CELEX: 62012CJ0515
Директива 2005/29/ЕО
Нелоялни търговски практики
Рекламиране на пирамидална схема
Значение на евентуално заплатената от потребителите сума за получаването на насрещна престация
Тълкуване на понятието „сума

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на точка 14 от приложение I към Директива 2005/29/EО на Европейския парламент и на Съвета от 11 май 2005 година относно нелоялни търговски практики от страна на търговци към потребители на вътрешния пазар и изменение на Директива 84/450/ЕИО на Съвета, директиви 97/7/ЕО, 98/27/ЕО и 2002/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и Регламент (ЕО) № 2006/2004 на Европейския парламент и на Съвета („Директива за нелоялните търговски практики“) (
ОВ L 149, стр. 22
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 14, стр. 260).
Запитването е отправено в рамките на спор между „4finance“ UAB (наричано по-нататък „4finance“), от една страна, и от друга страна, Valstybinė vartotojų teisių apsaugos tarnyba (Национална служба за защита на правата на потребителите) и Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos Finansų ministerijos (Национална данъчна инспекция към Министерството на финансите) във връзка с наложената на това дружество глоба за нарушение на литовския закон за забрана на нелоялните търговски практики по отношение на потребителите.
Правна уредба
Право на Съюза
Съображения 8, 9, 11 и 17 от Директива 2005/29 гласят:
(8)
Тази директива пряко защитава икономическите интереси на потребителите от нелоялни търговски практики от страна на търговци към потребители. […]
(9)
Тази директива не накърнява индивидуалното право на иск на лицата увредени от нелоялни търговски практики. […] Финансовите услуги и недвижимите имоти, поради тяхната сложност и присъщ висок риск, се нуждаят от подробни изисквания, включително и положителни задължения за търговците. По тази причина, в областта на финансовите услуги и недвижимите имоти, настоящата директива не засяга правото на държавите членки да отидат извън нейните разпоредби, за да защитят икономическите интереси на потребителите. […]
[…]
(11)
Високото ниво на сходство, постигнато чрез сближаването на националните разпоредби чрез настоящата директива, създава високо общностно ниво на защита на потребителите. Тази директива въвежда единна забрана на тези нелоялни търговски практики, които изопачават икономическото поведение на потребителите. Тя установява също така разпоредби за нелоялни търговски практики, които понастоящем не се регулират на равнище [на] Общността.
[…]
(17)
Желателно е тези търговски практики, които са нелоялни във всички случаи, да бъдат определени, за да се осигури по-висока правна сигурност. Приложение I съдържа пълния списък на всички такива практики. Това са единствените търговски практики, които може да считат за нелоялни, без оценка на индивидуални случаи съгласно разпоредбите на членове 5 до 9. Списъкът може да бъде променян само чрез изменение на директивата“.
Член 1 от Директива 2005/29 предвижда:
„Целта на настоящата директива е да допринесе за правилното функциониране на вътрешния пазар и постигане на високо ниво на защита на потребителите чрез сближаване на законовите, подзаконови и административни разпоредби на държавите членки по отношение на нелоялните търговски практики, накърняващи икономическите интереси на потребителите“.
Член 2, буква г) от тази директива предвижда:
„За целите на настоящата директива:
[…]
г)
„търговски практики от търговците към потребителите“ (наричани по-долу за краткост „търговски практики“) са всяко действие, бездействие[,] поведение или представяне, търговски съобщения, включително реклама и маркетинг, извършвани от търговец, пряко свързан с производството, продажба или доставка на стока до потребители;
[…]“.
Член 3, параграф 1 от същата директива гласи следното:
„Настоящата директива се прилага по отношение на нелоялни търговски практики от страна на търговците към потребителите, съгласно разпоредбата на член 5, преди, по време на и след търговска сделка във връзка със стока“.
Член 5 от Директива 2005/29 има следното съдържание:
„1.   Забраняват се нелоялните търговски практики.
