CELEX: 62013CJ0416
Zahtjev za prethodnu odluku
Socijalna politika
Jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja
Povelja Europske unije o temeljnim pravima
Članak 21.
Direktiva 2000/78/EZ
Članak 2. stavak 2., članak 4. stavak 1. i članak 6. stavak 1.
Diskriminacija na temelju dobi
Nacionalna odredba
Uvjet zapošljavanja lokalnih policijskih službenika
Određivanje najviše dobi od 30 godina
Razlozi za opravdanje

Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 2. stavka 2., članka 4. stavka 1. i članka 6. stavka 1. točke (c) Direktive Vijeća 2000/78/EZ od 27. studenoga 2000. o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja (
SL L 303, str. 16
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 1., str. 69.) kao i članka 21. stavka 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja).
Zahtjev je upućen u okviru spora između M. Vitala Péreza i Ayuntamiento de Oviedo (općina Oviedo, u daljnjem tekstu: Ayuntamiento) u pogledu odluke potonjeg da odobri obavijest o natječaju u kojemu je bilo predviđeno da kandidati za radna mjesta lokalnih policijskih službenika ne smiju biti stariji od 30 godina.
Pravni okvir
Pravo Unije
Uvodne izjave 18., 23. i 25. Direktive 2000/78 glase:
„(18)
Ovom se Direktivom od oružanih snaga, policije, zatvora ili hitnih službi posebno ne zahtijeva zapošljavanje ili zadržavanje na radu osoba koje ne posjeduju odgovarajuće sposobnosti za obavljanje niza zadataka koji bi pred njih mogli biti postavljeni, uzimajući u obzir legitiman cilj očuvanja operativne spremnosti tih službi.
[...]
(23)
Različito postupanje može se opravdati u vrlo malom broju slučajeva, ako određena značajka povezana s […] dobi […] predstavlja stvarni ili odlučujući uvjet za obavljanje tog posla te ako je cilj opravdan, a zahtjev razmjeran. [...]
[...]
(25)
Zabrana diskriminacije na temelju dobi predstavlja bitan dio ispunjavanja ciljeva navedenih u smjernicama za zapošljavanje, kao i poticanja raznolikosti radne snage. Međutim, u određenim okolnostima, razlike u postupanju povezane sa starosnom dobi mogu se opravdati te su stoga potrebni posebni propisi koji se mogu razlikovati ovisno o stanju u pojedinoj državi članici. Stoga je važno razlikovati opravdano različito postupanja, posebice ono koje se temelji na opravdanim ciljevima politike zapošljavanja, tržišta rada i ciljeva usavršavanja, od diskriminacije koju treba zabraniti.“
Sukladno članku 1. Direktive 2000/78, njezina je svrha utvrditi opći okvir za borbu protiv diskriminacije na temelju vjere ili uvjerenja, invaliditeta, dobi ili spolnog opredjeljenja u vezi sa zapošljavanjem i obavljanjem zanimanja, kako bi se u državama članicama ostvarila primjena načela jednakog postupanja.
Članak 2. te direktive propisuje:
„1.   Za potrebe ove Direktive ‚načelo jednakog postupanja’ znači nepostojanje bilo kakve izravne ili neizravne diskriminacije na temelju bilo kojeg od razloga iz članka 1.
2.   Za potrebe stavka 1:
a)
smatra se da se radi o izravnoj diskriminaciji u slučaju kada se prema jednoj osobi postupa lošije nego prema drugoj osobi ili je došlo do takvog postupanja ili je moglo doći do takvog postupanja u sličnim situacijama, zbog bilo kojeg od razloga iz članka 1.
[...]“
U članku 3. stavku 1. Direktive 2000/78/EZ navodi se:
„1.   U granicama nadležnosti prenesenih na Zajednicu, ova se Direktiva primjenjuje na sve osobe, bilo u javnom ili privatnom sektoru, uključujući javna tijela, u odnosu na:
(a)
uvjete za pristup zapošljavanju, samozapošljavanju ili uvjete za obavljanje zanimanja, uključujući mjerila odabira i uvjete za primanje u radni odnos, bez obzira na to o kojoj se vrsti djelatnosti radi te na svim profesionalnim razinama, uključujući napredovanje.“
Članak 4. stavak 1. te direktive glasi kako slijedi:
„Neovisno o članku 2. stavcima 1. i 2., države članice mogu propisati da različito postupanje, koje se temelji na nekoj od značajki u vezi s bilo kojim od razloga iz članka 1., ne predstavlja diskriminaciju kada zbog prirode određenih profesionalnih djelatnosti ili zbog uvjeta u kojima se obavljaju takva značajka predstavlja stvarni i odlučujući uvjet za obavljanje određenog zanimanja, ako je svrha opravdana, a zahtjev proporcionalan.“
Članak 6. Direktive 2000/78/EZ predviđa:
„1.   Neovisno o članku 2. stavku 2., države članice mogu predvidjeti da se različito postupanje na temelju dobi neće smatrati diskriminacijom, ako su, u kontekstu nacionalnog prava, te razlike objektivno i razumno opravdane legitimnim ciljem, uključujući legitimnu politiku zapošljavanja, tržište rada i strukovno obrazovanje te ako su načini ostvarivanja tog cilja primjereni i nužni.
