumą pareigūno
grįžimo į darbą galimybė yra ne reali, bet hipotetinė. Komisija, manydama, kad nagrinėjamu atveju negalima teigti, jog ieškovas
artimiausiu metu galės vėl eiti pareigas, daro išvadą, kad ieškovas neturi suinteresuotumo pareikšti ieškinį.
Kita vertus, Komisija teigia, kad sprendime grąžinti bylą Europos Sąjungos Bendrasis Teismas konstatavo, kad ieškovas negalėjo
turėti suinteresuotumo pareikšti ieškinį panaikinti sprendimą paskirti pareigūną į pareigas, kai, atsižvelgiant į pažeidimo
sunkumo laipsnį ir nustačius esamų interesų pusiausvyrą, matyti, kad neteisėto sprendimo panaikinimas būtų pernelyg griežta
sankcija už šiame sprendime padarytą pažeidimą. Taigi šioje byloje sprendimo paskirti A panaikinimas būtų pernelyg griežta
sankcija. Pirmiausia šiame sprendime padarytas pažeidimas nėra teisės klaida ar akivaizdi vertinimo klaida, bet paprasčiausias
procedūrinis pažeidimas, beje, nedidelis, nes turėjo įtakos išankstinės atrankos komisijos, bet ne paskyrimų tarnybos sprendimui.
Be to, teisinio saugumo principas draudžia panaikinti sprendimą paskirti A, nes nuo jo priėmimo praėjo daugiau nei septyneri
metai. Pagaliau, tarnybos interesams prieštarautų procedūros, kurios tikslas paskirti į pareigas, dėl kurių ieškovas nepateikė
jokių įrodymų, kad jis artimiausiu metu galėtų į jas pretenduoti, atnaujinimas.
Ieškovas mano, kad dėl ginčijamų sprendimų panaikinimo jis gali turėti naudos. Kalbėdamas apie sprendimą atmesti jo kandidatūrą,
ieškovas pabrėžia, kad jo išleidimas į pensiją darbdavio iniciatyva dėl visiško nuolatinio invalidumo nebuvo galutinis, todėl
neatmestina, kad kada nors jis galėtų eiti ginčijamas pareigas. Kalbant apie sprendimą paskirti A pažymėtina: kadangi prašymas
panaikinti šį sprendimą buvo pateiktas laikantis terminų, A neturi jokios teisės toliau eiti ginčijamų pareigų. Bet kuriuo
atveju ieškovas mano, kad Komisija vietoj paties A negali remtis jo interesu tam, kad pateiktų prieštaravimą dėl priimtinumo,
ir kad toks prieštaravimas dėl priimtinumo yra pavėluotas, nes Komisija juo nepasirėmė savo atsiliepime į ieškinį, pateiktame
pradiniame procese Tarnautojų teisme.
–       Tarnautojų teismo vertinimas
Pagal nusistovėjusią teismų praktiką, kad pareigūno ar buvusio pareigūno ieškinys, pareikštas pagal Nuostatų 90 ir 91 straipsnius,
dėl jo nenaudai priimto teisės akto, kaip tai suprantama pagal Nuostatų 90 straipsnio 2 dalį, panaikinimo būtų priimtinas,
šis asmuo ieškinio pareiškimo metu turi turėti atsiradusį ir tebesantį pakankamai didelį suinteresuotumą, kad minėtas aktas
būtų panaikintas; toks interesas reiškia, kad prašymo panaikinti rezultatas gali būti naudingas šiam asmeniui (žr. 2006 m.
lapkričio 29 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Agne-Dapper ir kt. prieš Komisiją ir kt.
, T-35/05, T-61/05, T-107/05, T-108/05 ir T-139/05, 35 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką, taip pat sprendimo grąžinti
bylą 43 punktą). Kaip priimtinumo sąlyga ieškovo suinteresuotumas pareikšti ieškinį turi būti vertinamas jo pareiškimo metu
(šiuo klausimu žr. 2005 m. birželio 28 d. Pirmosios instancijos teismo nutarties
Ross prieš Komisiją
, T-147/04, 25 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką, taip pat sprendimo grąžinti bylą 44 punktą).
Kalbant apie pareigūną, kurį invalidumo komitetas pripažino turinčiu visišką nuolatinį invalidumą ir kuris buvo išleistas
į pensiją darbdavio iniciatyva pagal Nuostatų 53 ir 78 straipsnius, pažymėtina, kad tokio pareigūno padėtis skiriasi nuo pareigūno,
kuris sulaukė pensinio amžiaus, atsistatydino arba buvo atleistas iš tarnybos, padėties, nes šiuo atveju padėtis gali pasikeisti.