2.   Една търговска практика е нелоялна, ако:
a)
противоречи на изискванията за дължимата професионална грижа,
и
б)
съществено изопачава или е възможно да изопачи съществено икономическото поведение по отношение на продукта на средния потребител, до когото достига или за когото е предназначена стоката, или на средния представител на група, когато една търговска практика е ориентирана към група потребители.
[…]
4.   По-специално търговските практики са нелоялни, когато:
a)
са заблуждаващи по смисъла на членове 6 и 7,
или
б)
са агресивни по смисъла на членове 8 и 9.
5.   Приложение I съдържа списъка на тези търговски практики, които се считат за нелоялни при всякакви обстоятелства. Същият списък се прилага във всички държави членки и може да бъде променян само чрез изменение на настоящата директива“.
Точка 14 от приложение I към Директива 2005/29, озаглавено „Търговски практики, които се считат за нелоялни при всички обстоятелства“, предвижда:
„Създаване, използване или реклама на пирамидална схема, в която вниманието на потребителя е насочено върху възможността да получи плащане, което ще дойде от привличането на други потребители в схемата, вместо от продажбата или употребата на продукти“.
Литовско право
Член 7, точка 22 от Закона за нелоялните търговски практики в приложимата към обстоятелствата в главното производство негова редакция предвижда:
„За заблуждаваща се счита търговската практика, която се изразява в създаване, използване или рекламиране на пирамидална схема за разпространение на продукти, при което на потребителя се предоставя възможност да получи плащане, произтичащо главно от привличането на други потребители в схемата, а не от продажбата или употребата на продукти“.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
Жалбоподателят в главното производство, „4finance“, е дружество, което в кратък срок предоставя малки заеми чрез дистанционни договори. С решение на Valstybinė vartotojų teisių apsaugos tarnyba от 28 юли 2011 г. то е осъдено да заплати глоба в размер на 8000 LTL (литовски литаси) за нарушение на член 7, точка 22 от Закона за нелоялните търговски практики. Съгласно решението между 26 октомври 2010 г. и 15 февруари 2011 г.„4finance“ е провеждало рекламна кампания, чрез която е приложило „пирамидална схема за разпространение на продукти, при което на потребителя се предоставя възможност да получи плащане, произтичащо главно от привличането на други потребители в схемата, а не от продажбата или употребата на продукти“.
Решението е потвърдено с решение от 25 октомври 2011 г. на Vilniaus apygardos administracinis teismas (Окръжен административен съд на Вилнюс), което „4finance“ обжалва пред Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Върховен административен съд на Литва).
По отношение на обстоятелствата, в които е упрекнато „4finance“, запитващата юрисдикция посочва, че дружеството е предоставяло бонус от 20 LTL на всеки нов клиент срещу всеки регистриран благодарение на него друг клиент. За да стане клиент на „4finance“, новият участник е трябвало при регистрацията си на сайта на дружеството в интернет да заплати за тази регистрация разноски в размер на 0,01 LTL.
В този контекст за запитващата юрисдикция възникват въпроси, на първо място, относно тълкуването на точка 14 в приложение I от Директива 2005/29 и относно съответствието с тази разпоредба на член 7, точка 22 от Закона за нелоялните търговски практики. Във връзка с това тя посочва, че тази разпоредба от литовското право, макар да съответства на текста на директивата на немски и на литовски език, не съответства на нейните текстове на други езици, каквито са тези на испански, френски и полски език. Последните всъщност съдържат в същата точка 14 текст, съгласно който „потребителят заплаща сума срещу възможността да получи насрещна престация, произтичаща главно от присъединяването на други потребители“. В текста обаче на същата разпоредба на немски и литовски език критерият на заплащане на сума от потребителя не е предвиден.