Takvo različito postupanje može, između ostalog, uključivati:
[...]
(c)
određivanje najviše dobi za zapošljavanje, koja se temelji na zahtjevima obuke za određeno radno mjesto ili na potrebi postojanja razumnog razdoblja zaposlenja prije umirovljenja.
[...]“
Španjolsko pravo
U Španjolskoj je svaka od 17 autonomnih zajednica donijela zakone ili podzakonske propise o statusu lokalne policije koji se razlikuju u pogledu najviše dobi za pristupanje tom zanimanju. Naime, dok neki zakoni tu dob utvrđuju na 30 ili više godina, drugi ne predviđaju nikakva ograničenja.
U članku 18. stavku 6. Zakona 2/2007 autonomne zajednice Kneževine Asturije o koordinaciji lokalne policije (Ley de Coordinación de las Policías Locales de la Comunidad Autonóma del Principado de Asturias) od 23. ožujka 2007. (BOE br. 169, od 16. srpnja 2007.) propisani su zadaci službenika lokalne policije kako slijedi:
„Pomoć građanima, zaštita osoba i imovine, uhićenje i nadzor počinitelja kaznenih djela, preventivna ophodnja, upravljanje prometom i drugi slični zadaci po nalogu nadređenih.“
Članak 32. točka (b) tog zakona propisuje kao opći uvjet za primitak u službu lokalne policije:
„[...]
(b)
dob od najmanje 18 i najviše 30 godina.“
Zakon 2/2007 donesen je u okviru nadležnosti koje su španjolskim ustavom dodijeljene autonomnim zajednicama na temelju Organskog zakona 2/1986 o službama sigurnosti (Ley Orgánica 2/1986 de Fuerzas y Cuerpos de Seguridad) od 13. ožujka 1986. (BOE od 14. ožujka 1986.).
U članku 11. stavku 1. Organskog zakona 2/1986 propisani su sljedeći zadaci službi državne sigurnosti:
„Službe državne sigurnosti zaštićuju slobodno ostvarivanje prava i sloboda građana te im jamče sigurnost, tako što:
(a)
osiguravaju poštovanje zakona i općih propisa provođenjem naloga nadležnih tijela u okviru njihovih ovlasti;
(b)
pružaju pomoć i zaštitu osobama te osiguravaju zaštitu i nadzor nad ugroženom imovinom bez obzira na izvor opasnosti;
(c)
nadziru i zaštićuju javne prostore i zgrade za koje postoji takva potreba;
(d)
osiguravaju zaštitu i sigurnost visokih dužnosnika;
(e)
ako je to potrebno, održavaju i uspostavljaju javni red i sigurnost;
(f)
sprečavaju počinjenje kaznenih djela;
(g)
istražuju kaznena djela radi otkrivanja i uhićenja osumnjičenikâ, izuzimaju predmete kojima su djela počinjena, njihov su rezultat ili dokaz o njihovu počinjenju i stavljaju ih na raspolaganje nadležnom sucu ili sudu te sastavljaju relevantna tehnička i stručna izvješća;
(h)
prikupljaju, primaju i analiziraju sve relevantne podatke koji su od značaja za javni red i sigurnost te proučavaju, planiraju i koriste metode i tehnike prevencije prijestupništva;
(i)
surađuju sa službama civilne zaštite u slučaju ozbiljne opasnosti, prirodne ili druge nepogode širih razmjera sukladno uvjetima koji su utvrđeni u propisima o civilnoj zaštiti“.
