CELEX: 62014CJ0043
Predhodno odločanje
Varstvo ozonskega plašča
Sistem za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov v Evropski uniji
Metoda dodelitve pravic
Brezplačna dodelitev pravic
Obdavčitev take dodelitve z davkom na darila

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 10 Direktive 2003/87/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. oktobra 2003 o vzpostavitvi sistema za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov v Skupnosti in o spremembi Direktive Sveta 96/61/ES (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 7, str. 631).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo ŠKO-Energo s. r. o. (v nadaljevanju: ŠKO-Energo) in Odvolací finanční ředitelství (davčna uprava, pristojna za pritožbe) glede plačila davka na dodelitev pravic do emisije toplogrednih plinov za leti 2011 in 2012.
Pravni okvir
Pravo Unije
Direktiva 2003/87 v skladu z njeno uvodno izjavo 5 prispeva k učinkovitejšemu izpolnjevanju obveznosti zmanjšanja antropogenih emisij toplogrednih plinov, ki so jih Evropska skupnost in njene države članice sprejele v skladu z Odločbo Sveta 2002/358/ES z dne 25. aprila 2002 o odobritvi Kjotskega protokola k Okvirni konvenciji Združenih narodov o spremembi podnebja v imenu Evropske skupnosti in skupnega izpolnjevanja iz njega izhajajočih obveznosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 42, str. 24), prek učinkovitega evropskega trga s pravicami do emisije toplogrednih plinov in ob čim manjšem zmanjšanju gospodarskega razvoja in zaposlovanja.
V uvodni izjavi 7 Direktive 2003/87 je navedeno:
„Potrebne so določbe Skupnosti o dodelitvi pravic v državah članicah za lažje ohranjanje celovitosti notranjega trga in preprečevanje izkrivljanja konkurence.“
Člen 1 Direktive 2003/87, naslovljen „Predmet“, določa:
„Ta direktiva vzpostavlja sistem trgovanja s pravicami do emisij toplogrednih plinov v Skupnosti […], da bi pospešila zmanjšanje emisij toplogrednih plinov na stroškovno in ekonomsko učinkovit način.“
Člen 10 Direktive 2003/87, naslovljen „Metoda dodelitve“, določa:
„Za triletno obdobje od 1. januarja 2005 države članice vsaj 95 % pravic dodelijo brezplačno. Za petletno obdobje od 1. januarja 2008 države članice vsaj 90 % pravic dodelijo brezplačno.“
Češko pravo
Zakon št. 357/1992 o davku na dediščine, darila in promet nepremičnin, kakor je bil spremenjen z zakonom št. 402/2010 (v nadaljevanju: zakon št. 357/1992), zajema določbe, v skladu s katerimi se brezplačna pridobitev pravic do emisije toplogrednih plinov obdavči z davkom na darila.
Člen 6(8) zakona št. 357/1992 določa:
„Z davkom na darila se obdavči brezplačna pridobitev pravic do emisij toplogrednih plinov v letih 2011 in 2012 za proizvodnjo električne energije v obratu, ki 1. januarja 2005 ali po tem dnevu proizvaja električno energijo za prodajo tretjim osebam in v katerem proizvajalec električne energije ne izvaja nobene od dejavnosti, na katere se nanaša trgovanje s pravicami do emisij toplogrednih plinov, razen zgorevanja goriva […].“
Člen 7a tega zakona, naslovljen „Davčna osnova pri brezplačno pridobljenih pravicah“, določa:
„(1)   Davčna osnova za davek na darila pri brezplačno pridobljenih pravicah se izračuna tako, da se povprečna tržna vrednost pravice do emisij toplogrednih plinov na dan 28. februarja upoštevnega koledarskega leta pomnoži s številom brezplačno pridobljenih pravic za proizvodnjo električne energije za upoštevno koledarsko leto.