Iš tikrųjų, tokį invalidumą turintis pareigūnas kada nors gali būti vėl įdarbintas Sąjungos institucijoje. Šiuo klausimu Nuostatų
53 straipsnis, kuris yra bendroji nuostata, turi būti skaitomas kartu su specialiosiomis Nuostatų VIII priedo 13–15 straipsnių
nuostatomis. Invalidu pripažinto pareigūno tarnyba tėra sustabdoma ir jo padėties pasikeitimas institucijose priklauso nuo
to, ar jis vis dar atitinka reikalavimus, pagal kuriuos buvo pripažintas šis invalidumas, kuris gali būti periodiškai tikrinamas
(minėto Sprendimo
Gordon prieš Komisiją
46 ir 47 punktai; sprendimo grąžinti bylą 69 punktas).
Be to, kadangi pareigūnas, kuriam pripažintas visiškas nuolatinis invalidumas, gali būti vėl įdarbintas institucijoje, jis
išlieka suinteresuotas, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 94 punkte nurodytą teismo praktiką, kiek tai susiję su atrankos
procedūra siekiant paskirti į laisvas pareigas, kurioje jam buvo leista dalyvauti, prašyti panaikinti sprendimą atmesti jo
kandidatūrą ir sprendimą paskirti kitą kandidatą, kad grąžinimo į darbą atveju jis galėtų pretenduoti į nagrinėjamas pareigas
arba netgi kad tokiu atveju tik išvengtų, jog nurodyti pažeidimai, susiję su atrankos procedūros tvarka, nepasikartotų ateityje
taikant analogišką procedūrą, kurioje jis galėtų dalyvauti. Toks suinteresuotumas pareikšti ieškinį teisme išplaukia iš EB 233 straipsnio
pirmos pastraipos (dabar – SESV 266 straipsnio pirma pastraipa), pagal kurią institucijos, kurių priimtas aktas panaikintas,
privalo imtis būtinų priemonių teismo sprendimui įvykdyti (šiuo klausimu žr. 2007 m. birželio 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Wunenburger prieš Komisiją
, C-362/05 P, 50 ir 51 punktus ir ten nurodytą teismų praktiką; sprendimo grąžinti bylą 70 punktą).
Rašytinėse pastabose Komisija teigia, kad minėtoje teismų praktikoje ir ypač minėtame Sprendime
Gordon prieš Komisiją
reikalaujama, jog tam, kad pagal Nuostatų 53 ir 78 straipsnius darbdavio iniciatyva į pensiją išleistas pareigūnas išsaugotų
suinteresuotumą pareikšti ieškinį, šio pareigūno grįžimo į darbą galimybė turi būti reali, bet ne vien hipotetinė.
Tačiau, nors Teisingumo Teismas minėto Sprendimo
Gordon prieš Komisiją
48 punkte iš tiesų nurodė, jog „ieškovo grįžimo į darbą galimybė buvo ne vien tik hipotetinė, bet reali“, kad nuspręstų, jog
šis, nors į pensiją išleistas darbdavio iniciatyva, išsaugojo suinteresuotumą pareikšti ieškinį, ši nuoroda nereiškia, kad
tokioje padėtyje atsidūręs pareigūnas išsaugo suinteresuotumą pareikšti ieškinį, tik jeigu jau aišku, kad artimiausiu metu
jis vėl galės būti tinkamas pareigoms. Ši nuoroda reiškia tik tai, kad kol negalima paneigti, jog pareigūnas vėl galės eiti
pareigas, jis išsaugo suinteresuotumą pareikšti ieškinį. Iš tiesų, iš minėto Sprendimo
Gordon prieš Komisiją
48 punkto aišku, jog tam, kad į pensiją dėl visiško nuolatinio invalidumo darbdavio iniciatyva išleistas pareigūnas išsaugotų
suinteresuotumą pareikšti ieškinį, pakanka, kad jo grįžimo į darbą galimybė egzistuotų, o taip yra tol, kol visiškas nuolatinis
invalidumas nėra galutinai pripažintas. Taigi, kad šiam pareigūnui būtų pripažintas suinteresuotumas pareikšti ieškinį, visiškai
nereikalaujama tikrumo, kad pareigūnas bus grąžintas į darbą. Iš tiesų, kaip buvo pažymėta šio sprendimo 97 punkte, ieškovo
suinteresuotumas akto panaikinimu reiškia, kad dėl šio panaikinimo jis gali turėti naudos, bet ne tai, kad yra aišku, jog
dėl to jis turės tokios naudos.