Članak 53. stavak 1. Organskog zakona 2/1986 koji utvrđuje zadatke lokalnih policijskih jedinica glasi kako slijedi:
„Lokalne policijske jedinice obavljaju sljedeće zadatke:
(a)
štite tijela jedinice lokalne samouprave i osiguravaju nadzor ili fizičku zaštitu njihovih zgrada i prostora;
(b)
uređuju i upravljaju prometom u gradskom centru te postavljaju signalizaciju sukladno prometnim propisima;
(c)
sastavljaju zapisnike o prometnim nesrećama koje su se dogodile u gradskom centru;
(d)
obavljaju zadatke upravne policije u pogledu rješenja, odluka i drugih općinskih akata koji ulaze u njihovu nadležnost;
(e)
obavljaju zadatke pravosudne policije [...];
(f)
pružaju pomoć u slučaju nesreća, prirodnih ili drugih nepogoda širih razmjera sudjelujući u izvršenju planova civilne zaštite, kako je to predviđeno zakonom;
(g)
upravljaju aktivnostima prevencije i poduzimaju sve potrebne mjere za sprječavanje počinjenja kaznenih djela [...];
(h)
nadziru javne prostore i po pozivu surađuju sa službama državne sigurnosti i s policijom autonomnih zajednica na osiguravanju prosvjeda i održavanju reda prilikom većih okupljanja;
(i)
po pozivu, sudjeluju u rješavanju privatnih sukoba.“
Glavni postupak i prethodno pitanje
Mario Vital Pérez podnio je 8. travnja 2013. sudu koji je uputio zahtjev tužbu protiv odluke Ayuntamienta od 7. ožujka 2013. o odobravanju posebnih uvjeta predviđenih u obavijesti o natječaju za popunjavanje petnaest radnih mjesta službenika lokalne policije.
M. Vital Pérez osporava zakonitost točke 3.2. navedene obavijesti o natječaju u kojoj je propisano da kandidat ne može biti stariji od 30 godina. Prema mišljenju tužitelja u glavnom postupku tim se uvjetom povređuje njegovo temeljno pravo utvrđeno španjolskim ustavom i Direktivom 2000/78 da pod jednakim uvjetima pristupi javnoj službi.
M. Vital Pérez zahtijeva poništenje navedene točke s obrazloženjem da sadrži uvjet koji nije osnovan ni opravdan, s obzirom na to da se tjelesne sposobnosti potrebne za obavljanje zadataka provjeravaju testovima navedenima u obavijesti o natječaju. Naime, on ukazuje na to da u skladu s točkom 3.5 navedenog poziva kandidati moraju „[p]osjedovati tjelesne i psihičke sposobnosti potrebne za obavljanje zadataka oglašenog radnog mjesta i za prolazak na testovima“ koji su pobliže određeni u obavijesti o natječaju o kojem je riječ.
M. Vital Pérez napominje da uredbe ili zakoni koje su donijele autonomne zajednice ili ne određuju nikakvu dobnu granicu (Andaluzija, Aragonija, Baleari, Kanari, Kastilja‑La Mancha, Katalonija ili Ekstremadura) ili je utvrđuju na 35 (Baskija) ili 36 godina (Valencija i Galicija).
Ayuntamiento ističe da utvrđivanjem uvjeta dobi samo poštuje Zakon 2/2007. Nadalje, ističe da je mjeru opravdao pozivanjem na članak 6. Direktive 2000/78 i, u svakom slučaju, da je Sud u presudi Wolf (C‑229/08,
EU:C:2010:3
) već presudio u korist navedenog uvjeta.
Ističući da je Tribunal Supremo u svojim presudama od 21. ožujka i 17. listopada 2011. poništio podzakonski propis koji je predviđao isključenje kandidata starijih od 30 godina iz općeg natječaja za vježbenike za policijske inspektore nacionalne policije, sud koji je uputio zahtjev ocjenjuje da uvjet dobi o kojem je riječ ne može zadovoljiti kriterij proporcionalnosti. Taj sud, naime, smatra da postoje manje otegotna sredstva od određivanja najviše dobi za zaposlenje kojima se može postići željeni cilj, a taj je da službenici lokalne policije posjeduju tražene posebne tjelesne sposobnosti za obavljanje svog zanimanja. Upravo je testiranje tih sposobnosti poseban uvjet iz obavijesti o natječaju.
Taj sud također ocjenjuje da se tjelesne sposobnosti potrebne za primanje službenika lokalne policije ne mogu usporediti s „iznimno izraženim tjelenim sposobnostima“ koje, s obzirom na drukčiju narav zadataka, moraju posjedovati, pa u ovom slučaju nije moguće neposredno primijeniti ocjenu iz presude Wolf (
EU:C:2010:3
).