На второ място, запитващата юрисдикция иска Съдът да изтълкува понятието „сума“, ако прецени, че заплатеният от потребителя размер е елемент, който е необходим, за да може дадена рекламна схема да бъде считана за пирамидална по смисъла на Директива 2005/29. Според нея от значение е да се установи, от една страна, дали всеки заплатен размер — независимо от големината му — може да се възприеме като сума и от друга страна, дали заплащането на символичен размер, какъвто е разглежданият в главното производство, е достатъчен, за да бъде забранена схемата. Във връзка с това тя посочва, че заплатената от нов клиент по сметка на „4finance“ сума от 0,01 LTL била технически най-малкият прехвърлим размер, че този паричен превод бил предназначен само за точното идентифициране на клиента с оглед на възможността да бъде сключен договор за кредит и че така направените вноски са финансирали само много малка част от бонусите, изплащани посредством промоционалната схема.
Предвид тези съображения Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
1)
Следва ли точка 14 от приложение I към Директива 2005/29 […] да се тълкува в смисъл, че създаването, използването или рекламирането на пирамидална промоционална схема се счита за търговска практика, която във всички случаи е заблуждаваща, единствено когато потребителят е длъжен да заплати сума, за да получи насрещна престация главно за привличането на други потребители в схемата, а не за продажбата или употребата на продукти?
2)
В случай че е необходимо потребителят да заплати сума за правото да получи насрещна престация, размерът на сумата, заплатена от потребителя за възможността да получи насрещна престация главно за привличането на други потребители в схемата, а не за продажбата или употребата на продукти, има ли значение за квалифицирането на пирамидалната промоционална схема като заблуждаваща търговска практика по смисъла на точка 14 от приложение I към Директива [2005/29]? Заплащането на суми с чисто символичен размер от потребители с цел да се позволи идентифицирането им може ли да се счита за плащане за възможността да се получи насрещна престация по смисъла на точка 14 от приложение I към Директивата?
3)
Следва ли точка 14 от приложение I към Директива [2005/29] да се тълкува в смисъл, че за да може дадена пирамидална промоционална схема да се счита за заблуждаваща търговска практика, единствено важно е насрещната престация да е платена на вече регистриралия се в схемата потребител главно за привличането на други потребители в схемата, а не за продажбата или употребата на продукти, или има значение и в каква степен насрещната престация, платена на участниците в схемата за привличането на нови потребители, се финансира от вноските на новите членове? В случая [по главното производство] трябва ли насрещната престация, платена на по-рано регистриралите се в пирамидалната промоционална схема, да се финансира изцяло или в по-голямата си част от вноските на новопостъпващите в тази схема членове?“.
По преюдициалните въпроси
С въпросите, които поставя и които следва да бъдат разгледани заедно, запитващата юрисдикция иска Съдът да установи какви са условията, при които определена промоционална търговска схема може да се счита за „реклама на пирамидална схема“ по смисъла на точка 14 от приложение I към Директива 2005/29 и поради това при всички обстоятелства трябва да бъде забранена.
От акта за преюдициално запитване е видно, че член 7, точка 22 от Закона за нелоялните търговски практики последователно транспонира текстовете на немски и на литовски език на точка 14 от приложение I към Директива 2005/29. Въпреки това според запитващата юрисдикция в текстовете на тази точка на редица други езици е предвидено допълнително условие, за да може дадена промоционална пирамидална схема да бъде забранена, а именно: „потребителят заплаща сума“ за възможността да се ползва от схемата. Запитващата юрисдикция иска Съдът да установи дали съгласно посочената точка 14 потребителят е длъжен да заплати такава сума. При утвърдителен отговор тя иска да се установи дали всяко плащане, независимо от неговия размер, трябва да се квалифицира като сума по смисъла на точка 14.
Накрая запитващата юрисдикция иска Съдът да установи дали, за да се квалифицира определена пирамидална схема като промоционална, е необходимо да се докаже, че насрещната престация, която даден потребител може да получи, се финансира отчасти или предимно от внесените впоследствие от други потребители суми.