(2)   Povprečno tržno vrednost pravice do emisij toplogrednih plinov na dan 28. februarja upoštevnega koledarskega leta objavi ministrstvo za okolje po metodi, ki omogoča oddaljen dostop.“
Člen 14a navedenega zakona, naslovljen „Stopnja davka na darila pri brezplačno pridobljenih pravicah“, določa:
„Stopnja davka na darila pri brezplačno pridobljenih pravicah je 32 %.“
Člen 20, točki 1 in 15, zakona iz leta 1992 določa:
„(1)   Davka na dediščino in darila je oproščena: brezplačna pridobitev premoženja
(a)
s strani Češke republike ali druge države članice Evropske unije, Norveške ali Islandije (v nadaljevanju: druga evropska država), ter brezplačen prenos premoženja s strani Češke republike, razen brezplačno pridobljenih pravic in pridobitve premoženja od druge evropske države, […]
[…]
(15)   Davka na darila je oproščena: pridobitev takega števila brezplačno pridobljenih pravic, ki ustreza deležu električne energije, proizvedene iz soproizvodnje električne energije in toplote, v skupni količini električne energije, proizvedene v letih 2005 in 2006.“
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
Družba ŠKO-Energo je za leti 2011 in 2012 brezplačno pridobila pravice do emisije toplogrednih plinov za proizvodnjo električne energije, za katere Finanční úřad (davčni urad) od nje zahteva znesek 20.473.152 čeških kron (CZK) iz naslova davka na darila.
Družba ŠKO-Energo je pri Finanční ředitelství neuspešno izpodbijala to obdavčitev, nato pa je zadevo predložila Krajský soud v Praze (okrožno sodišče v Pragi), pri katerem je uveljavljala neskladnost tega davka s členom 10 Direktive 2003/87.
Krajský soud v Praze je ugodilo njenemu predlogu.
Nejvyšší správní soud je ob obravnavi pritožbe izrazilo dvome glede skladnosti tega davka s pravom Unije, zlasti s členom 10 Direktive 2003/87, ki določa brezplačnost dodelitve vsaj 90 % pravic do emisije v obdobju 2008‑2012.
V teh okoliščinah je Nejvyšší správní soud prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je treba člen 10 [Direktive 2003/87] razlagati tako, da nasprotuje uporabi določb nacionalnega prava, na podlagi katerih je brezplačna dodelitev pravic do emisij za ustrezno obdobje obdavčena z davkom na darila?“
Vprašanje za predhodno odločanje
Predložitveno sodišče z vprašanjem za predhodno odločanje v bistvu sprašuje, ali je treba člen 10 Direktive 2003/87 v delu, v katerem državam članicam nalaga, naj za obdobje 2008‑2012 brezplačno dodelijo vsaj 90 % pravic do emisije toplogrednih plinov, razlagati tako, da nasprotuje uporabi davka na darila, kakršen je ta v postopku v glavni stvari.
Kot je razvidno iz besedila člena 10 Direktive 2003/87, v skladu s katerim države članice za zadevno obdobje v postopku v glavni stvari vsaj 90 % pravic do emisij toplogrednih plinov dodelijo brezplačno, ta nasprotuje obremenitvi iz naslova dodelitve pravic (sodba Iberdrola in drugi, C‑566/11, C‑567/11, C‑580/11, C‑591/11, C‑620/11 in C‑640/11,
EU:C:2013:660
, točka 27).
Vendar pa je Sodišče navedlo, da se ne člen 10 Direktive 2003/87 ne katera druga določba te direktive ne nanašata na uporabo teh pravic do emisij in ne omejujeta izrecno pravice držav članic do sprejetja ukrepov, ki bi lahko vplivali na ekonomske posledice uporabe takih pravic (sodba Iberdrola in drugi,
EU:C:2013:660
, točka 28).
V teh okoliščinah lahko države članice načeloma sprejmejo ukrepe gospodarske politike, kot je nadzor nad cenami na trgih nekaterih bistvenih dobrin ali virov, s katerimi se vpliva na to, kako se vrednost pravic do emisij toplogrednih plinov, ki so dodeljene brezplačno, prenaša na potrošnike (sodba Iberdrola in drugi,
EU:C:2013:660
, točka 29).
Vendar sprejetje takih ukrepov ne sme niti izničiti načela brezplačne dodelitve pravic do emisij toplogrednih plinov niti ogroziti ciljev Direktive 2003/87 (sodba Iberdrola in drugi,
EU:C:2013:660
, točka 30).