Norėdamas visiškai atsakyti į Komisijos argumentą, Europos Sąjungos Bendrasis Teismas sprendime grąžinti bylą pažymėjo, kad
į pensiją dėl visiško nuolatinio invalidumo darbdavio iniciatyva pagal Nuostatų 53 ir 78 straipsnius išleistas pareigūnas
netenka suinteresuotumo pareikšti ieškinį tik kai kuriais ypatingais atvejais, kai išnagrinėjus konkrečią aptariamo pareigūno
padėtį paaiškėja, kad jis nebegalės kada nors būti vėl priimtas į tarnybą institucijoje, atsižvelgiant, pavyzdžiui, į invalidumo
komiteto, įgalioto atlikti jo invalidumo būklės tyrimą, išvadas, iš kurių matyti, kad invalidumą lėmusi liga yra lėtinė ir
kad pakartotinio medicinos patikrinimo atlikti nereikia, arba į suinteresuotojo pareigūno pareiškimus, iš kurių matyti, kad
bet kuriuo atveju jis nebegrįš į tarnybą institucijoje (sprendimo grąžinti bylą 71 punktas).
Nagrinėjamu atveju invalidumo komitetas pripažino, kad ieškovas turi visišką nuolatinį invalidumą, ir jis buvo darbdavio iniciatyva
išleistas į pensiją pagal Nuostatų 53 ir 78 punktus. Tačiau jo situacija galėjo pasikeisti, nes, beje, administracija 2007 m.
kovo 28 d. priminė ieškovui, kad ji gali reguliariai tikrinti buvusius tarnautojus, kurie invalidumo pašalpą gauna nesulaukę
63 metų amžiaus (šio sprendimo 35 punktas). Be to, iš bylos medžiagos negalima nustatyti, kad nuo datos, kai ieškovas darbdavio
iniciatyva išleistas į pensiją, buvo galutinai žinoma, kad jis niekada nebegrįš į tarnybą. Bet kuriuo atveju medicininė komisija
atitinkamu laiku turi nuspręsti dėl ieškovo grįžimo į pareigas. Kadangi toks vertinimas yra medicininio pobūdžio, administracija
negali nuspėti minėtos komisijos būsimo sprendimo turinio. Todėl konstatuotina, kad ieškovas gali toliau tikėtis būti priimtas
į ginčijamas pareigas ir kad tuo remdamasis jis išsaugo suinteresuotumą pareikšti ieškinį dėl sprendimo paskirti A panaikinimo
ir dėl sprendimo atmesti jo kandidatūrą panaikinimo, t. y. dėl sprendimų, kurie nagrinėjamu atveju neatskiriami vienas nuo
kito (toliau – ginčijami sprendimai).
Rašytinėse pastabose šiame procese grąžinus bylą Komisija taip pat tvirtina, kad ieškovas nėra suinteresuotas ginčyti ginčijamų
sprendimų, nes pagal nusistovėjusią teismų praktiką jis negali reikalauti panaikinti sprendimą paskirti pareigūną ar kitą
tarnautoją.
Vis dėlto konstatuotina, kad teismų praktikoje jau kelis kartus buvo pripažintas trečiųjų asmenų reikalavimo dėl sprendimo
paskirti pareigūną ar kitą tarnautoją panaikinimo priimtinumas (žr., pavyzdžiui, 2006 m. lapkričio 14 d. Pirmosios instancijos
teismo sprendimo
Neirinck prieš Komisiją
, T-494/04, 66 ir 67 punktus) ir kad Sąjungos teismas trečiojo asmens reikalavimu jau panaikino kelis sprendimus paskirti
pareigūnus ar kitus tarnautojus (žr., pavyzdžiui, 1975 m. sausio 23 d. Teisingumo Teismo sprendimo
de Dapper prieš Parlamentą
, 29/74, 16 punktą; 2001 m. liepos 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Brumter prieš Komisiją
, T-351/99, 97 punktą).
Žinoma, kai aktas, kuris turi būti panaikintas, teikia naudos pareigūnui ar kitam tarnautojui, o taip yra sprendimo paskirti
į pareigas atveju, teismas turi patikrinti, ar panaikinimas nebus pernelyg griežta sankcija už padarytą pažeidimą (1980 m.
birželio 5 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Oberthür prieš Komisiją
, 24/79, 13 punktas; 1992 m. liepos 10 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Barbi prieš Komisiją
, T-68/91, 36 punktas), tačiau ši teismo pareiga neturi įtakos panaikinimo prašančio trečiojo asmens suinteresuotumui pareikšti
ieškinį dėl sprendimo (šiuo klausimu žr. 2008 m. spalio 22 d. Tarnautojų teismo sprendimo
Tzirani prieš Komisiją
, F-46/07, 38 punktą).