U tim je okolnostima Juzgado de lo Contencioso‑Administrativo n
o
4 de Oviedo odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
„Protive li se članak 2. stavak 2., članak 4. stavak 1. i članak 6. stavak 1. točka (c) Direktive 2000/78 [...] te članak 21. stavak 1 [Povelje], s obzirom na to da zabranjuju svaki oblik diskriminacije na temelju dobi, tome da se u općinskoj obavijesti o natječaju, u kojoj se izrijekom primjenjuje regionalni zakon države članice, odredi najviša dob od 30 godina za pristupanje radnom mjestu službenika lokalne policije?“
O prethodnom pitanju
Uvodna razmatranja
U okviru ovog zahtjeva za prethodnu odluku, sud koji ga je uputio traži od Suda tumačenje kako članka 21. Povelje tako i odredbi Direktive 2000/78.
Valja podsjetiti da je Sud potvrdio načelo zabrane diskriminacije na temelju dobi koje se treba smatrati općim načelom prava Unije i koje je konkretizirano Direktivom 2000/78 u području zapošljavanja i obavljanja zanimanja (presude Kücükdeveci, C‑555/07,
EU:C:2010:21
, t. 21. i Prigge i dr., C‑447/09,
EU:C:2011:573
, t. 38.).
Slijedom toga, kada mu je u okviru spora između pojedinca i javne uprave postavljeno prethodno pitanje koje se odnosi na tumačenje općeg načela zabrane diskriminacije na temelju dobi, kako je utvrđeno člankom 21. Povelje kao i odredbama Direktive 2000/78, Sud razmatra to pitanje samo s obzirom na spomenutu direktivu (vidjeti u tom smislu presudu Tyrolean Airways Tiroler Luftfahrt, C‑132/11,
EU:C:2012:329
, t. 21. do 23.).
Prethodno pitanje
Sud koji uputio zahtjev u biti pita treba li članak 2. stavak 2., članak 4. stavak 1. i članak 6. stavak 1. točku (c) Direktive 2000/78 tumačiti na način da se protivi nacionalnom propisu poput onoga o kojemu se raspravlja u glavnom postupku, koji određuje najvišu dob od 30 godina za zapošljavanje službenika lokalne policije.
Kako bi se odgovorilo na postavljeno pitanje, valja ispitati ulazi li propis o kojem se raspravlja u glavnom postupku u područje primjene Direktive 2000/78 i, u slučaju potvrdnog odgovora, predviđa li on različito postupanje na temelju dobi, koje se, ako je to slučaj, može smatrati opravdanim u smislu te direktive.
Najprije valja naglasiti da kako iz naslova i preambule tako i iz sadržaja i krajnjeg cilja Direktive 2000/78 proizlazi da se njome želi uspostaviti opći okvir koji bi svakoj osobi osigurao jednakost postupanja „pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja“, pružajući joj učinkovitu zaštitu od diskriminacije na temelju nekog od razloga iz njezinog članka 1., među kojima je i dob (presude Hütter, C‑88/08,
EU:C:2009:381
, t. 33. i Georgiev, C‑250/09 i C‑268/09,
EU:C:2010:699
, t. 26.).
Konkretno, što se tiče primjene ove direktive u kontekstu glavnog predmeta, valja navesti da iz članka 3. stavka 1. točke (a) te direktive proizlazi da se ona primjenjuje na sve osobe, bilo u javnom ili privatnom sektoru, uključujući javna tijela, osobito u pogledu uvjeta za pristup zapošljavanju, samozapošljavanju ili uvjeta za obavljanje zanimanja, uključujući mjerila odabira i uvjete za primanje u radni odnos, bez obzira na to o kojoj se vrsti djelatnosti radi, te na svim profesionalnim razinama, uključujući napredovanje.
Time što predviđa da se osobe starije od 30 godina ne mogu primiti u službu lokalne policije, članak 32. točka (b) Zakona 2/2007 utječe na uvjete zapošljavanja tih radnika. Stoga treba smatrati da se propisom takve naravi utvrđuju pravila u području pristupa zapošljavanju u javnom sektoru u smislu članka 3. stavka 1. točke (a) Direktive 2000/78.
Iz navedenoga proizlazi da se ta direktiva primjenjuje na slučaj poput onoga koji je doveo do spora iznesenog pred sud koji je uputio zahtjev.