Следва да се напомни, че съгласно постоянната практика на Съда необходимостта от еднакво прилагане и от еднакво тълкуване на акт на правото на Съюза изключва възможността той да се разглежда отделно в текста му на един език, а напротив, изисква да се тълкува в зависимост както от действителната воля на неговия автор, така и от преследваната от този автор цел в светлината по-специално на текстовете на всички езици (вж. решение Internetportal und Marketing, C‑569/08, EU:С:2010:311, точка 35 и цитираната съдебна практика).
Във връзка с това следва да се посочи, че забраната на промоционалните пирамидални схеми се основава в текстовете на точка 14 от приложение I към Директива 2005/29 на всички езици на три общи условия. Най-напред, подобна реклама трябва да се основава на обещанието потребителят да получи възможност за икономическа изгода. По-нататък, осъществяването на това обещание зависи от включването в схемата на други потребители. Накрая, повечето от приходите, които позволяват да се финансира обещаната на потребителите насрещна престация, не трябва да е следствие от действителна икономическа дейност.
Всъщност безспорно е, че при липсата на действителна икономическа дейност, която да позволи да се създаде достатъчен приход за финансирането на обещаната в полза на потребителите насрещна престация, подобна промоционална схема по необходимост се основава на икономическия принос на нейните участници, доколкото възможността за дадено присъединяващо се към тази схема лице да получи насрещна престация, зависи главно от внесените от други присъединяващи се лица суми.
Подобна схема може да бъде единствено „пирамидална“, тъй като, за да съществува постоянно във времето, тя изисква присъединяването на все по-голям брой нови участници, които да финансират насрещните престации, изплащани на вече регистрираните членове. Тя предполага също така за най-скоро присъединилите се участници да бъде най-малко вероятно да получат насрещна престация за тяхното участие. Схемата престава да действа, когато нарастването на броя присъединили се участници — които теоретично трябва да са безкрайно много, за да съществува схемата — вече не е достатъчен за финансирането на обещаните на всички участници насрещни престации.
От изложеното следва, че квалифицирането като „реклама на пирамидална схема“ по смисъла на точка 14 от приложение I от Директива 2005/29 изисква на първо място присъединяващите се към подобна схема лица да участват финансово.
Това тълкуване се потвърждава от целта на Директива 2005/29, която съгласно своето съображение 8 „пряко защитава икономическите интереси на потребителите от нелоялни търговски практики от страна на търговци към потребители“ и която съгласно член 1 от нея осигурява „постигане на високо ниво на защита на потребителите чрез сближаване на законовите, подзаконови и административни разпоредби на държавите членки по отношение на нелоялните търговски практики, накърняващи икономическите интереси на потребителите“ (решение Köck, C‑206/11, EU:С:2013:14, точка 29 и цитираната съдебна практика). Както посочва генералният адвокат в точка 32 от своето заключение, ако не е налице заплащане от потребителя, би било трудно да се определи ясно кое е неговото икономическо поведение, което следва да се защити в съответствие с Директивата.
Освен това текстът на точка 14 от приложение I към Директива 2005/29 на повечето езици потвърждава, че заплащането от страна на потребителя е определящ елемент за промоционалната пирамидална схема по смисъла на тази разпоредба.
Що се отнася до въпроса дали всяка изплатена от присъединяващо се лице сума в полза на промоционална система трябва да бъде разглеждана, независимо от нейния размер, като участие по смисъла на точка 14 от приложение I към Директива 2005/29, следва да се посочи, че в текстовете на езиците, в които се съдържа изискване за наличието на заплащане от потребителя, тази разпоредба не предвижда никакъв минимален размер (вж. по аналогия решение Purely Creative и др., C‑428/11, EU:С:2012:651, точка 30). Освен това посочената в съображение 17 от същата директива цел за постигане на по-голяма правна сигурност при определянето на нелоялните търговски практики не би била осигурена, ако държавите членки можеха да решават какви размери биха могли да се приемат като сума за участие. Следователно понятието за изплатена от потребителя сума включва всяко плащане от негова страна, независимо от размера.