Viena vertus, teismas klausimą, ar panaikinimas nėra pernelyg griežta sankcija už padarytą pažeidimą, gali nagrinėti tik tada,
kai išnagrinėtas ginčijamo sprendimo teisėtumas, nes nagrinėjant atsižvelgiama, be kita ko, į nustatyto pažeidimo sunkumo
laipsnį (minėto Sprendimo
Tzirani prieš Komisiją
38 punktas).
Kita vertus, net kai sprendimo panaikinimas yra pernelyg griežta sankcija už nustatytą pažeidimą, ieškovas gali turėti naudos
dėl reikalavimo panaikinti šį sprendimą, nes pagal nusistovėjusią teismų praktiką remiantis aplinkybe, kad sprendimo, kuriame
padarytas pažeidimas, panaikinimas yra pernelyg griežta sankcija, negalima paneigti, kad teismas patenkins reikalavimus, tačiau
paves administracijai priimti teisingą sprendimą byloje (1993 m. liepos 6 d. Teisingumo Teismo sprendimo byloje
Komisija prieš Albani ir kt.
, C-242/90 P, 13 punktas; 2010 m. Tarnautojų teismo sprendimo
Brune prieš Komisiją
, F-5/08, 18 punktas) arba kad jis
ex officio
atlygins ieškovui žalą už padarytą pažeidimą (minėto Sprendimo
Oberthür prieš Komisiją
13 ir 14 punktai; 2010 m. gegužės 5 d. Tarnautojų teismo sprendimo
Bouillez ir kt. prieš Tarybą
, F-53/08, 90 punktas).
Iš to, kas pasakyta, matyti, kad nė vienas argumentas, kuriuo Komisija grindžia pateiktą prieštaravimą dėl prašymų panaikinti
ginčijamus sprendimus priimtinumo, nėra pagrįstas. Todėl šį prieštaravimą dėl priimtinumo reikia atmesti.
Dėl prašymų panaikinti pagrįstumo
Ieškovas nurodo penkis pagrindus, susijusius su, pirma, 2004 m. balandžio 28 d. sprendimo, kuriuo nustatytos kai kurios išankstinės
atrankos komisijos sudarymo taisyklės, pažeidimu, antra, Naujųjų nuostatų 11a straipsnio ir 22a straipsnio 3 dalies pažeidimu,
trečia, akivaizdžia vertinimo klaida, ketvirta, Naujųjų nuostatų 25 straipsnio pažeidimu ir, penkta, gero administravimo principo
ir rūpestingumo pareigos pažeidimu.
Sprendime
Strack prieš Komisiją
Tarnautojų teismas nusprendė, kad pagrindas, susijęs su 2004 m. balandžio 28 d. sprendimo pažeidimu, turi būti patenkintas,
nes šio sprendimo, taikytino nagrinėjamu atveju, 2 straipsnio 3 dalyje numatyta, kad išankstinės atrankos komisija sudaroma
ne mažiau kaip iš trijų narių, kurių lygis ir pareigos yra tokios pačios arba aukštesnės nei pareigų, į kurias reikia paskirti,
lygis ir kurių vienas yra iš kito generalinio direktorato, o nagrinėjamu atveju visi išankstinės atrankos komisijos nariai
ėjo pareigas Leidinių biure. Kitus pagrindus jis atmetė kaip nepagrįstus.
Sprendime grąžinti bylą Europos Sąjungos Bendrasis Teismas nepanaikino Tarnautojų teismo priimto sprendimo dėl ieškovo nurodytų
pagrindų dėl panaikinimo pagrįstumo. Todėl Tarnautojų teismo sprendime
Strack prieš Komisiją
priimtas sprendimas dėl panaikinimo pagrindų įgijo
res judicata
galią (2005 m. gruodžio 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Reynolds prieš Parlamentą
, T-237/00, 46 punktas). Taigi jis negali būti paneigtas grąžinus bylą nagrinėti iš naujo. Tai reiškia, kad pagrindas, susijęs
su 2004 m. balandžio 28 d. sprendimo pažeidimu, turi būti patenkintas, o kiti pagrindai atmesti.