U odnosu na pitanje uspostavlja li propis o kojem se raspravlja u glavnom postupku različito postupanje na temelju dobi, valja ponoviti da sukladno članku 2. stavku 1. Direktive 2000/78, „‚načelo jednakog postupanja’ znači nepostojanje bilo kakve izravne ili neizravne diskriminacije na temelju bilo kojeg od razloga iz članka 1.“ te direktive. Njezin članak 2. stavak 2. točka (a) pobliže određuje da se za potrebe primjene stavka 1. tog članka radi o izravnoj diskriminaciji kada se prema nekoj osobi postupa lošije nego prema drugoj ili je došlo do takvog postupanja ili je moglo doći do takvog postupanja u sličnim situacijama zbog bilo kojeg od razloga iz članka 1. iste direktive.
U predmetnom slučaju učinak članka 32. točke (b) Zakona 2/2007 je taj da se prema određenim osobama postupa lošije nego prema drugima koje se nalaze u usporedivom položaju samo zato što su starije od 30 godina. Propis takve naravi očito uspostavlja različito postupanje koje se neposredno temelji na dobi u smislu odredbi članka 1. i članka 2. stavka 2. točke (a) Direktive 2000/78.
Valja još provjeriti može li se takvo različito postupanje opravdati u smislu članka 4. stavka 1. i članka 6. stavka 1. Direktive 2000/78.
Kao prvo, u odnosu na članak 4. stavak 1. Direktive 2000/78, valja navesti da prema samom tekstu te odredbe „različito postupanje, koje se temelji na nekoj od značajki u vezi s bilo kojim od razloga iz članka 1. [te direktive], ne predstavlja diskriminaciju kada zbog prirode određenih profesionalnih djelatnosti ili zbog uvjeta u kojima se obavljaju takva značajka predstavlja stvarni i odlučujući uvjet za obavljanje određenog zanimanja, ako je svrha opravdana, a zahtjev proporcionalan“.
U tom smislu Sud je već presudio da iz članka 4. stavka 1. Direktive 2000/78 proizlazi da nije razlog ono na čemu se temelji različito postupanje, već je to značajka koja je s tim razlogom povezana, a koja mora činiti bitan i odlučujući uvjet za obavljanje zanimanja (vidjeti presude Wolf,
EU:C:2010:3
, t. 35., i Prigge i dr.,
EU:C:2011:573
, t. 66.).
Sukladno ustaljenoj sudskoj praksi posjedovanje posebnih tjelesnih sposobnosti je značajka koja je povezana s dobi (presude Wolf,
EU:C:2010:3
, t. 41., i Prigge i dr.,
EU:C:2011:573
, t. 67.).
U predmetnom slučaju, iz članka 18. stavka 6. Zakona 2/2007 proizlazi da zadaci službenika lokalne policije obuhvaćaju osobito pomoć građanima, zaštitu osoba i imovine, uhićenje i nadzor počinitelja kaznenih djela, preventivnu ophodnju i upravljanje prometom.
Iako je točno da određeni zadaci, poput pomoći građanima ili upravljanja prometom, očito ne zahtijevaju važan fizički angažman, to ne vrijedi za zadatke koji se odnose na zaštitu osoba i imovine, uhićenje i nadzor počinitelja kaznenih djela te preventivne ophodnje čije obavljanje može zahtijevati uporabu fizičke sile.
Narav potonjih zadataka zahtijeva posebnu tjelesnu sposobnost, s obzirom na to da tjelesna nespremnost tijekom obavljanja navedenih zadataka može imati velike posljedice ne samo za službenike lokalne policije i treće osobe, nego i za održavanje javnog reda (vidjeti u tom smislu presudu Prigge i dr.,
EU:C:2011:573
, t. 67.).
Iz toga slijedi da se u pogledu obavljanja službe u lokalnoj policiji posjedovanje posebnih tjelesnih sposobnosti može smatrati „stvarnim i odlučujućim uvjetom za obavljanje određenog zanimanja“ u smislu članka 4. stavka 1. Direktive 2000/78.
Što se tiče cilja propisa o kojem se raspravlja u glavnom postupku, španjolska je vlada ukazala na to da je utvrđivanjem dobne granice od 30 godina za pristup u službu lokalne policije Zakon 2/2007 težio tome da zajamči operativnu spremnost i dobro funkcioniranje policijske službe, osiguravajući to da novoprimljeni službenici budu u stanju izvršavati fizički najteže zadatke tijekom relativno dugog razdoblja svoje karijere.
U odnosu na to valja navesti da je u uvodnoj izjavi 18. Direktive 2000/78 precizirano da potonja ne može obvezati policijsku službu da zaposli ili zadrži na radu osobe koje ne posjeduju odgovarajuće sposobnosti za obavljanje niza zadataka koji bi pred njih mogli biti postavljeni, uzimajući u obzir legitiman cilj očuvanja operativne spremnosti tih službi.