V zvezi s tem načelo brezplačnosti iz člena 10 Direktive 2003/87 ne nasprotuje le neposredni določitvi cene za dodelitev pravic do emisij toplogrednih plinov, temveč tudi poznejši obremenitvi iz naslova dodelitve takih pravic (sodba Iberdrola in drugi,
EU:C:2013:660
, točka 31).
V obravnavanem primeru je iz spisa, predloženega Sodišču, razvidno, da so z davkom na darila v postopku v glavni stvari po stopnji 32 % obremenjene pravice do emisije toplogrednih plinov za proizvodnjo električne energije z zgorevanjem goriv – z izjemo soproizvodnje električne energije in toplote.
Treba je torej ugotoviti, da ukrep, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, ki se nanaša le na dodelitev pravic do emisije, ne pa na njihovo uporabo, sicer v danem sektorju, in v omejenem obdobju, ki ustreza dela obdobja, v katerem je zakonodajalec Unije prehodno uvedel načelo brezplačnosti skoraj vseh dodelitev pravic, pomeni obremenitev brezplačne dodelitve pravic do emisije toplogrednih plinov, ki ni v skladu z zahtevo po brezplačnosti, uvedeno z Direktivo 2003/87.
Treba je tudi dodati, da tak ukrep – kot je razvidno iz predložitvene odločbe – katerega namen je bil najti dodatne prihodke za upravljavce sončnih elektrarn, sledi ciljem, ki so drugačni od ciljev Direktive 2003/87. Zato ga tudi ni mogoče šteti za strožji varstveni ukrep v smislu člena 193 PDEU (glej po analogiji sodbi Deponiezweckverband Eiterköpfe, C‑6/03,
EU:C:2005:222
, točki 49 in 52, in Azienda Agro‑Zootecnica Franchini in Eolica di Altamura, C‑2/10,
EU:C:2011:502
, točka 50).
Češka vlada je kljub temu navajala, da člen 10 Direktive 2003/87 ne nasprotuje davku na darila, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, saj je s slednjim v praksi obremenjene manj kot 10 % skupne vrednosti pravic do emisije toplogrednih plinov, ki jih dodeli ta država članica.
V zvezi s tem pa je treba navesti, da drugi stavek tega člena za zadevno obdobje določa načelo brezplačne dodelitve vsaj 90 % pravic, ne da bi bila navedena njihova vrednost.
Treba je tudi poudariti, da je razlaga, ki jo zagovarja češka vlada, v nasprotju s ciljem, ki se mu sledi s členom 10 Direktive 2003/87 in ki je začasna ublažitev ekonomskega učinka uvedbe trga pravic do emisij toplogrednih plinov s strani Evropske unije s preprečevanjem izgube konkurenčnosti nekaterih sektorjev proizvodnje, na katere se nanaša ta direktiva (sodba Iberdrola in drugi,
EU:C:2013:660
, točka 39). Tak cilj namreč nalaga, da se omejitev števila pravic, ki so lahko predmet odplačne dodelitve, ob spoštovanju načela enakosti oceni z vidika gospodarskih subjektov vsakega od zadevnih sektorjev, ne pa glede na vse pravice, ki jih izda država članica.
Predložitveno sodišče mora ob upoštevanju teh preudarkov preveriti, ali je davek na darila v postopku v glavni stvari mogoče obravnavati, kot da se z njim spoštuje zgornja meja 10 % odplačnih dodelitev pravic do emisije, določena v členu 10 Direktive 2003/87.
Zato je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 10 Direktive 2003/87 razlagati tako, da nasprotuje uporabi davka na darila, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, ker se s tem davkom ne spoštuje zgornja meja 10 % odplačnih dodelitev pravic do emisije, določena v tem členu, kar mora preveriti predložitveno sodišče.
Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:

Člen 10 Direktive 2003/87/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. oktobra 2003 o vzpostavitvi sistema za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov v Skupnosti in o spremembi Direktive Sveta 96/61/ES je treba razlagati tako, da nasprotuje uporabi davka na darila, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, ker se s tem davkom ne spoštuje zgornja meja 10 % odplačnih dodelitev pravic do emisije, določena v tem členu, kar mora preveriti predložitveno sodišče.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: češčina.