Prieš nustatant, ar, kaip reikalaujama sprendime grąžinti bylą, A interesas yra kliūtis, kad ginčijami sprendimai būtų panaikinti,
reikia pažymėti, kad pastabose Komisija iš esmės teigia, kad 2004 m. balandžio 28 d. sprendimo pažeidimas negali nulemti ginčijamų
sprendimų panaikinimo, nes šis pažeidimas neturėjo didelės reikšmės aptariamų ginčijamų sprendimų pagrįstumui, o taip yra
dėl kelių priežasčių. Pirmiausia, kadangi išankstinės atrankos komisija yra tik patariamasis organas, pažeidimas, susijęs
su jos sudėtimi, neturėjo didelės reikšmės ginčijamiems sprendimams. Be to, kadangi išankstinės atrankos komisiją sudarantys
asmenys buvo paskirti laikantis tada taikytinų nuostatų, aplinkybė, kad 2004 m. balandžio 28 d. sprendimas, kuriuo pakeičiamos
komisijos sudarymo taisyklės, nebuvo taikomas atgaline data, neleidžia daryti prielaidos, kad vėlesnis pažeidimas sudarant
komisiją galėjo turėti įtakos sprendimui paskirti A. Pagaliau sprendimas paskirti A yra teisingas, nes Tarnautojų teismas
priėmė sprendimą, kad sprendime paskirti A nebuvo padaryta akivaizdi vertinimo klaida, o Europos Sąjungos Bendrasis Teismas
šiuo aspektu jo nepanaikino.
Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad išankstinės atrankos komisijos nuomonei įtakos turėjęs pažeidimas prilyginamas procedūriniam
pažeidimui, nes išankstinės atrankos komisija nevykdo paskyrimų tarnybai suteiktų įgaliojimų, bet atlieka tik konsultacinį
vaidmenį. Taigi, kaip siekiama pažymėti minėtuose Komisijos argumentuose kalbant apie procedūrinį pažeidimą, tam, kad dėl
jo galėtų būti panaikinti ginčijami sprendimai, būtina, jog nesant šio pažeidimo procedūra galėtų baigtis kitokiu sprendimu
(žr., be kita ko, 1990 m. kovo 21 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Belgija prieš Komisiją
, C-142/87, 48 punktą). Tačiau iš ieškovo nereikalaujama įrodyti, kad aktas neišvengiamai būtų buvęs kitoks, jei jame nebūtų
nagrinėjamo procedūrinio pažeidimo, ir pakanka, kad nebūtų visiškai paneigta galimybė, jog administracija galėjo priimti kitokį
sprendimą, siekiant, kad dėl formos teisėtumo pažeidimo egzistavimo atitinkamas aktas būtų panaikintas (dėl vertinimo ataskaitos,
parengtos nepakvietus į pokalbį vertinamojo asmens, žr. 2011 m. rugsėjo 13 d. Tarnautojų teismo sprendimo
Nastvogel prieš Tarybą
, F-4/10, 94 punktą).
Vadinasi, nesant reikalo svarstyti, ar savo argumentu Komisija neginčija
res judicata
galios, atsižvelgiant į tai, kad Sprendime
Strack prieš Komisiją
Tarnautojų teismas nusprendė, jog išankstinės atrankos komisijos neteisėta sudėtis pateisina sprendimo atmesti ieškovo kandidatūrą
panaikinimą, ir į tai, kad Europos Sąjungos Bendrasis Teismas savo sprendime grąžinti bylą nepaneigė šios išvados, norint
atmesti nagrinėjamą argumentą pakanka pažymėti, jog negali būti paneigta galimybė, kad jei išankstinės atrankos komisija būtų
sudaryta teisėtai, t. y. bent vienas narys būtų ne iš Leidinių biuro, minėtos komisijos nuomonė būtų kitokio turinio ir kad
todėl paskyrimų tarnyba būtų pasirinkusi kitą kandidatą į ginčijamas pareigas.
Remiantis tuo, kas pasakyta, darytina išvada, kad pagrindas, susijęs su 2004 m. balandžio 28 d. sprendimo pažeidimu, iš esmės
turi lemti ginčijamų sprendimų panaikinimą. Vis dėlto, kaip buvo pažymėta šio sprendimo 106 punkte, kai, kaip nagrinėjamu
atveju, sprendimai, kurie turi būti panaikinti, teikia naudos kitam pareigūnui nei ieškovas, teismas pirmiausia turi patikrinti,
ar panaikinimas nėra pernelyg griežta sankcija už padarytą pažeidimą (minėto Sprendimo
Bouillez ir kt. prieš Tarybą
82 punktas ir jame nurodyta teismų praktika).