Prema tome, potreba da se osigura operativna spremnost i dobro funkcioniranje policijske službe legitiman je cilj u smislu članka 4. stavka 1. Direktive 2000/78 (vidjeti u tom smislu presudu Wolf,
EU:C:2010:3
, t. 39.).
Međutim, valja ispitati je li nacionalni propis o kojem se raspravlja u glavnom postupku, utvrdivši takvu dobnu granicu, propisao uvjet koji je proporcionalan, odnosno je li ta granica prikladna za postizanje željenog cilja i prelazi li ono što je nužno za njegovo ostvarenje.
U odnosu na to valja ponoviti da se prema uvodnoj izjavi 23. Direktive 2000/78 različito postupanje može opravdati u „vrlo malom broju slučajeva“ ako određena značajka koja je, među ostalim, povezana s dobi predstavlja stvaran ili odlučujući uvjet za obavljanje tog posla.
Nadalje, budući da dopušta odstupanje od načela zabrane diskriminacije, članak 4. stavak 1. navedene direktive valja usko tumačiti (presuda Prigge i dr.,
EU:C:2011:573
, t. 72.).
U tom smislu valja provjeriti, imajući u vidu navedeno u točkama 39. do 41. ove presude, jesu li posebne tjelesne sposobnosti koje se traže za obavljanje zadataka službenika lokalne policije nužno povezane s određenom dobnom skupinom i posjeduju li ih osobe koje prelaze određenu dob?
Prilikom te provjere valja voditi računa o sljedećim elementima.
Kao prvo, iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da postoje očite razlike između propisa autonomnih zajednica koji se odnose na službenike lokalne policije u pogledu određivanja naviše dobi za pristup tom zanimanju. Naime, dok pojedini propisi utvrđuju tu dob na 30 godina ili više (35, 36 ili 40 godina), druge su autonomne zajednice odlučile ne odrediti tu granicu.
Kao drugo, u odgovoru na pitanje Suda upućeno pisanim putem, španjolska je vlada potvrdila da je ukinut uvjet najviše dobi za pristup radnom mjestu službenika nacionalne policije - čiji su zadaci, propisani u članku 11. Zakona 2/1986, slični onima koji su dodijeljeni lokalnoj policiji.
Kao treće, valja navesti da je u presudi Wolf (
EU:C:2010:3
, t. 44.) Sud zaključio da je proporcionalna mjera koja se sastoji u određivanju najviše dobi od 30 godina za zapošljavanje na radna mjesta u samostalnoj tehničkoj službi u vatrogastvu, s obzirom na to da je takvo ograničenje bilo potrebno da bi se osigurala operativna spremnost i dobro funkcioniranje predmetne službe.
Međutim, Sud je do tog zaključka došao tek nakon što je na temelju znanstvenih podataka koji su mu podneseni utvrdio da neki zadaci koji su povjereni članovima samostalne tehničke službe u vatrogastvu, poput gašenja požara, zahtijevaju „iznimno izražene“ tjelesne sposobnosti te da je vrlo malo službenika starijih od 45 godina koji su tjelesno sposobni obavljati takvu aktivnost. Prema mišljenju Suda, zapošljavanje u poodmakloj životnoj dobi imalo bi za posljedicu to da se vrlo velikom broju službenika ne bi mogli povjeriti fizički najzahtjevniji zadaci. Također, takvo zapošljavanje ne bi omogućavalo da se tako zaposlenim službenicima navedeni zadaci povjere u dovoljno dugom vremenskom razdoblju. Naposljetku, razumno organiziranje profesionalne vatrogasne službe zahtijeva, u pogledu samostalne tehničke službe, postojanje međusobne ovisnosti između fizički zahtjevnih radnih mjesta koja ne odgovaraju najstarijim službenicima i fizički manje zahtjevnih radnih mjesta koja su im prilagođena (presuda Wolf,
EU:C:2010:3
, t. 41. i 43.).
Prema utvrđenjima suda koji je uputio zahtjev, imajući u vidu zadatke koji su povjereni službenicima lokalne policije, kako su opisani u točki 38. ove presude, sposobnosti koje moraju posjedovati ti službenici kako bi bili u stanju ispuniti neke od tih zadataka nije uvijek usporediva sa „iznimno izraženim“ tjelesnim sposobnostima koje se sustavno zahtijevaju od vatrogasaca, osobito kod gašenja požara.