На второ място, от точки 20—22 от настоящото решение следва по необходимост, че квалифицирането като „реклама на пирамидална схема“ по смисъла на точка 14 от приложение I към Директива 2005/29 изисква наличието на връзка между заплатените от новопостъпилите участници суми и насрещните престации, получени от вече регистрираните участници.
Това тълкуване се потвърждава от текста на точка 14 от приложение I към Директива 2005/29 на повечето езици, от който следва, че финансирането на насрещната престация, която даден потребител може да получи, зависи „основно“ или „главно“ от сумите, платени впоследствие от нови участници в схемата.
Противно на твърдението на литовското правителство, подобно тълкуване на точка 14 от приложение I към Директива 2005/29 изобщо не поставя под съмнение целта да се постигне високо ниво на защита на потребителите.
Във връзка с това трябва да се посочи, че забранените по силата на член 5 от тази директива практики са разделени в две категории.
От една страна, приложение I към Директива 2005/29 обхваща търговските практики, които във всички случаи са нелоялни и които поради това не изискват преценка за всеки отделен случай съгласно разпоредбите на членове 5—9 от тази директива. От друга страна, практиките, които не са посочени в това приложение, могат да бъдат обявени за нелоялни след разглеждане в конкретни случаи на техните характеристики с оглед на посочените в същите членове 5—9 критерии (решение Purely Creative и др., EU:С:2012:651, точка 45, както и решение Köck, EU:С:2013:14, точка 35).
От това следва, че само най-вредните за потребителите търговски практики са предмет на пълна забрана, но въпреки това практика, която не попада в приложение I към Директива 2005/29, може да бъде забранена, ако специфична и конкретна преценка позволи да се направи изводът, че по характеристиката си тя е нелоялна по смисъла на членове 5—9 от същата директива.
В случая от акта за преюдициално запитване е видно, че в рамките на въведената от „4finance“ промоционална схема заплащаните на вече регистрираните участници бонуси са били финансирани само в много малка част от сумите, които са били изисквани от новопостъпващите участници. Следователно при подобна схема изглежда, че второто условие на точка 27 от настоящото решение не е изпълнено. Поради това, ако случаят е такъв — което следва да се провери от запитващата юрисдикция — тази схема не би могла да бъде предмет на забрана на основание точка 14 от приложение I към Директива 2005/29.
С оглед на всички изложени по-горе съображения на поставените въпроси следва да се отговори, че точка 14 от приложение I към Директива 2005/29 трябва да се тълкува в смисъл, че дадена промоционална пирамидална схема представлява нелоялна търговска практика във всички случаи само когато изисква от потребителя заплащането на сума, независимо от нейния размер, срещу възможността той да получи насрещна престация, която произтича главно от присъединяването към схемата на други потребители, вместо от продажбата или употребата на продукти.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните в главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (втори състав) реши:

Точка 14 от приложение I към Директива 2005/29/EО на Европейския парламент и на Съвета от 11 май 2005 година относно нелоялни търговски практики от страна на търговци към потребители на вътрешния пазар и изменение на Директива 84/450/ЕИО на Съвета, директиви 97/7/ЕО, 98/27/ЕО и 2002/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и Регламент (ЕО) № 2006/2004 на Европейския парламент и на Съвета („Директива за нелоялните търговски практики“) трябва да се тълкува в смисъл, че дадена промоционална пирамидална схема представлява нелоялна търговска практика във всички случаи само когато изисква от потребителя заплащането на сума, независимо от нейния размер, срещу възможността той да получи насрещна престация, която произтича главно от присъединяването към схемата на други потребители, вместо от продажбата или употребата на продукти.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: литовски.