Šiuo klausimu reikia priminti, kad neteisėtų sprendimų pasibaigus konkursui dėl įdarbinimo pasekmės, kurias nurodo Sąjungos
teismas, nėra tokios pačios kalbant apie sprendimus, priimtus įvykus konkursui, kurio tikslas – rezervo sąrašo sudarymas,
ir kalbant apie sprendimus, priimtus įvykus konkursui, rengtam, kad paskiriant būtų įdarbinta į atitinkamas laisvas pareigas.
Iš tiesų, konkurso, kurio tikslas – rezervo sąrašo sudarymas, atveju visų individualių sprendimų įrašyti kiekvieno iš laureatų
pavardę į aptariamą sąrašą panaikinimas iš principo yra pernelyg griežta sankcija (minėto Sprendimo
Bouillez ir kt. prieš Tarybą
83 punktas). Tačiau kalbant apie sprendimus, priimtus įvykus vidiniam konkursui siekiant paskirti į atitinkamas pareigas,
Sąjungos teismas atlieka kiekvieno konkretaus atvejo analizę, kurioje atsižvelgia į padaryto neteisėto veiksmo pobūdį, taip
pat į interesų pusiausvyrą.
Kalbant, kaip yra nagrinėjamu atveju, apie procedūrinį pažeidimą vykdant vidinį konkursą dėl paskyrimo į atitinkamas pareigas,
teismas nagrinėja, ar aptariamas pažeidimas turėjo įtakos tik ieškovo kandidatūros nagrinėjimui, ar jis turėjo įtakos visų
kandidatūrų nagrinėjimui. Pirmuoju atveju procedūrinis pažeidimas negali būti laikomas pateisinančiu sprendimo paskirti pasirinktą
kandidatą panaikinimą. Antruoju atveju teismas nustato egzistuojančių interesų, kurie turi būti vertinami tuo momentu, kai
pareiškiamas ieškinys, pusiausvyrą (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
Bouillez ir kt. prieš Tarybą
85 punktą).
Tuo remdamasis teismas atsižvelgia, pirma, į ieškovo interesą pasinaudoti atrankos procedūra be pažeidimų, taip pat į įvykus
atrankos procedūrai, kurioje padaryta pažeidimų, paskirto pareigūno interesą ir į tai, kad šis pareigūnas galėjo sąžiningai
tikėti sprendimo dėl jo paskyrimo teisėtumu. Pagaliau teismas išnagrinėja tarnybos interesus, t. y. visų pirma teisėtumo užtikrinimą,
pasekmes biudžetui panaikinus neteisėtą sprendimą, galimus sunkumus vykdyti įsiteisėjusį teismo sprendimą, galimą žalą tarnybos
tęstinumui ir galimybę pakenkti socialinei aplinkai institucijoje (pagal analogiją žr. minėto Sprendimo
Bouillez ir kt. prieš Tarybą
87–89 punktus).
Nagrinėjamu atveju konstatuotina, jog tai, kad Komisija nesilaikė išankstinės atrankos komisijos sudarymo taisyklių, turėjo
įtakos visų kandidatūrų į ginčijamas pareigas nagrinėjimui. Taigi reikia nustatyti egzistuojančių interesų pusiausvyrą.
Šiuo klausimu Tarnautojų teismas pažymi, kad ieškovo interesas turėti naudos dėl ginčijamų sprendimų panaikinimo toli gražu
nėra nereikšmingas. Iš tiesų, panaikinus ginčijamus sprendimus, Komisija turės vėl pradėti paraiškų nagrinėjimą nuo išankstinės
atrankos komisijos nuomonės etapo, remdamasi jos turėta informacija tuo metu, kai buvo kreiptasi į išankstinės atrankos komisiją,
todėl negalima atmesti galimybės, kad, atvirkščiai, nei buvo nurodyta 2004 m. birželio 25 d. išankstinės atrankos komisijos
pranešime, ieškovas bus tarp minėtos komisijos atrinktų kandidatų ar netgi bus atrinktas eiti ginčijamas pareigas ir, remiantis
pranešimu apie laisvą darbo vietą, paaukštintas priskiriant prie A 4 arba A 5 lygio. Žinoma, jei ieškovas turėtų būti pasirinktas
į ginčijamas pareigas, administracija jo negalėtų paskirti į minėtas pareigas atgaline data, nes Nuostatų 3 straipsnyje aiškiai
numatyta, kad paskyrimo aktas negali įsigalioti anksčiau, nei atitinkamas asmuo realiai pradeda eiti pareigas, vis dėlto tokiu
atveju ieškovas turės naudos dėl savo ieškinio, nes administracija privalės atlyginti žalą, patirtą dėl to, kad jis nebuvo
paskirtas tuo metu, kai turėjo būti paskirtas, jei nebūtų nustatyto pažeidimo.