U tom smislu valja naglasiti, kao što je to navedeno u točki 17. ove presude, da je u točki 3.5. Ayuntamientove obavijesti o natječaju za popunjavanje radnih mjesta službenika lokalne policije predviđeno da kandidati za ta radna mjesta moraju posjedovati „tjelesne i psihičke sposobnosti potrebne za obavljanje zadataka oglašenog radnog mjesta i za prolazak na testovima“ koji su pobliže određeni u toj obavijesti. Riječ je o zahtjevnim i izlučnim testovima tjelesnih sposobnosti koji, prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, omogućavaju postizanje cilja koji se sastoji u tome da službenici lokalne policije posjeduju tražene posebne tjelesne sposobnosti za obavljanje svojeg zanimanja na način koji je manje otegotan od određivanja najviše dobi.
Nadalje, na temelju nijednog elementa spisa koji je dostavljen Sudu kao ni pisanih očitovanja koja su mu podnesena ne može se utvrditi da je za postizanje cilja koji se sastoji u osiguravanju operativne spremnosti i dobrog funkcioniranja službenika lokalne policije potrebno očuvati određenu dobnu strukturu u službi na način da se zapošljavaju isključivo službenici mlađi od 30 godina.
Iz svega navedenog proizlazi da je odredivši takvu dobnu granicu Zakon 2/2007 propisao neproporcionalan uvjet.
Prema tome, članak 4. stavak 1. Direktive 2000/78 treba tumačiti na način da se protivi nacionalnom propisu poput onoga o kojem se raspravlja u glavnom postupku, kojim je određena najviša dob od 30 godina za zapošljavanje službenika lokalne policije
Kao drugo, što se tiče članka 6. stavka 1. Direktive 2000/78, valja istaknuti da ta odredba predviđa da se različito postupanje na temelju dobi neće smatrati diskriminacijom ako su, u kontekstu nacionalnog prava, te razlike objektivno i razumno opravdane legitimnim ciljem, uključujući legitimnu politiku zapošljavanja, tržište rada i strukovno obrazovanje te ako su načini ostvarivanja tog cilja primjereni i nužni. U drugom podstavku točki (c) istog članka, na koji se izrijekom poziva sud koji je uputio zahtjev, predviđeno je da takvo različito postupanje može uključivati „određivanje najviše dobi za zapošljavanje, koja se temelji na zahtjevima obuke za određeno radno mjesto ili na potrebi postojanja razumnog razdoblja zaposlenja prije umirovljenja“.
Valja stoga provjeriti može li se uvjet koji se odnosi na najvišu dob od 30 godina za pristup radnom mjestu službenika lokalne policije, kakav proizlazi iz članka 32. točke (b) Zakona 2/2007, opravdati legitimnim ciljem u smislu članka 6. stavka 1. Direktive 2000/78 i jesu li sredstva koja su upotrjebljena za postizanje tog cilja prikladna i nužna.
U glavnom predmetu Zakon 2/2007 ne sadrži nikakvu naznaku ciljeva koje želi postići svojim člankom 32. točkom (b).
Ipak, kao što je Sud već presudio, ne može se na temelju članka 6. stavka 1. Direktive 2000/78 osnovano zaključiti da to što u propisu o kojem se raspravlja u glavnom postupku nedostaje preciznosti u pogledu cilja koji se njime želi postići automatski znači da se on ne bi mogao opravdati na temelju te odredbe. U slučaju takve nepreciznosti potrebno je da drugi elementi koji proizlaze iz općeg konteksta predmetne mjere omoguće utvrđivanje cilja kako bi se proveo sudski nadzor njegove legitimnosti, te prikladnosti i nužnosti sredstava upotrijebljenih za njegovo ostvarenje (presude Palacios de la Villa, C‑411/05,
EU:C:2007:604
, t. 56. i 57. i Komisija/Mađarska, C‑286/12,
EU:C:2012:687
, t. 58.).
U tom smislu valja prije svega istaknuti da unatoč tome što se španjolska vlada poziva na uravnoteženu dobnu strukturu kao cilj predmetne mjere, iz elemenata spisa koji je dostavljen Sudu ne proizlazi da je cilj te mjere poticanje novog zapošljavanja. Stoga se ne može smatrati da se njome mogu ostvariti ciljevi politike zapošljavanja u smislu članka 6. stavka 1. Direktive 2000/78.
Međutim, iz razmatranja suda koji je uputio zahtjev, isključivo nadležnog za tumačenje mjerodavnog nacionalnog zakonodavstva, proizlazi u odnosu na eventualnu primjenu članka 6. stavka 1. Direktive 2000/78 da se u glavnom predmetu uvjet dobne granice iz Zakona 2/2007 temelji na zahtjevima obuke za predmetno radno mjesto i potrebi postojanja razumnog razdoblja zaposlenja prije umirovljenja ili premještaja na drugo radno mjesto.