Kartu, nors paskyrimų tarnyba neprivalo tęsti atrankos procedūros, reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką
ji taip gali elgtis tik dėl objektyvių, pakankamų ir tuomet, kai ji pradėjo aptariamą procedūrą, nežinomų priežasčių (žr.
šiuo klausimu 2011 m. balandžio 14 d. Tarnautojų teismo sprendimo
Šimonis prieš Komisiją
, F-113/07, 90 punktą). Nagrinėjamu atveju, nors ir turėtų būti laikoma, kad tokių priežasčių buvo, ieškovo interesas turėti
naudos dėl ginčijamų sprendimų panaikinimo negali būti paneigtas, nes šiuo atveju administracija turės atlyginti už galimybės,
kad išankstinės atrankos komisija būtų teisingai išnagrinėjusi jo kandidatūrą 2004 m. birželio mėn., praradimą.
Dėl pareigūno A, kuris buvo paskirtas įvykus atrankos su pažeidimais procedūrai, intereso Tarnautojų teismas mano, kad nors
praėjo aštuoneri metai po ginčijamų sprendimų priėmimo, jis negali remtis teisėtais lūkesčiais, kad išsaugotų savo paskyrimą,
nes sprendimai buvo ginčijami laikantis ieškinio pareiškimo terminų (minėto Sprendimo
Bouillez ir kt. prieš Tarybą
88 punktas). Iš tiesų, tokiomis aplinkybėmis A negalėjo nežinoti, kad jo paskyrimas bus galutinis, tik jei ieškovo ieškinys
nebus patenkintas.
Bet kuriuo atveju konstatuotina, kad sprendimas paskirti A neteko galios, nes remiantis šalių, be kita ko, per posėdį pateikta
informacija, jis nebeeina ginčijamų pareigų, ir dėl Nuostatų 3 straipsnio nuostatų net ir šio sprendimo panaikinimo atveju
administracija negalės atgaline data paskirti kito kandidato į pareigas.
Galiausiai dėl tarnybos interesų Tarnautojų teismas pažymi, kad panaikinus ginčijamus sprendimus teisėtumo principo veiksmingumas
būtų visiškai užtikrintas ir kad Komisija neįrodė, jog ginčijamų sprendimų panaikinimas sukeltų ypatingų sunkumų.
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, reikia panaikinti ginčijamus sprendimus dėl to, kad išankstinės atrankos komisija buvo
sudaryta neteisėtai, kad negalima paneigti galimybės, jog aptariama komisija būtų pateikusi kitokią nuomonę, jei ji būtų sudaryta
teisėtai, ir kad A interesas nėra kliūtis šiam panaikinimui.

Dėl reikalavimo atlyginti žalą, kiek jis susijęs su neturtine žala, kurią patyrė ieškovas dėl išankstinės atrankos komisijos
sudėties neteisėtumo
Ieškovas tvirtina, kad jis patyrė žalą dėl išankstinės atrankos komisijos sudėties neteisėtumo.
Tačiau reikia priminti, kad pareigūno skundžiamo administracijos akto panaikinimas pats savaime yra tinkamas ir iš principo
pakankamas bet kokios neturtinės žalos, kurią šis pareigūnas galėjo patirti, atlyginimas, nebent pareigūnas įrodo, kad patyrė
neturtinės žalos, kuri atskiriama nuo neteisėtumo, kuriuo grindžiamas panaikinimas, ir kuri negali visiškai būti atlyginta
šiuo panaikinimu. Taip yra tuo atveju, pirma, kai panaikintame akte aiškiai neigiamas ieškovo gebėjimų įvertinimas, galintis
jam pakenkti, antra, kai padarytas pažeidimas yra ypatingo sunkumo, trečia, kai panaikinimas yra visiškai neveiksmingas, vadinasi,
pats savaime negali būti tinkamas ir pakankamas visos neturtinės žalos, kuri buvo padaryta ginčijamu aktu, atlyginimas (2011 m.
gegužės 12 d. Tarnautojų teismo sprendimo
AQ prieš Komisiją
, F-66/10, 105, 107 ir 109 punktai).
Nagrinėjamu atveju pažymėtina, kad neturtinė žala, kuria remiasi ieškovas, kilo dėl Komisijos elgesio priimant sprendimus.