Budući da su navedeni ciljevi sadržani u članku 6. stavku 1. podstavku 2. točki (c) Direktive 2000/78, oni mogu „u kontekstu nacionalnog prava“, kako to predviđa članak 6. stavak 1., „objektivno i razumno“ opravdati različito postupanje na temelju dobi.
Još treba provjeriti jesu li sredstva koja su upotrijebljena za postizanje tih ciljeva prikladna i nužna.
U tom smislu valja naglasiti da države članice raspolažu širokim prostorom diskrecijske ocjene pri odabiru mjera prikladnih za ostvarenje svojih ciljeva u području socijalne politike i politike zapošljavanja. Navedeni prostor diskrecijske ocjene ne može, međutim, imati za učinak onemogućavanje provedbe načela zabrane diskriminacije na temelju dobi (presude Age Concern England, C‑388/07,
EU:C:2009:128
, t. 51., i Ingeniørforeningen i Danska, C‑499/08,
EU:C:2010:600
, t. 33.).
Što se tiče, kao prvo, cilja koji je povezan sa zahtjevima obuke za radno mjesto službenika lokalne policije, iz točke 7. obavijesti o natječaju koju je odobrio Ayuntamiento proizlazi da prije stupanja u službu kandidati odabrani na tom natječaju moraju proći razdoblje „selektivne obuke“ čije trajanje određuje regionalna škola lokalne policije ili Ayuntamiento.
U članku 36. Zakona 2/2007, jedinoj njegovoj odredbi koja se odnosi na obuku službenika lokalne policije, navodi se samo to da škola javne sigurnosti Kneževine Asturije „osigurava obuku […], napredovanje i specijalizaciju“ članova lokalne policije, pritom pobliže ne određujući značajke predmetne obuke.
Štoviše, na temelju nijednog elementa koji je dostavljen Sudu ne može se zaključiti da je dobna granica za zapošljavanje prikladna i nužna sa stajališta cilja koji se sastoji u osiguravanju obuke predmetnih službenika.
Kao drugo, što se tiče cilja koji se sastoji u osiguravanju razumnog razdoblja zaposlenja prije umirovljenja, najprije valja istaknuti da je, prema navodima suda koji je uputio zahtjev, za umirovljenje službenika lokalne policije potrebno navršiti 65 godina. K tome, iako sud koji je uputio zahtjev također spominje premještaj na drugo radno mjesto s 58 godina, riječ je o mogućnosti koja se može ponuditi službeniku lokalne policije na njegov zahtjev, koja, usto, ne utječe na dob za umirovljenje.
Slijedom toga, nacionalni propis poput onoga o kojem se raspravlja u glavnom postupku, koji određuje najvišu dob od 30 godina za zapošljavanje službenika lokalne policije, ne može se smatrati nužnim da bi se tim službenicima osiguralo razumno razdoblje zaposlenja prije umirovljenja u smislu članka 6. stavka 1. točke (c) Direktive 2000/78. To što je „redovna“ dob za umirovljenje, koja proizlazi iz općeg sustava socijalne sigurnosti, određena na 67 godina, u tom smislu nije relevantno.
Dakle, različito prestupanje proizašlo iz odredbe poput članka 32. točke (b) Zakona 2/2007 ne može se opravdati na temelju članka 6. stavka 1. točke (c) Direktive 2000/78.
U tim okolnostima na postavljeno pitanje valja odgovoriti tako da članak 2. stavak 2., članak 4. stavak 1. i članak 6. stavak 1. točku (c) Direktive 2000/78 treba tumačiti na način da se protive nacionalnom propisu, poput onoga o kojem se raspravlja u glavnom postupku, koji određuje najvišu dob od 30 godina za zapošljavanje službenika lokalne policije.
Troškovi
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

Slijedom navedenoga, Sud (drugo vijeće) odlučuje:

Članak 2. stavak 2., članak 4. stavak 1. i članak 6. stavak 1. točku (c) Direktive Vijeća 2000/78/EZ od 27. studenoga 2000. o uspostavi općeg okvira za jednako postupanje pri zapošljavanju i obavljanju zanimanja treba tumačiti na način da se protive nacionalnom propisu, poput onoga o kojem se raspravlja u glavnom postupku, koji određuje najvišu dob od 30 godina za zapošljavanje službenika lokalne policije.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: španjolski