Taigi konstatuotina, kad pagal ankstesniame punkte minėtoje teismo praktikoje nurodytus kriterijus ginčijamų sprendimų panaikinimas
yra tinkamas visos neturtinės žalos, kurią galėjo patirti ieškovas, atlyginimas, nes, pirma, aptariamuose sprendimuose nebuvo
jokio aiškiai neigiamo ieškovo gebėjimų įvertinimo, galinčio jam pakenkti, antra, net jei jis galėjo patirti nusivylimą ar
neteisybės jausmą dėl padaryto pažeidimo, šis pažeidimas nebuvo tokio sunkumo, kuris pateisintų savarankišką žalos atlyginimą,
ir, trečia, ginčijamų sprendimų panaikinimas nėra visiškai neveiksmingas, nes nėra visiškai paneigta galimybė, kad ieškovas
gali būti paskirtas į ginčijamas pareigas.
Remiantis tuo, kas išdėstyta, darytina išvada, kad reikalavimas dėl žalos atlyginimo, kiek jis susijęs su neturtine žala,
kurią patyrė ieškovas dėl išankstinės atrankos komisijos sudėties neteisėtumo, turi būti atmestas kaip nepagrįstas.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Europos Sąjungos Bendrasis Teismas panaikino (žr. sprendimo grąžinti bylą 127 punktą) Sprendimo
Strack prieš Komisiją
rezoliucinės dalies 5 ir 6 punktus, pagal kuriuos ieškovui nurodyta padengti pusę savo bylinėjimosi išlaidų, o Komisijai –
visas savo bylinėjimosi išlaidas ir pusę ieškovo bylinėjimosi išlaidų. Europos Sąjungos Bendrasis Teismas sprendime grąžinti
bylą atidėjo bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimą. Todėl Tarnautojų teismas šiame sprendime turi priimti sprendimą dėl
išlaidų, susijusių su įvairiomis proceso stadijomis.
Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 1 dalį, nepažeidžiant kitų šio reglamento II dalies 8 skyriaus nuostatų, pralaimėjusiai
šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to reikalavo. Pagal to paties straipsnio 2 dalį, kai
to reikalauja teisingumas, Tarnautojų teismas gali nuspręsti iš pralaimėjusios šalies priteisti tik dalį bylinėjimosi išlaidų
arba nuspręsti, kad pralaimėjusi šalis visai jų neturi padengti.
Iš anksčiau nurodytų motyvų matyti, kad Komisija iš esmės pralaimėjo bylą. Be to, ieškovas reikalavimuose aiškiai prašė priteisti
iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas. Kadangi bylos aplinkybėmis negalima pateisinti Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalies
nuostatų taikymo, Komisija turi padengti savo išlaidas bylose
Strack prieš Komisiją
, F-44/05,
Komisija prieš Strack
, T-526/08 P, ir
Strack prieš Komisiją
, F-44/05 RENV, ir padengti visas ieškovo tose pačiose bylose patirtas bylinėjimosi išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais,
TARNAUTOJŲ TEISMAS (antroji kolegija)
nusprendžia:
1.
Atmesti kaip nepriimtiną prašymą panaikinti imunitetą, kurį turi Europos Bendrijų Komisijos tarnautojai byloje F-44/05,
Strack prieš Komisiją
.
2.
Atmesti kaip nepagrįstą prašymą atlyginti žalą už pernelyg ilgą administracinės procedūros, skirtos paskirti į laisvas pareigas,
trukmę ir pernelyg ilgą ikiteisminės procedūros trukmę.
3.
Panaikinti sprendimą paskirti A ir 2004 m. lapkričio 19 d. Europos Bendrijų Komisijos sprendimą atmesti G. Strack kandidatūrą
į Europos Bendrijų oficialiųjų leidinių biuro skyriaus „Viešieji pirkimai ir sutartys“ vadovo pareigas.
4.
Atmesti likusią ieškinio dalį.
5.
Komisija turi padengti savo bylinėjimosi išlaidas bylose
Strack prieš Komisiją
, F-44/05,
Komisija prieš Strack
, T-526/08 P, bei
Strack prieš Komisiją
, F-44/05 RENV, ir padengti visas G. Strack tose pačiose bylose patirtas bylinėjimosi išlaidas.
Rofes i Pujol
Boruta
Bradley
Paskelbta 2012 m. spalio 23 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Kanclerė

Pirmininkė
W. Hakenberg

M. I. Rofes i Pujol
*
Proceso kalba: vokiečių.